Справа №463/7623/25
Провадження №1-кп/463/232/26
В И Р О К

іменем України

16 січня 2026 року м. Львів

Личаківський районний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові матеріали кримінального провадження №0001385 від 03.08.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

учасники справи:

прокурор - ОСОБА_4 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

І. Історія провадження.

15.08.2025 року на адресу суду скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001385 від 03.08.2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2025 року справу передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Личаківського районного суду м.Львова від 15.08.2025 року вказаний обвинувальний акт призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 13.11.2025 року вирішено: клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 - задовольнити. Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оголосити розшук обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . Судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, зупинити до розшуку обвинуваченого ОСОБА_3 .

16.01.2026 року в приміщення суду з розшуку доставлено обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 16.01.2026 року поновлено судове провадження по справі.

Ухвалою суду від 16.01.2026 року призначено судовий розгляд кримінального провадження №0001385 від 03.08.2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

ІІ. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

ОСОБА_3 , 03 серпня 2025 року, приблизно о 10 год. 17 хв., тобто у період дії на території України воєнного стану, перебуваючи у приміщенні магазину «Сімі», який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 17, шляхом відкритого доступу, таємно викрав мобільний телефон «Samsung galaxy A14», вартістю 6899 грн. 00 коп., який належить ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав в повному обсязі. Надав суду відповідні показання, згідно яких підтвердив умисне таємне викрадення майна - мобільного телефону «Samsung galaxy A14», вартістю 6899 грн. 00 коп., належного потерпілій ОСОБА_5 .

Зазначив, що вважає недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки такі ним не оспорюються.

Потерпіла подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при призначенні обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду.

Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_3 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого. Не оспорив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , йому зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ІV. Мотиви суду.

Відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Слід зазначити, що роз`яснення учасникам судового провадження спрощеного порядку розгляду не повинно носити формальний характер. Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК, повинен роз`яснити їм суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій. Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КК України (позиція ККС ВС, висловлена у постанові від 02 лютого 2021 року, справа № 640/4713/19, провадження № 51-2155 км 20).

У відповідності до сформованого об`єднаною Палатою ККС ВС в постанові від 16 вересня 2024 року, (справа № 444/870/22, Провадження № 51-2989кмо23), висновку щодо правозастосування положень ч. 3 ст. 349 КПК: Суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі ч. 3 ст. 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК.

Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Незалежно від обсягу доказів, які досліджуватимуться судом, зокрема, внаслідок визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково (постанова ККС ВС від 17 грудня 2020 року, справа № 426/14810/18, провадження № 51-2486км20).

Оскільки обвинувачений повністю визнав вину у вчиненому, і після роз`яснення учасникам судового розгляду положень ч.3 ст.349 КПК України, суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст обставин, встановлених у даному кримінальному провадженні та не оспорюють їх, і така позиція є добровільною, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку та отримавши згоду учасників судового провадження на проведення судового розгляду в такому порядку, прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо обставин скоєння обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих матеріалів, суд приходить до переконливого висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєному є доведена повністю.

Оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд визнає їх допустимими, належними, достатніми та достовірними і такими, які об`єктивно і повно доводять вину обвинуваченого ОСОБА_3 .

Суд переконаний, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано:

- за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки в умовах воєнного стану вчинив крадіжку - умисно таємно викрав чуже майно.

V. Призначення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином, реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання призначене судом має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час, згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного.

Враховується, що за ступенем тяжкості згідно положень ст.12 КК України (в редакції на час вчинення відповідного кримінального правопорушення) вчинене кримінальне правопорушення, передбачене:

-ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином;

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, є - щире каяття, відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, в ході досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 , неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не працює, раніше не судимий, на обліку в Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не перебуває, при цьому з вересня 2014 року перебуває на обліку в Львівському обласному медичному центрі превенції та терапії узалежнень (діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю), відшкодував заподіяну шкоду, а також суд враховує матеріальне становище, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 .

Крім того, судом враховано інформацію, наявну в представленій обвинуваченим довідці №1/26 від 15.10.2025 року, згідно якої громадська організація «Місто вільних» повідомляє, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить курс ресоціалізації та адаптації після хімічної залежності у християнському адаптаційному центрі ГО «Місто вільних» стаціонарно з 15.10.2025 по теперішній час, за фактичною адресою: м. Львів, вул. Сріблиста, буд. 35. За час знаходження в центрі Юрій став на шлях виправлення.

При призначенні ОСОБА_3 виду покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.

Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує позицію сторони обвинувачення, характер та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, і вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України, з можливістю випробування та покладення на нього певних обов`язків щодо обмеження у поведінці, оскільки, на думку суду, виправленню та перевихованню обвинуваченого буде сприяти покарання без ізоляції від суспільства з випробуванням.

І таке покарання, на думку суду, відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

VІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Відповідно до ч. 3 ст. 475, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд у вироку вирішує питання, зокрема, про заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 08.08.2025 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Строк дії запобіжного заходу до 07.10.2025 року.

На момент ухвалення вироку підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не встановлено.

Арешт на майно у кримінальному провадженні не накладався, а тому відсутні підстави для вирішення судом згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України питання про скасування арешту майна.

У відповідності до положень статті 100 КПК України вирішити питання про долю речових доказів.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись статтями 349, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення:

- передбаченого частиною 4 статті 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи. Крім того, на підставі ч.3 ст. 76 КК України додатково покласти на засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Термін іспитового строку ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 04.08.2025 року, а саме: цифровий носій оптичний «CD-R» диск із відеозаписом з приміщення маркету «Сімі», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 17 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 05.08.2025 року, а саме: кросівки зеленого кольору із білою підошвою марки «Under Armour», сумка чорного кольору типу «бананка» із надписом «Tiger» на шлейні сумки, та спортивні штани чорного кольору, та кепка чорного кольору, які були добровільно видані підозрюваний ОСОБА_3 , та в подальшому передані на відповідальне зберігання обвинуваченому ОСОБА_3 повернути обвинуваченому ОСОБА_3 .

Речовий доказ згідно постанови про визнання предметів речовими доказами та визначення місця їх зберігання від 05.08.2025 року, а саме: мобільний телефон марки повернути потерпілій ОСОБА_5 .

На вирок протягом 30-ти діб з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова.

При цьому, відповідно до положень ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

З текстом вироку суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя ОСОБА_6