Дата документу 18.08.2025 Справа № 334/8211/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8211/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/877/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 18 серпня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександро-Калинове Костянтинівського району Донецької області, має середню освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.190, ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України,

за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що під час судового розгляду вказаної справи судом було змінено запобіжний захід відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт. Але після звільнення ОСОБА_6 з виправної установи після відбуття покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України обвинувачений, знаючи про наявність стосовно нього іншого кримінального провадження, тривалий час не повідомляв суду про місце свого проживання, до суду не з`являвся, що може свідчити про наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, з можливістю два рази на тиждень виїзду до лікарні в орендованому помешканні у м.Запоріжжя.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає його незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що суд не взяв до уваги його стан здоров`я, який погіршується кожен день в умовах ізолятора.

Крім того, всі ризики, на які вказує прокурор, а саме вплив на свідків, вважає необґрунтованими, так як він вже перебував на домашньому арешті у 2020-2021 роках, та жодним чином на них не впливав.

З приводу розшуку, у якому він перебував у 2025 році, апелянт вважає його необґрунтованим, так як він не був повідомлений для явки в судове засідання належним чином. Посилається на те, що він ніяким чином не переховувався від органів влади, а саме мешкав за зазначеною у службі пробації адресою, зі своєю матір`ю у місті Києві, мав статус ВПО у зв`язку з бойовими діями за його домашньою адресою.

Також, зазначає, що має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує його підтримки.

Згідно з ухвалою суду, в провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.3 ст.190, ч.4 ст.358 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , так як останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення під час іспитового строку. На цей час існують ризики вчинення нових злочинів, вірогідність ухилення від суду, здійснення тиску на свідків у справі.

Обвинувачений та захисник заперечували щодо можливості продовження строку запобіжного заходу. Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки обвинувачений перебуває під вартою тривалий час. На цей час ризики суттєво знизилися. Свідки у справі в більшості своїй допитані. Просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Обвинувачений також просив не продовжувати строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він не буде ухилятися від суду.

Прокурор у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про день, час та місце розгляду провадження повідомлений належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за його участю не заявляв.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).

Клопотання прокурора вказаним вимогам відповідає та має всі необхідні відомості, передбачені кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, думка прокурора, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Так, із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 КК України, ч.3 ст.190, ч.2 ст.289 КК України, тобто у вчиненні серед іншого тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено суворе покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.

Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на цей час.

Такими ризиками є: ризик переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення - з огляду на характер висунутого обвинувачення, кількість епізодів інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, який не працює, не має постійного законного джерела доходів, в наявних матеріалах провадження відсутні відомості, які б свідчили про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, раніше обвинувачений судимий, наразі обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, серед іншого і тяжкого, під час іспитового строку. Також, з оскаржуваної ухвали суду убачається, що судом при продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 було враховано те, що під час судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, проте після звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з виправної установи після відбуття покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України обвинувачений, знаючи про наявність стосовно нього іншого кримінального провадження, тривалий час не повідомляв суду про місце свого проживання, до суду не з`являвся, що свідчить про наявність ризику ухилення обвинуваченого від суду.

На спростування цих висновків стороною захисту доказів не надано.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що викладене в сукупності свідчить про наявність ризиків, на які посилається прокурор, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення цього провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки ризики, які існували на момент застосування до останнього вказаного запобіжного заходу, не зменшились, з огляду на особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості інкримінованих останньому правопорушень та суворість можливого покарання.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки встановлені ризики не зменшились, та інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання цих ризиків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ті, що заявлені при апеляційному розгляді стороною захисту в т.ч. самим обвинуваченим ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності ризиків у цьому кримінальному провадженні, перевірялися судом та спростовані в оскаржуваній ухвалі, яка є належним чином вмотивованою, а доводи апелянта про протилежне суперечать змісту самої ухвали.

В ухвалі зазначені обставини, з урахуванням яких суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, ризики, які встановлені судом першої інстанції, є обґрунтованими та підтвердженими наявними в справі доказами.

Свої висновки про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд належним чином вмотивував.

З вищевказаними висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки наявними матеріалами провадження доведено обставини, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання встановлених ризиків.

Обставини, на які, посилається обвинувачений ОСОБА_6 , а саме те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, яка потребує його підтримки, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції теж не спростовують, оскільки суттєво не зменшують встановлених ризиків та в цьому випадку не свідчать про достатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки і запобігання встановлених ризиків.

На думку колегії суддів, обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються.

Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_6 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні, та при апеляційному розгляді суду апеляційної інстанції таких відомостей не надано.

В свою чергу, після повідомлення обвинуваченим ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді про те, що він має незадовільний стан здоров`я, який погіршується, колегія суддів, в порядку ст.206 КПК України, з метою недопущення порушення конституційних прав обвинуваченого, постановила ухвалу, якою доручила начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 (за наявності на це його згоди) та за потреби забезпечити належне лікування останнього.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , мав розглянути питання щодо одночасного визначення розміру застави, як того вимагає ч.3 ст.183 КПК України.

Згідно з вимогами вищевказаної статті, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, згідно з якою суд має право в певних випадках не визначати розмір застави.

Як зазначалось вище, з наданих матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.3 ст.190, ч.2 ст.289 КК України, які є кримінальним проступком (ч.4 ст.358 КК України), нетяжким та тяжким злочинами відповідно.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року в межах кримінального провадження за ч.3 ст.289 КК України стосовно ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді триманні під вартою строком на 60 днів, з одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 153 682 грн, та у разі її внесення, з покладенням на ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В подальшому, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 07 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні за ч.3 ст.190, ч.2 ст.289, ч.4 ст.358 КК України стосовно ОСОБА_6 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Далі, ухвалою Ленінського районного суду від 23 жовтня 2024 року у цьому ж кримінальному провадженні було оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , у зв`язку з його ухиленням від суду.

Ухвалою Ленінського районного суду від 23 жовтня 2024 року надано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

04 січня 2025 року обвинуваченого ОСОБА_6 було затримано працівниками поліції на підставі ухвали суду та ухвалою Ленінського районного суду від 05 січня 2025 року у цьому провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави.

З наявних матеріалів провадження встановлено, що в подальшому при продовженні строку дії вказаного запобіжного заходу питання щодо визначення обвинуваченому ОСОБА_6 розміру застави судом не вирішувалося.

Передбачених законом підстав для можливості не визначення розміру застави при застосуванні до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в цьому випадку не убачається.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржувану ухвалу на підставі ст.407-408 КПК України та одночасно із продовженням щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави.

Згідно з вимогами ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, а також встановлені ризики, колегія суддів вважає за необхідне визначити одночасно з продовженням строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу - у розмірі 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять тисяч) гривень, та у разі її внесення, з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України

На думку колегії суддів, такий розмір застави не є надмірним для обвинуваченого ОСОБА_6 , та в разі її внесення, поряд з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків, буде достатньою процесуальною гарантією його належної процесуальної поведінки, а також зможе запобігти встановленим ризикам.

Окрім того, щодо визначеного судом першої інстанції строку дії оскаржуваної ухвали, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Проте, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції помилково продовжив строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого до 03 жовтня 2025 року включно, що перевищує шістдесят днів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вказану ухвалу і в цій частині на підставі ст.ст.407-408 КПК України і визначити, що строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений до 02 жовтня 2025 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого має вирішуватися в порядку, передбаченому ст.331 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 03 жовтня 2025 року включно з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», змінити:

в частині строку дії зазначеної ухвали, встановивши цей строк до 02 жовтня 2025 року включно;

визначити одночасно із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 40 (сорок) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять тисяч) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, , Банк отримувача Державна казначейська служба України м.Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, МФО 820172.

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч 5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за викликом до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, або роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками цьому кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі їх наявності).

Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання ним покладених обов`язків, застава буде звернена на користь держави та до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якою застосовано запобіжний захід у виді застави.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Копію ухвали щодо ОСОБА_6 направити до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та процесуальному прокурору у кримінальному провадженні для відома, обвинуваченому ОСОБА_6 для вручення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3