ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3630/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/243/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 07 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Пісочин, Харківської області, не судимого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 рокузасуджено ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Ухвалено рішення щодо речових доказів та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 06 лютого 2024 року близько о 14:37 год. керував технічно-справним власним автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по ґрунтовій, під`їзній дорозі та наближаючись до асфальтованої проїжджої частини в районі будинку 13-Б тупика Дачного, в с. Надточій, Харківського району, Харківської області, де зупинився біля пішохода ОСОБА_8 , яка в заздалегідь підійшла до виїзду і зупинившись стояла на узбіччі за межами проїжджої частини зліва за напрямком руху автомобіля - ОСОБА_7 , який мав об`єктивну можливість, заздалегідь бачити потерпілу. Після зупинки поруч з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 відновивши рух і виконуючи маневр повороту ліворуч, грубо порушив вимоги п. 10.1 «Правил дорожнього руху», відповідно до яких:

«10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,- тобто не впевнився, що зліва на траєкторії подальшого руху його автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , стоїть нерухомий пішохід потерпіла ОСОБА_8 , яку він мав можливість побачити як з місця водія під час наближення до місця її перебування, так і під час відновлення руху, допустивши наїзд на ліву гомілку та гомілковостопний суглоб, пішохода від чого утворились різані рани при цьому продовжуючи рух повалив потерпілу, переднім лівим колесом та виступаючими частинами кузова зліва, від чого у ОСОБА_8 утворились тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому обох кісток лівої гомілки, на рівні дистальних метафізів зі зміщенням. Вказані травми утворились, коли потерпіла перебувала в зоні впливу рухомого переднього лівого та заднього лівого колеса.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, ОСОБА_8 були спричиненні наступні тілесні ушкодження: різані рани лівої гомілки та гомілковостопного суглобу, закриті переломи обох кісток лівої гомілки на рівні дистальних метафізів зі зміщенням, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Грубі порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, водієм ОСОБА_7 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події і виразилося в тому, що він керуючи технічно-справним автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи необережно, маючи можливість, бачити потерпілу ОСОБА_8 , яка зупинилась за межами траєкторії руху його автомобіля і очікувала поки він проїде і під час відновлення руху ОСОБА_7 перебувала у нерухомому стані, останній відновив рух не впевнившись, що такий маневр буде безпечним та на траєкторії руху його автомобіля відсутній пішохід ОСОБА_8 та допустив з нею контактування переднім лівим колесом, а також лівою частиною кузова, чим спричинив їй тілесні ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації своїх дій, просить вирок Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 року змінити в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та на підставі ст.69 КК України скасувати рішення суду в частині призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування заявлених вимог просить врахувати, те, що він є інвалідом 3-ї групи з дитинства по зору, у зв`язку з чим не має можливості працювати на будь-якій посаді та займатися різноманітними професіями, тому обрав для себе заняття сільським господарством. Має два приміщення господарської діяльності, в кожному з приміщень знаходиться більш ніж 30 голів різної скотини, за якою він особисто доглядає, годує та робить безліч інших справ по господарству, а враховуючи, що ці приміщення знаходяться в різних місцях та на відстані від місця його мешкання, йому необхідно бути мобільним і в найскоріші терміни прибувати за необхідною адресою ферми, у зв`язку з чим позбавлення права керування транспортними засобами призведе до втрати аграрного бізнесу та скрутного матеріального становища його та родини.

Крім цього, просить врахувати, що він має на утриманні неповнолітню дитину та під час повномасштабної війни автомобіль є необхідною умовою безпечного життя, оскільки це надасть можливість швидко переміщатися у разі необхідності, також надає можливість вивезти сім`ю у безпечний регіон.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу обвинуваченого та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Як убачається з матеріалів справи, при призначенні ОСОБА_7 основного покарання та при вирішенні питання щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу винного, пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, та відсутність обставин, що його обтяжують. На підставі наведених даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу, яке є мінімальним у межах санкції вказаної правової норми, а також застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, яке є в даному випадку безальтернативним.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність застосування ст.69 КК України та скасування призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів зазначає наступне.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Разом із цим, ч.1 ст.69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.69 КК України визначено, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 2 ст. 69 КК України є застосовною, якщо дотримані умови, передбачені ч.1 ст.69 КК. Проте сама ж диспозиція ч.2 ст.69 КК України містить виняток щодо її застосування, а саме - її положення не поширюються на випадки призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таку правову позицію було висловлено у постановах ККС ВС від 16 березня 2023 року у справі №185/1030/22, від 31 травня 2023 року у справі №727/6826/22.

У розглядуваній справі ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.286 КК України, санкція якої альтернативно передбачає лише основне покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції ч.1 ст.286 КК України, то положення ч.2 ст.69 КК України є незастосовними у цьому кримінальному провадженні, тобто виключає можливість застосування ч.2 ст.69 КК України при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновок місцевого суду про призначення ОСОБА_7 обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами цілком правильним, при цьому, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 крім основного, ще й додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.

Поряд з цим, колегія суддів приймає до уваги, що приміщення, в яких здійснюється господарська діяльність обвинуваченим знаходяться в зоні бойових дій, але санкцією частини першої статті 286 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2025 рокущодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4