25 грудня 2025 року м. Запоріжжя
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -
Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 грудня 2025 року приблизно о 18.00 годині ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 2102-IX з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк якого продовжено Указом Президента України від 14 січня 2025 року № 26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 жовтня 2025 року № 4643-IX строком ще на 90 діб, знаходячись на паркувальному майданчику торгівельного центру «Україна», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр-т Соборний, 147, під час словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою особистого збагачення, шляхом ривку, вихопив з рук малолітнього потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy M22» в корпусі синього кольору, IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 3500 гривень 00 копійок, тим самим відкрито викрав його та попрямував до приміщення торгівельного центру «Україна», залишивши місце скоєння кримінального правопорушення. В подальшому ОСОБА_5 передав викрадений мобільний телефон ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який повернув його потерпілому ОСОБА_7 на вимогу працівника поліції ОСОБА_9 . Таким чином ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3500 гривень.
24.12.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Посилаючись на те, що підозрюваний ОСОБА_5 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, може ухилятися від явки та переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно вливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, зазначаючи, що більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідча просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні з підстав, викладених у клопотанні. Посилаючись на тяжкість та обставини кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, та дані про особу підозрюваного, наполягала на наявності ризиків, про які зазначено у клопотанні. Вважає, що більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного, тому просила застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та враховуючи, що згідно повідомлення про підозру, ОСОБА_5 не інкримінується вчинення кримінального правопорушення з застосуванням насилля, вважала за доцільне, у відповідності до ч.3 ст. 183 КПК України, визначити заставу, у розмірі, передбаченому законом.
Захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечувала, посилаючись на недостаню обґрунтованість підозри і недоведеність ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення, та просила у задоволенні клопотання відмовити та застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту, за адресою, де він мешкає з матір`ю та вітчимом, які забезпечать можливість перебування під домашнім арештом.
Підозрюваний у судовому засіданні проти клопотання заперечував, підтримав позицію захисника. Наполягав, що не має наміру перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на потерпілого, свідків, від слідства не переховується, самостійно з`являвся до слідчого та суду за першим викликом. Просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.
При вирішенні даного клопотання, слідчий суддя бере до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України, для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Виходячи з наявних в наданих слідчому судді матеріалах даних, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Доводи сторони захисту в цій частині щодо необґрунтованості підозри слідчий суддя не бере до уваги, оскільки на даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.
Таку ж позицію виклав Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, у якому зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, а також дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, а також його молодий вік.
При цьому, слідчий суддя при вирішенні даного клопотання виходить з вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначає, що суд повинен врахувати наведені особою конкретні факти, здатні поставити під сумнів існування умов, які мають суттєве значення для «законності» позбавлення свободи у світлі цілей Конвенції.
З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу підозрюваного, на переконання слідчого судді, дослідженими матеріалами повністю підтверджуються ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні, які стороною захисту не спростовані.
Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує наведені стороною захисту обставини, які свідчать про наявність у підозрюваного ОСОБА_5 постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків.
Також слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Враховуючи характер висунутої підозри, а також відсутність достатніх даних про наявність наміру перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_5 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не викликано об`єктивною необхідністю і не виправдовує такий ступінь втручання в його права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого.
В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 стороною захисту наведено достатньо даних, які характеризують особу підозрюваного, з урахуванням яких суд дійшов висновку, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечить його належну поведінку і виконання ним процесуальних обов`язків.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вищезазначених обставин, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, та покласти на нього передбачені ст. 194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Такий запобіжний захід, на переконання слідчого судді, буде достатнім та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та в суді та унеможливить настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких встановлено під час розгляду клопотання.
Виходячи з вимог ст. 219, ч. 6 ст. 181 КПК України, слідчий суддя визначає строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 24.02.2026 року включно.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 192-194, 196, 205, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, шляхом заборони підозрюваному залишати своє житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, строком до 24.02.2026 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.
Встановити строк дії даної ухвали до 24.02.2026 року включно.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1