Дата документу 16.10.2025 Справа № 334/4558/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/99/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/4558/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок колегії суддів Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2021 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

23 березня 2019 року приблизно о 00-15 год. ОСОБА_10 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, знаходячись біля будинку №3 провулку Віталія Тіліженка в м.Запоріжжі, звернув увагу на раніше незнайому йому ОСОБА_11 , за якою прослідував до третього під`їзду вказаного будинку. Після чого, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння особистим майном ОСОБА_11 , шляхом розбійного нападу, діючи з корисливих мотивів, розуміючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння, передбачаючи та бажаючи їх настання, застосовуючи до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, наніс умисно, цілеспрямовано, зі значною силою декілька ударів кулаками рук в область обличчя та голови, від якого потерпіла не змогла втримати рівновагу та впала на підлогу, тим самим застосував насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Внаслідок вказаних ударів ОСОБА_11 , було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток основи склепіння черепа, набряк головного мозку, крововиливи під оболонкою та у речовині головного мозку, які у сукупності кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, від яких остання померла на місці вчинення кримінального правопорушення.

Після чого, ОСОБА_10 , скориставшись тим, що воля потерпілої подавлена та вона після нанесених тілесних ушкоджень не може чинити опір, заволодів фіолетового кольору жіночою сумкою останньої, в якій знаходились речі, а саме серветки, туалетний папір, ліхтарик, гаманець, іноземна монета, зазначені речі для потерпілої не несуть ніякої матеріальної цінності.

Тим самим, ОСОБА_10 виконав всі дії, які були спрямовані на відкрите заволодіння чужим майном, при цьому спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_11 загинула на місці події.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч.2 ст.121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Йому призначено покарання

- за ч.4 ст.187 КК у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- за ч.2 ст.121 КК у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Згідно з ч.4 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 03.07.2020 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно визначено ОСОБА_10 покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати та визнати його невинуватим. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що було відмовлено у відводі судді ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами, оскільки на суддю відкрито кримінальне провадження. Докази у справі були вивчені неналежним чином та не було надано прямих доказів, які б вказували на його причетність до злочину. Судово-медичні експертизи не узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 . Суд не взяв до уваги, що вказаний свідок на момент розслідування даного кримінального провадження знаходилась під слідством та залежала від працівників поліції, тому вона могла давати покази під тиском. Також зазначив, що не було проведено впізнання підозрюваного свідком. В суді не було надано знаряддя вбивства. Згідно висновків експертів вбачається, що він не мав ніякого контакту з потерпілою та її речами. На місці злочину не виявлено жодних слідів (відбитки пальців, сліди взуття, тощо), які б могли вказати на нього. Під час проведення обшуку в його житлі не було знайдено речей потерпілої. Згідно висновку СМЕ на момент затримання та проведення огляду на ньому не було виявлено ознак причетності до нанесення ударів потерпілій (на руках відсутні садна, подряпини, синці, набряки кулаків, які б могли виникнути під час ударів чи боротьби).

В апеляційній скарзі захисник просила вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 . Свої вимоги мотивувала тим, що суд необґрунтовано відкинув показання обвинуваченого ОСОБА_10 , вказавши на розбіжності в його показаннях та показаннях свідка ОСОБА_13 . Проте, ОСОБА_10 поясняв суду, що ОСОБА_14 колишня дівчина його товариша, конфліктних ситуацій у нього зі ОСОБА_14 не було, між тим остання вживає наркотики, засуджена за ч.2 ст.307 КК України до позбавлення волі умовно, співпрацює з поліцією, яку запрошують до участі в оперативній закупці наркотичних засобів. Також пояснював, що кров на його кросівках з`явилася від того, що його били співробітники поліції, про що він зазначив у протоколі затримання від 24.03.2019 року, адвокатом було заявлено клопотання про проведення судово-медичної експертизи тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_10 , однак експертиза була проведена через 52 дні після фактичного нанесення йому тілесних ушкоджень. Докази, на які послався суд у вироку, як окремо, так і в сукупності, не доводять вину ОСОБА_10 . Показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_15 не містять фактичних даних щодо обставин кримінального правопорушення, а містять характеризуючі дані щодо ОСОБА_11 . З показів свідка ОСОБА_16 вбачається, що увечері 23.03.2019 року в під`їзді перебувала не лише потерпіла, але і інші особи (невстановлені слідством чоловік та жінка), при цьому, невстановлений слідством чоловік в той вечір після огляду оперативною групою місця події та направлення трупу на судово-медичну експертизу, намагався покінчити життя самогубством. Однак, зазначені обставини не були перевірені органом досудового розслідування. Показання свідка ОСОБА_17 також не містять доказів вини ОСОБА_10 . З показань свідка ОСОБА_12 , яка є головним свідком сторони обвинувачення, вбачається, що увечері 23.03.2019 року у під`їзді було багато осіб, які, ймовірно, могли вчинити злочин. З її показань неможливо зробити висновок у тому, що саме ОСОБА_10 вчинив зазначений злочин, причетність інших осіб до скоєння злочину не перевірялась органом досудового розслідування. Суд необґрунтовано не прийняв до уваги та критично поставився до показань свідків, які в будь-якій мірі спростовували обвинувачення (показання свідка ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ). Вирок суду містить істотні суперечності, а саме, зазначивши у якості доказів, які доводять вину ОСОБА_10 , висновок судово-медичної експертизи марлевих тампонів зі змивами піднігтьового вмісту підозрюваного ОСОБА_10 №269 від 03.05.2019 року, висновок судово-медичної експертизи №270 від 03.05.2019 року змивів з обох рук підозрюваного ОСОБА_10 , відповідно до яких наявність крові не встановлена, висновок судово-біологічної експертизи №8-348 від 22.05.2019 року зразків букальних клітин ОСОБА_10 , тобто докази, які фактично спростовують вину ОСОБА_10 , не вмотивувавши належним чином, зазначив, що не приймає перелічені докази у якості належних та виключає їх із загального обсягу доказів. Таким чином, у ході судового розгляду стороною обвинувачення не було надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_10 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, та винність ОСОБА_10 у скоєнні цих злочинів. Стороною обвинувачення не доведений склад злочинів.

В запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілих ОСОБА_7 просив відмовити у повному обсязі у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 та залишити вирок суду без змін.

Потерпіла ОСОБА_15 в судове засідання апеляційної інстанції, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд провів апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_15 .

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка висловила заперечення проти скарг та просила вирок суду залишити без змін; потерпілого та його представника, які заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вказавши на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК кримінальних правопорушень ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Безпосередньо дослідивши докази, наявні в матеріалах кримінального провадження та подані під час судового розгляду, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , дослідивши письмові та речові докази, перевіривши доводи учасників процесу, суд дійшов правильного переконання, що незважаючи на версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_10 до інкримінованих йому злочинів, вина останнього у скоєнні передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК кримінальних правопорушень, повністю та об`єктивно підтверджується належним чином дослідженими у справі доказами, яким судом першої інстанції надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

При цьому всупереч доводів апеляційної скарги захисника місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги покази допитаного за клопотанням сторони захисту свідка ОСОБА_18 , оскільки вони не стосуються обставин даного кримінального провадження, а тому не містять доказового значення на спростування пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення. Також суд обґрунтовано поставився критично до показів свідка ОСОБА_19 в частині того, що її син ОСОБА_10 в період інкримінованих йому подій перебував вдома, оскільки вони повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів, надання свідком таких показів обумовлено тим, що вона є матір`ю обвинуваченого, тобто особою, зацікавленою у результатах розгляду кримінального провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність доказів, які б вказували на причетність ОСОБА_10 до скоєних злочинів, є неприйнятними.

Так, винуватість ОСОБА_10 зокрема підтверджується показами свідка ОСОБА_12 , наданими нею під час судового розгляду, які узгоджуються з поясненнями, наданими нею під час проведення 24 березня 2019 року слідчого експерименту за її участю, де ОСОБА_20 продемонструвала маршрут і дії ОСОБА_10 , що спростовує версію сторони захисту про перебування обвинуваченого вдома в період інкримінованих йому подій. Зокрема свідок підтвердила, що у ніч з 22 на 23 березня 2019 року, на початку першої ночі, вона зустрічалася із ОСОБА_10 . Коли вона виходила з квартири, то бачила у під`їзді невідому жінку, яку вона вигнала. Потім вони пішли з ОСОБА_10 вниз по вулиці, поряд з ними у тому ж напрямку йшла жінка, яку вона вигнала з під`їзду. ОСОБА_10 почав щось питати у жінки, після чого він пішов разом з цією жінкою у напрямку рогу будинку, а вона залишилась чекати. Не дочекавшись, вона пішла додому та коли підходила до свого під`їзду, побачила як з нього вийшов ОСОБА_10 . Вони пішли понад будинком, потім сіли на лавку і ОСОБА_10 дістав зі свого рюкзака жіночу сумку та почав витрушувати з неї речі, вона забрала собі косметичку. Потім вони пішли вниз, вона почала запитувати у ОСОБА_10 з приводу сумки та жінки, але він нічого не відповів. Після чого вони розійшлися та коли вона заходила до під`їзду свого будинку, то побачила ту ж жінку, яка сиділа навприсядки в тамбурі.

Показання свідка ОСОБА_12 були безпосередньо перевірені в суді, є послідовними, деталізованими та узгоджуються з іншими доказами. При цьому суд першої інстанції вмотивовано визнав показання свідка ОСОБА_12 такими, що заслуговують на довіру. Натомість твердження сторони захисту про те, що свідок перебувала під слідством, вживала наркотики і співпрацювала з поліцією, не підтверджені жодними доказами. Судова колегія звертає увагу на те, що свідок була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, а тому посилання сторони захисту на необхідність критичного ставлення до її показань, на переконання колегії суддів, є безґрунтовними.

Показаннями потерпілого ОСОБА_8 підтверджується, що у вечір трагедії його донька мала при собі сумку, косметичку та гаманець. Під час пред`явлення речей для впізнання 13 червня 2019 року потерпілий під номером 1 впізнав жіночу сумку, що належала його доньці (яка під час проведення огляду місця події 23 березня 2019 року була виявлена на лавці та вилучена).

Даними протоколів огляду місця події від 23 березня 2019 року з додатками засвідчується, що у тамбурі під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 виявлено труп жінки, а на ділянці місцевості навпроти під`їзду №4 будинку АДРЕСА_2 на лавці виявлено жіночу сумку з тканини фіолетового кольору, біля лавки 10 серветок, ковпачок з-під помади, 2 помади, пилку для нігтів, коробку з-під помади, що узгоджується з показами свідка ОСОБА_12 про те, що коли вони сиділи на лавці, ОСОБА_10 дістав з рюкзака жіночу сумку та витрусив з неї речі.

Висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №1100 від 23 березня 2019 року встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток черепа, забоїв головного мозку, крововиливів під тверду та м`яку мозкові оболонки, що ускладнилося набряком мозку. Дана черепно-мозкова травма утворилася від дії(-ій) тупого(-их) предмету(-ів) незадовго до смерті, полягає в прямому причинному зв`язку з її настанням, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя. Утворення комплексу тілесних ушкоджень в області голови ОСОБА_11 при одноразовому падінні з невеликої висоти на тверду площину («з висоти власного росту») не є можливим. Ушкодження в області голови ОСОБА_11 розташовані на різних і протилежних поверхнях голови. Утворення цих тілесних ушкоджень від дій рук, ніг, інших тупих твердих предметів і подальшим падінням з невеликої висоти на тверду площину («з висоти власного росту») можливо.

Експертні висновки, наведені у вироку, узгоджуються між собою та з іншими доказами, свідчать про насильницький характер дій, а не випадкове падіння потерпілої. Суперечностей, які б мали істотне значення для висновку про винуватість, не встановлено.

Згідно висновку експерта №998 від 07 червня 2019 року кров ОСОБА_11 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 та супутнім антигеном Н. Кров ОСОБА_10 відноситься до групи 0 з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В за ізосерологічною системою АВ0. На речах ОСОБА_10 , а саме: кофті з каптуром (об`єкт №4), спортивних штанах (об`єкти №№9, 10), парі кросівок (об`єкти №№11-14) встановлена наявність крові людини, та виявлені антигени А і Н з ізогемаглютиніном анти-В в об`єктах №№9, 10, що не виключає походження крові від особи з кров`ю групи А з ізогемаглютиніном анти-В , у тому числі від потерпілої ОСОБА_11 ; неможливо виключити домішку крові ОСОБА_10 за наявності у останнього на час того, що відбулося, тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

Висновком судово-медичної експертизи №355 від 10 травня 2019 року на момент огляду у ОСОБА_10 не виявлено будь-яких видимих зовні тілесних ушкоджень, а також слідів їх заживлення, які за давністю утворення могли б бути віднесені до 23 березня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги захисника про походження крові на кросівках ОСОБА_10 від тілесних ушкоджень, нібито заподіяних поліцейськими, спростовуються даними висновку судово-медичної експертизи №355 від 10 травня 2019 року, аналіз якого свідчить, що при медичному огляді на тілі ОСОБА_10 не виявлено тілесних ушкоджень, які могли б спричинити кровотечу.

Крім того, судова колегія відмічає, що виявлена на речах ОСОБА_10 (кофті з каптуром (об`єкт №4), спортивних штанах (об`єкти №№9, 10), парі кросівок (об`єкти №№11-14) кров походить від особи з кров`ю групи А з ізогемаглютиніном анти-В , у тому числі від потерпілої ОСОБА_11 . Кров ОСОБА_10 , якщо і присутня в даних слідах, то лише як домішка до основи крові, яка походить від крові тотожної крові потерпілої ОСОБА_11 . Тобто за будь яких обставин на речах обвинуваченого ОСОБА_10 було виявлено кров, яка в повній мірі не могла походити не від нього.

Отже вказані докази логічно узгоджуються між собою, підтверджують факт перебування ОСОБА_10 на місці злочину та його причетність до розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_11 та спричинення їй тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до її смерті.

Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про відсутність на місці злочину жодних слідів (відбитків пальців, сліди взуття тощо), які б могли свідчити про його причетність до скоєних злочинів, а також про те, що під час проведення обшуку в його житлі не було знайдено речей потерпілої, не спростовує винуватість ОСОБА_10 , оскільки вона підтверджується іншими доказами, які утворюють логічний, послідовний і взаємопов`язаний ланцюг.

Відповідаючи на доводи обвинуваченого про те, що в суді не було надано знаряддя вбивства, судова колегія зазначає, що злочин було вчинено без застосування спеціального знаряддя, що прямо випливає з висновку судово-медичної експертизи №1100 від 23 березня 2019 року, яким встановлено, що виявлений у потерпілої комплекс тілесних ушкоджень утворився від дій рук, ніг, інших тупих твердих предметів та подальшим падінням з невеликої висоти на тверду площину («з висоти власного росту»).

Посилання обвинуваченого на те, що згідно висновку СМЕ на момент затримання та проведення огляду на ньому не було виявлено ознак причетності до нанесення ударів потерпілій (відсутні на руках садна, подряпини, синці, набряки кулаків), не спростовує його винуватості у скоєних злочинах.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що під час досудового розслідування не було проведено його впізнання свідком, є безґрунтовними, оскільки сам обвинувачений, будучи допитаним в суді першої інстанції, не заперечував факту зустрічі зі свідком ОСОБА_12 , з якою він був раніше знайомий.

Стосовно доводу обвинуваченого про упередженість судді ОСОБА_1 , колегія судів зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, що свідчать про упередженість чи заінтересованість судді ОСОБА_1 при розгляді кримінального провадження. Відповідно до ст.75 КПК підставою для відводу судді є обставини, які викликають сумнів у його неупередженості, однак таких обставин стороною захисту наведено не було. Питання про відвід було розглянуто судом першої інстанції у встановленому порядку, мотивовано відхилено, що відповідає вимогам ст.81 КПК. Отже, цей довід є безпідставним.

Надаючи відповідь на доводи захисника про те, що не було проведено перевірки щодо можливої причетності до скоєння злочинів інших осіб, судова колегія виходила з наступного.

Показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 свідчать, що в під`їзді ввечері дійсно перебували сторонні особи, проте це було приблизно о 23:00 год. 22 березня 2019 року.

В свою чергу допитана свідок ОСОБА_12 пояснила, що приблизно опівночі, коли вона виходила до ОСОБА_10 , побачила у під`їзді жінку, яка сиділа на сходах біля її квартири між другим та третім поверхом, якій вона сказали вийти з під`їзду. Інших осіб у під`їзді не було.

Жоден із доказів не свідчить про причетність інших осіб до скоєних злочинів, тоді як сукупність доказів беззаперечно вказує на ОСОБА_10 .

Твердження захисника про те, що суд, зазначивши у вироку у якості доказів висновки експертів №269 від 03 травня 2019 року, №270 від 03 травня 2019 року, №8-348 від 22 травня 2019 року, не мотивувавши належним чином зазначив, що не приймає перелічені докази у якості належних та виключає їх з загального обсягу доказів, є неспроможними.

З цього приводу слід відмітити, що належні докази мають відношення до суті справи (предмета доказування) і, отже, можуть бути використані для підтвердження або спростування винуватості. Якщо докази не виконують цієї функції, вони вважаються неналежними та не повинні братися до уваги судом.

Оскільки вказаними вище експертними висновками не підтверджувалася та не спростовувалася винуватість ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, місцевий суд обґрунтовано виключив їх із переліку доказів, як такі, що не несуть жодного смислового навантаження.

Доводи сторони захисту про побиття ОСОБА_10 працівниками поліції під час досудового розслідування задля визнання вини, колегія суддів сприймає критично, оскільки обвинувачений упродовж всього розгляду кримінального провадження не визнавав своєї провини в інкримінованих йому злочинах.

Під час апеляційного розгляду захисник зазначила, що вказаний факт жодним чином не вплинув на порядок отримання доказів органом досудового розслідування, оскільки під час досудового розслідування ОСОБА_10 не надавав жодних визнавальних або таких, що його викривають, показів. Жоден такий доказ прокурором суду не було надано і в основу обвинувального вироку судом не покладено.

Ухвалою апеляційного суду від 18 листопада 2021 року було ініційовано здійснення перевірки заявлених стороною захисту доводів щодо можливого застосування фізичного насильства до ОСОБА_10 з боку працівників поліції під час проведення досудового розслідування.

За наслідками перевірки вказаних фактів постановами слідчого ТУ ДБР двічі приймалося рішення про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК, які були скасовані ухвалами слідчих суддів. При цьому слід відмітити, що, закриваючи кримінальне провадження вдруге, слідчий з-поміж іншого зазначив про неможливість здійснення допиту ряду слідчих внаслідок їх звільнення та неможливості встановлення їхнього місцезнаходження.

Наразі досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК, триває. Проте, на переконання колегії суддів, відсутність кінцевого процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні, жодним чином не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК злочинів, оскільки суд відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК обґрунтував свої висновки на показаннях обвинуваченого ОСОБА_10 , які він безпосередньо сприймав під час судового розгляду, відповідно до яких обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та заперечив факт його перебування на місці скоєння злочину.

На переконання колегії суддів, надані до суду докази в їх сукупності, не обумовлюють виникнення жодних обґрунтованих сумнівів відносно встановлених за наслідками розгляду кримінального провадження обставин та підтверджуються сукупністю (обсягом) наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Суд першої інстанції, дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, дійшов обґрунтованого висновку, що версія подій висловлена стороною захисту є недоведеною, а обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, є достовірними та доведеними обсягом наданих до суду доказів, які у своїй сукупності є узгодженими та достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК.

З огляду на що доводи апеляційних скарг про недоведеність стороною обвинувачення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК злочинів не можна визнати прийнятними.

У контексті наведених обставин не можна вважати переконливими, виправданими, а отже й достатніми доводи апеляційних скарг сторони захисту про скасування судового рішення на зазначених у них підставах.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду також не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок колегії суддів Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20 липня 2021 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4