ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/1323/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою постановлено рахувати з моменту фактичного затримання - з 15.30 години 08.10.2025 року.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 15.30 години 06.12.2025.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту

ОСОБА_8 родичів останнього.

Визначити суму застави у розмірі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят), 00 гривень.

Слідчим суддею встановлено що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0011673, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, в якому 08.10.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.І ст.177 КПК України, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до підозрюваного

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді про обрання до підозрюваного ОСОБА_7 2000 р.н. запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Постановити нову ухвалу, призначивши останньому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що ухвала слідчого судді суперечить нормам процесуального закону, принципу справедливості, законності та судовій практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема вказує, що до ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Утім, судом не були враховані обставини, що обов`язково повинні бути враховані судом при обранні запобіжного заходу, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого), наявність постійного місця проживання, та утримання неповнолітньої дитини яку має його цивільна дружина.

Так ОСОБА_9 ніяким чином не перешкоджав слідству.

Ризики на які посилається суд нічим не підтверджуються.

ОСОБА_9 визнає себе винним в повному обсязі, раніше не засуджений, мас соціальні зв`язки, мешкає з матір`ю, має постійне місце мешкання.

Є військовослужбовцем з 2022 року, мав поранення, потребує лікування, відсутні скарги від свідка на поведінку підозрюваного.

У своїй ухвалі про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя вказує, що він вважає встановленим існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5, ч.І сг.177 КПК України, але при цьому з ухвали не вбачається на підставі чого слідчий суддя прийшов до цього висновку та які докази підтверджують існування даних ризиків, передбачених п.пі,3,4,5 ч.І ст.177 КПК України.

Тримання під вартою повинно обиратись тільки при неможливості забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання процесуальних обов`язків.

З огляду на вищевикладене, вважає ухвалу слідчого судді про обрання до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань УДПС України Харківської області №27 - необґрунтованою, оскільки не було враховано факти, що цілком надають можливість призначити домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст. 196 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0011673, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.08.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, в якому 08.10.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

Таким чином злочин, який інкримінується підозрюваному є тяжким та має підвищену суспільну небезпеку.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

Слідчим у клопотанні та судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі об`єктивно враховані відомості про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, згідно підозри, тяжкість покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.І ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, є ймовірність ризику того, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду.

Обґрунтованість підозри підтверджується фактичними доказами, що містяться в матеріалах провадження. Вказане свідчить про достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п.48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст.5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.І ст.177 КПК України та необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного без визначення розміру застави, погоджується і колегія суддів.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими сторона обвинувачення обґрунтовувала в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Надаючи оцінку посиланням в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 визнає себе винним в повному обсязі, раніше не засуджений, мас соціальні зв`язки, мешкає з матір`ю, має постійне місце мешкання, є військовослужбовцем з 2022 року, мав поранення, потребує лікування, відсутні скарги від свідка на поведінку підозрюваного , колегія суддів зауважує, що вказані обставини жодним чином не свідчать про зменшення існуючих ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, та, враховуючи тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та строк покарання, який загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним, не можуть слугувати стримуючими факторами для запобігання існуючим ризикам та не є підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 392, 404, 405, 406,407, 418, 419,423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді