Провадження №11-сс/801/858/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

власниці майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року,

якою задоволено клопотання прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000976, внесеного до ЄРДР 23.11.2024,

Короткий зміст судового рішення та встановлені слідчим суддею обставини

Клопотання прокурора мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000976 від 23.11.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, у зв`язку із чим у органу досудового розслідування постала необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно.

Під час досудового розслідування встановлено, що група осіб, за попередньою змовою, з метою власного збагачення, на території Вінницької області займається незаконним виготовленням та збутом психотропної речовини, обіг якої обмежено, - амфетаміна, та наркотичного засобу, обіг якого обмежено, - канабіса.

Крім того, установлено, що група осіб вступила в злочинний зговір та на одній із земельних ділянок, що розташована на території Вінницької області, не маючи на те відповідної ліцензії, з метою спільного збагачення та подальшого незаконного виробництва та збуту наркотичного засобу, канабісу, висадили в грунт рослини роду Конопель, з метою подальшого культивування, догляду, збору врожаю та подальшого збуту в особливо великих розмірах.

Так, 18.07.2025 на підставі ухвали слідчого судді Вінницького апеляційного суду, з метою негласного отримання зразків для порівняльного дослідження під час досудового розслідування тяжкого або особливо тяжкого злочину, працівниками поліції на території вище зазначеної земельної ділянки було виявлено та вилучено зразки рослин зеленого кольору в кількості 68 штук, які відповідно до висновку експерта від 28.07.2025, є рослинами роду Коноплі.

Установлено, що до незаконного виготовлення та збуту психотропної речовини, амфетаміну, а також до незаконного вирощування рослин роду Коноплі, та подальшого незаконного виробництва та збуту наркотичного засобу, канабісу, може бути причетний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 наркотичні засоби, психотропні речовини, прекурсори, лабораторне обладнання, хімічні речовини та інші предмети та речовини, які використовуються для виготовлення психотропної речовини, амфетаміну, та виробництва наркотичного засобу, канабісу, перевозить в автомобілі марки та моделі VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року випуску, білого кольору, власником якого являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.09.2025 у транспортному засобу марки «VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , проведено обшук, в ході якого вилучено сам транспортний засіб, в рамках кримінального провадження № 0000976 внесеного до ЄРДР 23.11.2024,

Арешт вказаних речей, які вже вилучені, необхідний для попередження зміни чи знищення їх властивостей в результаті використання третіми особами, що може призвести до втрати ними значення речового доказу та перешкодить встановленню істини у провадженні.

Таким чином, вищезазначений автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, державний номерний знак НОМЕР_1 відповідає ознакам, передбаченим ч. 1 ст. 96 та п. 4 ч. 1 ст. 962 КК України, та підлягає спеціальній конфіскації. Виходячи з цього, з метою забезпечення спеціальної конфіскації виникла необхідність у накладені арешту на автомобіль марки та моделі VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , який перебуває в користуванні підозрюваного ОСОБА_10 та зареєстрований на ОСОБА_7 , а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на автомобіль марки та моделі «VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , 2022 року випуску, та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на даний автомобіль, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування. Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покладено на прокурора у кримінальному провадженні прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_9 .

Постановлене рішення мотивовано тим, що майно, вилучене під час обшуку, може бути використане як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, а тому з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11 в інтересах власниці майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ», державний номерний знак НОМЕР_1 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на даний автомобіль.

Основні доводи апеляційної скарги:

клопотання про накладення арешту на майно прокурором подано до Вінницького міського суду 29.09.2025, тобто поза межами строку, визначеного ч. 5 ст. 171 КПК України;

у клопотанні та додатках відсутні факти та докази, які свідчать про використання ОСОБА_10 автомобіля у можливій незаконній діяльності, що свідчить про порушення вимог п.1 ,3 ч. 2 ст. 171 КПК України;

прокурором не доведено підстав для накладення арешту на автомобіль з метою спеціальної конфіскації;

постанова слідчої про визнання автомобіля речовим доказом не містить обґрунтування слідчої щодо наявності у вилученого автомобіля ознак речового доказу;

автомобіль не відповідає критеріям, які визначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на відшукання та вилучення майна під час обшуку;

слідчий суддя вийшов за межі прохальної частини клопотання та наклав арешт на автомобіль шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування у той час, коли прокурор просив накласти арешт на автомобіль лише шляхом заборони відчуження та розпорядження;

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 та власниця майна ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, та просили її задовольнити. Також просили апеляційний суд у разі залишення арешту на майно шляхом заборони відчуження та розпорядження надати дозвіл на користування вказаним автомобілем.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, указав, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, пояснення учасників, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ст. 370 КПК України, ухвала слідчого судді має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

На думку колегії суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя у повній мірі врахував положення ст. ст. 170-173 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення строку на подання клопотання про накладення арешту, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не передбачає неможливості розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна в разі порушення строків звернення з таким клопотанням до суду, а лише регулює дії слідчого та прокурора у випадку недотримання ними зазначеної норми закону.

За умови доведеності прокурором передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту, факт порушення встановленого законом строку звернення з клопотанням до суду сам по собі не являється достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Доводи про те, що в клопотанні та додатках відсутні факти та докази, які свідчать про використання ОСОБА_10 автомобіля у можливій незаконній діяльності, що свідчить про порушення вимог п.1 ,3 ч. 2 ст. 171 КПК України, колегія суддів вважає передчасними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У контексті ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Знаряддя вчинення кримінального правопорушення - це ті предмети, які використовує злочинець при вчиненні злочину, за допомогою яких вчиняється злочинне діяння.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

З матеріалів судового провадження вбачається, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000976 від 23.11.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

У межах якого 26.09.2025 о 22 годині 47 хвилин ОСОБА_10 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, та 27.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_10 наркотичні засоби, психотропні речовини, прекурсори, лабораторне обладнання, хімічні речовини та інші предмети та речовини, які використовуються для виготовлення психотропної речовини, амфетаміну, та виробництва наркотичного засобу, канабісу, перевозить в автомобілі марки та моделі VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2022 року випуску, білого кольору, власником якого являється його дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причетність ОСОБА_10 до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та використання ним автомобіля для їх вчинення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами та, які були долучені до клопотання прокурора.

Окрім того, постановою слідчої від 27.09.2025 вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнано речовим доказом, оскільки на ньому перевозили наркотичні засоби, психотропні речовини, прекурсори, лабораторне обладнання, хімічні речовини та інші предмети та речовини, які використовуються для виготовлення психотропної речовини, амфетаміну, та виробництва наркотичного засобу, канабісу.

Таким чином, надуманими колегія суддів вважає доводи про те, що постанова слідчої про визнання автомобіля речовим доказом не містить обґрунтування слідчої щодо наявності у вилученого автомобіля ознак речового доказу, оскільки зі змісту мотивувальної частини постанови слідчої вбачається протилежне. Зокрема те, що вказаний автомобіль фактично є знаряддям вчинення інкримінованих ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, міг зберегти на собі сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Зрештою інші доводи представниці власниці майна, які зводяться до того, що автомобіль не є знаряддям вчинення злочину, не містить слідів кримінального правопорушення, прокурором не доведено підстав для накладення арешту на автомобіль з метою спеціальної конфіскації тощо колегію суддів не враховуються, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Наразі слідчий суддя правильно врахував наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на автомобіль, а також те, що досудове розслідування знаходиться на початковому етапі та дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на даний автомобіль.

Також безпідставними є доводи про те, що слідчий суддя вийшов за межі прохальної частини клопотання прокурора, наклавши арешт на автомобіль шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Як убачається з мотивувальної та резолютивної частини клопотання прокурора, останній просив накласти арешт на автомобіль шляхом заборони відчуження та розпорядження з метою запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Накладаючи арешт на автомобіль, слідчий суддя виходив з того, що дозвіл на користування може призвести до його пошкодження, псування, знищення, що суперечитиме меті накладення арешту, оскільки право користування передбачає активні дії особи стосовно речі з метою отримання від неї користі.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що автомобіль не відповідає критеріям, які визначені в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на відшукання та вилучення майна під час проведення обшуку, не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна з цих підстав.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відтак, вказаний автомобіль та свідоцтво відповідно до вимог ч. 7 ст. 236 КПК України відповідають критеріям тимчасово вилученого майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власниці майна завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження автомобілем є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

При цьому тимчасове обмеження конституційних прав власниці має незначний строковий характер, оскільки відповідно до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянтка, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення слідчим суддею ухвалено у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3