Справа № 215/6704/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, в режимі відеоконференції з обвинуваченим ОСОБА_4 в ДУ «Синельниківська виправна колонія № 94», захисником ОСОБА_5 , прокурором ОСОБА_3 з власних засобів зв`язку, кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1 ч. 2, 255-2 ч. 1 КК України, ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1 ч. 2, 255-2 ч. 1, 309 ч. 1 КК України, ОСОБА_10 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 255-1 ч. 2, 255-2 ч. 1, 255-3 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 14.10.2025 р. Тернівського районного суду містаКривого Рогу, обвинуваченому ОСОБА_4 , було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 12.12.2025 р..

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений заперечує проти клопотання прокурора, так як він бажає піти захищати Україну, хоча за національністю чеченець. Тримаїться під вартою фактично 1 рік, в неналежних умовах, в камері на 1 людину, з туалетом в ній, тут же він приймає їжу та спить, а повинен утримуватися в умовах СІЗО. Він не може дестабілізувати роботу СІЗО, як і роботу ІТК в якій утримується. Прокурор представляє інтереси УСР, якому вигідно тримати його під вартою та саме в ІТК, а не СІЗО.

Захисник заперечує проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , так як вже третє засідання проводиться лише за участі ОСОБА_4 , його, як захисника та прокурора. ОСОБА_4 сьогодні вже було продовжено строк тримання під вартою по іншій справі в м. Новомосковську. Впливати на свідків він не може, бо їх немає, а інші особи - це теж обвинувачені, а такого ризику, як вплив на них, немає як ризику в законі. Просить в разі продовження тримання під вартою, визначити одночасно заставу та перевести до СІЗО № 4 в м. Дніпрі. Всі інші обвинувачені перебувають на волі, а не під вартою.

Прокурор в репліках заявив, що заборон обирати по різним справам одночасно тримання під вартою законом не заборонено. Проти визначення застави заперечує, як і раніше враховуючи кваліфікацію та відповідно тяжкість вчинених дій в яких він обвинувачується. Саттею 177 КПК України, передбачено такий ризик, як вплив на інших учасників процесу, тобто в даному випадку і обвинувачених по цій же справі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, попередню ухвалу суду від 14.10.2025 р. про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, забезпечує особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного (обвинуваченого); міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; постійного місця роботи, навчання; репутація, майновий стан підозрюваного (обвинуваченого); наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється (обвинувачується) особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється (обвинувачується) особа.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, повинно містити в тому числі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, а саме, що заявлені раніше ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Тобто, оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор не змінилися, суд вважає, що інший запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він обвинувачується у тому, що вчинив нові, особливо тяжкі злочини, за один із яких передбачено покарання від 9 до 15 років позбавлення волі, не працює, йому раніше повідомлялося про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тому зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, і обвинувачених які підлягатимуть допиту судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості. Він не є неповнолітнім або інвалідом, або особою похилого віку, тому може утримуватися в СІЗО.

Крім цього, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та судом досліджені і їм надано оцінку. Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу захисником під час розгляду клопотання не наведено.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає від прокурора надання доказів того, що обвинувачений має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, не перебуваючи під вартою.

У матеріалах провадження відсутні дані чи докази, які б свідчили про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу.

Вказані ризики, на які посилався слідчий суддя при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та посилається прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися.

Суд вважає, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого - з метою переховування, тиску на свідків і інших обвинувачених, вчинення іншого кримінального правопорушення, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому, не перебуваючи під вартою. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність фактів спроб, передбачених ст. 177 КПК України, зумовлені в першу чергу дієвістю обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з викладеного та те, що попередніми ухвалами суду про продовження строку тримання під вартою, вже вирішувалося питання стосовно неможливості визначення застави, то суд, керуючись п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зазначені в цій ухвалі, не визначає розмір застави, так як ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 255-1, 255-2 КК України.

Крім цього, судом не розглядається питання переведення обвинуваченого з однієї установи, де він утримується під вартою до СІЗО 4, так як це питання розглянуто ухвалою суду від 14.10.2025 р., якою було в клопотанні відмовлено з зазначеням підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 315 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовільнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по 09.02.2026 р..

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з дня вручення її копії.

Суддя: