УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання слідчого СУГоловного управління Національної поліції в Рівненській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0000020 від 14.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ч.2 ст.367 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно що перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме на рухоме майно, а саме: «Volksvagen Passat», 2016 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ОСОБА_6 відповідно до контракту від 05.08.2019, який укладено з Управлінням транспорту і зв`язку виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі Управління), у період з 09.09.2019 по 08.09.2024 призначений на посаду директора Комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради (далі КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР), а в подальшому згідно з контрактом від 09.09.2024, який укладено з Департаментом інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради (далі Департамент) призначений на посаду директора КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, у період з 09.09.2024 по 08.09.2025.

Відповідно до п. 1 розділу «Загальні положення» вищевказаних контрактів керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством на праві господарського відання комунального майна.

Згідно з п. 3 розділу «Загальні положення» зазначених контрактів, керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства та іншими нормативними документами.

Відповідно до п. 6 розділу «Права та обов`язки сторін» вказаних контрактів, керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законом, статутом Підприємства та контрактами.

Згідно з пп. 6.1. п. 6 розділу «Права та обов`язки сторін» наведених вище контрактів, керівник забезпечує складання в установленому порядку річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства на кожний наступний рік і подає його для затвердження або погодження Управлінню, Департаменту, з яким укладено контракт.

Відповідно до пп. 6.3. п. 6 розділу «Права та обов`язки сторін» вищезазначених контрактів, керівник забезпечує виконання затвердженого річного з поквартальною розбивкою фінансового плану підприємства.

Згідно з п. 7 розділу «Права та обов`язки сторін» вказаних контрактів, керівник зобов`язується забезпечити виконання показників ефективності використання державного майна та прибутку, а також майнового стану підприємства.

Відповідно до пп. 1.2. п. 1 «Загальні положення» Статутів КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, затверджених рішеннями Рівненської міської ради від 08.12.2023 № 4199, від 14.03.2024 № 4624, від 24.12.2024 № 5894 (далі - Статутів), Підприємство засноване на комунальній власності Рівненської міської територіальної громади; засновником та власником Підприємства є Рівненська міська територіальна громада в особі Рівненської міської ради; органом управління Підприємства є Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради.

Згідно з пп. 5.2. п. 5 «Права та обов`язки підприємства» Статутів, Підприємство зобов`язане забезпечувати поставку продукції та виконання робіт і послуг відповідно до контракту із Засновником (Власником) і укладених договорів.

Відповідно до пп. 6.4. п. 6 «Управління підприємством» Статутів, поточне (оперативне) управління Підприємством здійснює його директор, який згідно зі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» призначається та звільняється міським головою та працює на контрактній основі.

Згідно з пп. 6.5. п. 6 «Управління підприємством» Статутів, директор Підприємства самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком віднесених законодавством та Статутом до компетенції Засновника чи інших органів управління.

Відповідно до пп. 6.7. п. 6 «Управління підприємством» Статутів, директор Підприємства:

- несе відповідальність за формування і виконання фінансового плану і плану розвитку Підприємства, результати господарської діяльності Підприємства, виконання показників ефективності діяльності Підприємства, використання майна і прибутку згідно з контрактом;

- діє без довіреності від імені Підприємства, представляє його на всіх підприємствах, в установах та організаціях та в стосунках з громадянами;

- користується правом розпоряджатися майном та коштами Підприємства відповідно до законодавства України і в межах, визначених трудовим контрактом та чинним Статутом Підприємства;

- укладає договори, угоди в тому числі трудові, видає довіреності, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки;

- у межах своєї компетенції видає накази та інші акти, дає вказівки, обов?язкові для всіх підрозділів та працівників Підприємства;

- забезпечує дотримання положень чинного законодавства у сфері управлінням майном, переданим Власником Підприємству на баланс і в господарське віддання з метою здійснення його статутної діяльності;

- вирішує інші питання, віднесені законодавством, статутом Підприємства та контрактом до компетенції директора.

Таким чином, ОСОБА_6 , обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в юридичній особі публічного права, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою.

ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був та міг їх передбачати, маючи реальну можливість їх виконати належним чином, проте, неналежно виконав свої службові обов`язки під час поточного управління (керівництва) підприємством, відповідно до законодавства, Статутів та контрактів, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам за наступних обставин.

Так, згідно з пп. 2.3. п. 2 «Предмет та цілі діяльності» Статутів КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, основними видами діяльності Підприємства є, зокрема, діяльність регулярного електротранспорту, діяльність автомобільного регулярного транспорту, діяльність нерегулярного пасажирського транспорту, діяльність автомобільного вантажного транспорту, функціонування інфраструктури автомобільного та міського транспорту, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про міський електричний транспорт» від 29.06.2004 № 1914-IV (далі Закон України № 1914-IV) визначено, що відносини замовників з перевізниками регулюються згідно із законодавством, а також договором про організацію надання транспортних послуг.

У договорі про організацію надання транспортних послуг визначаються обсяги і якість транспортних послуг за маршрутами (лініями) згідно з розкладом руху, вартість перевезення пасажирів, обов`язки та права сторін, порядок та строки проведення розрахунків, інші умови надання транспортних послуг (ч. 2 ст. 11 Закону України № 1914-IV).

Типовий договір про організацію надання транспортних послуг затверджено постановою Кабінету Міністрів України 14.11.2012 № 1045 (далі Типовий договір).

Підставою для укладення договору про організацію надання транспортних послуг є замовлення на пасажирські перевезення міським електричним транспортом, у якому повинні враховуватися державні соціальні нормативи на транспортні послуги, а також спроможність перевізника забезпечити їх необхідний обсяг (ч. 3 ст. 11 Закону України №1914-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України № 1914-IV, замовник транспортних послуг зобов`язаний: укладати договір з перевізником про організацію надання транспортних послуг та контролювати його виконання; здійснювати повну та своєчасну оплату фактично виконаних перевізником обсягів транспортних послуг згідно з договором про організацію їх надання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України № 1914-IV перевізник зобов`язаний: забезпечувати належний рівень транспортного обслуговування пасажирів та їх безпеки, якість надання транспортних послуг; виконувати умови договору про організацію надання транспортних послуг, інші вимоги, встановлені законодавством.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України № 1914-IV перевізник несе відповідальність за: виконання зобов`язань щодо перевезення пасажирів згідно із законодавством та договором про організацію надання транспортних послуг; надання інформації про фактичні обсяги транспортних послуг.

Так, 07.12.2021 Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, в особі директора ОСОБА_7 (далі замовник), з однієї сторони, та КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, в особі директора ОСОБА_6 (далі перевізник), з іншої сторони, уклали договір № 7 від 07.12.2021 про організацію надання транспортних послуг з перевезень пасажирів міським електричним транспортом (послуги місцевого наземного електротранспорту).

Згідно з п. 1 договору № 7 від 07.12.2021 предметом договору є пасажирські переведення міським електричним транспортом (тролейбусами) у м. Рівному, що виконує перевізник за замовленням замовника шляхом здійснення перевезення пасажирів та їх багажу, а також інші послуги, пов`язані з таким перевезенням.

Відповідно до п. 20 вказаного договору, він діє з 01.01.2022 до 31.12.2025 і набирає чинності з дати його укладення.

Додатковою угодою № 3 від 16.01.2024 до договору № 7 від 07.12.2021 вказаний договір доповнено, зокрема додатком № 3 «Завдання щодо обсягу доходів від продажу проїзних документів та чистого доходу від надання додаткових послуг за іншими напрямами господарської діяльності КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР» на 2024 рік», відповідно до якого встановлено, що обсяг планових надходжень перевізника складає 67 279 800 грн, у тому числі від продажу усіх видів проїзних документів 60 620 800 грн, трансферти за студентів та учнів - 6 500 000 грн, чистий дохід від надання додаткових послуг за іншими напрямами господарської діяльності 159 000 грн.

Крім цього, 16.01.2024 Департамент інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, в особі директора ОСОБА_7 (далі замовник), з однієї сторони, та КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, в особі директора ОСОБА_6 (далі перевізник), з іншої сторони, уклали договір № 3 від 16.01.2024 про організацію надання транспортних послуг з перевезень пасажирів міським електричним транспортом.

Директор КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР ОСОБА_6 , будучи службовою особою, всупереч інтересам служби, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачати, маючи реальну можливість виконати свої службові обов`язки належним чином, всупереч вимог ст.ст. 11-13 Закону України «Про міський електричний транспорт» від 29.06.2004 № 1914-IV, п. 6, п. 9 Типового договору про організацію надання транспортних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14.11.2012 № 1045, п. 6, п. 9 договору від 07.12.2021 № 7, додатку № 3 до договору від 07.12.2021 № 7, п. 5, п. 6, п. 7 договору від 16.01.2024 № 3, протягом 2024 року неналежно виконав свої службові обов`язки, які передбачені п. 1 розділу «Загальні положення» контрактів, п. 6 розділу «Права та обов`язки сторін» контрактів, пп. 5.2. п. 5, п. 6.7. п. 6 Статутів, під час виконання умов договору від 07.12.2021 № 7 та Договору від 16.01.2024 № 3 в частині розрахунку суми втрат підприємства від надання транспортних послуг, що підлягає відшкодуванню Департаментом інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради.

Зокрема, при визначенні сум втрат КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР від надання транспортних послуг, що підлягає відшкодуванню, комунальним підприємством враховано не визначене додатком № 3 до договору від 07.12.2021 № 7 завдання замовника щодо обсягу власних доходів від продажу усіх видів проїзних документів в загальній сумі 60 620 800 грн, а перераховані планові доходи від невиконаного обсягу транспортної роботи в загальній сумі 58 445 371, 43 грн, внаслідок чого в актах виконаних робіт з надання транспортних послуг, які подано перевізником замовнику протягом січня-грудня 2024 року, завищено суму втрат від надання транспортних послуг, що підлягає відшкодуванню на загальну суму 2 175 428, 57 грн (два мільйони сто сімдесят п`ять тисяч чотириста двадцять вісім гривень п`ятдесят сім копійок).

На підставі поданих протягом 2024 року КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР актів виконаних робіт з надання транспортних послуг, підписаних директором ОСОБА_6 , Департаментом інфраструктури та благоустрою Рівненської міської ради, зайво перераховано для комунального підприємства кошти в загальній сумі 2 175 428, 57 грн.

Таким чином, директором КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди бюджету Рівненської міської територіальної громади на загальну суму 2 175 428, 57 грн, тобто спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

За результатами досудового розслідування, 07.01.2026 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, громадянину України, уродженцю села Антопіль Рівненського району Рівненської області, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , директору комунального підприємства «Рівнеелектроавтотранс» Рівненської міської ради, раніше не судимому, повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України, тобто у службовій недбалості, а саме у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Також, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 перебувало 2 (два) транспортних засоби, проте, після отримання ОСОБА_6 письмового повідомлення про підозру 07.01.2026, останній здійснив перереєстрацію вказаних транспортних засобів в користь третіх осіб, а саме:

1) легковий автомобіль «Ford Focus», 2009 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 - 10.01.2026 року було перереєстровано на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який являється працівником КП «Рівнеелектроавтотранс» РМР, що свідчить про зацікавленість у збереженні фактичного контролю над майном за підозрюваним;

2) легковий автомобіль «Volksvagen Passat», 2016 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 08.01.2026 було перереєстровано на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який являється сином ОСОБА_6 , що свідчить про формальний характер відчуження майна та зацікавленість у збереженні фактичного контролю над майном за підозрюваним.

Зазначені дії підозрюваного спрямовані на перешкоджання забезпеченню відшкодування завданих кримінальним правопорушенням матеріальних збитків, у зв`язку з чим арешт транспортних засобів є необхідним та пропорційним заходом, спрямованим на забезпечення цивільного позову та можливого подальшого стягнення шкоди, завданої потерпілій стороні.

Арешт майна у даному випадку відповідає вимогам закону, є обґрунтованим, обумовлений поведінкою підозрюваного після повідомлення про підозру та спрямований на реальне забезпечення відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Крім того, перереєстрація транспортних засобів була здійснена на осіб, які перебувають у близьких родинних та службових відносинах із підозрюваним, а саме на його сина та працівника Підприємства, де ОСОБА_6 є директором, що свідчить про їх обізнаність щодо правового статусу підозрюваного та обставин кримінального провадження, а також про наявність спільної зацікавленості у збереженні фактичного контролю над майном за підозрюваним.

З урахуванням характеру взаємовідносин між підозрюваним та вказаними особами, існують обґрунтовані підстави вважати, що зазначена перереєстрація має формальний та удаваний характер, не супроводжувалась реальним відчуженням майна, а спрямована виключно на створення видимості зміни власника з метою унеможливлення накладення арешту на транспортні засоби.

За таких обставин транспортні засоби, перереєстровані на сина та колегу по роботі підозрюваного, залишаються об`єктом фактичного володіння та користування підозрюваним, а тому підлягають арешту як майно, щодо якого існують підстави вважати, що воно може бути використане для ухилення від виконання процесуальних рішень суду та відшкодування завданих матеріальних збитків, відповідно до вимог статей 170173 Кримінального процесуального кодексу України.

Покликаючись на вищевикладене, санкцію ч. 2 ст. 367 КК України, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вказане майно підозрюваного, з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).

З урахуванням неявки заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління поліції Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 14 березня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.191, ч.2 ст. 367 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, за вищевказаних обставин, 29 грудня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Згідно відомостей Національної автоматизованої інформаційної системи Єдиного державного реєстру транспортних засобів, гр. ОСОБА_5 , на праві власності, належить рухоме майно, а саме: транспортний засіб «Volksvagen Passat», 2016 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 .

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно з метою позбавлення можливості використовувати вказане майно, розпоряджатися будь-яким чином, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Одночасно з цим, вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України та абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слід застосовувати у сукупності із приписами ч. 11 ст. 170 КПК України. Так, заборона або обмеження користування, розпорядження майном застосовується лише у разі, коли вже існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В той же час, для накладення арешту шляхом заборони відчуження об`єкту (зміни власника) достатньо встановити наявність у особи правомочності відчужити та можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити відповідне майно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно підозрюваного, відносно якого існує сукупність підстав застосування конфіскації майна як виду покарання, відповідно до санкції статті ч. 4 ст. 190 КК України, із забороню відчуження та розпорядження будь-яким чином вказаним майном, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя з урахуванням п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на транспортний засіб «Volksvagen Passat», 2016 року випуску, синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , власником якого на праві приватної власності є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши заборону власнику вказаного майна, чи будь-якій іншій особі розпоряджатися ним до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя