У Х В А Л А

іменем України

11 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання адвоката ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000462 від 04.07.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України.

У судовому засіданні брали участь: прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3

встановив:

У провадженні Покровського районного суду м. Кривого Рогу на розгляді знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

До суду від сторони захисту надійшло клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, мотивоване наявністю, на думку сторони захисту, суперечностей між висновками експертиз № 1139 від 01.07.2024 р. №1212 від 04.07. 2024, № 1908 від 08.10.2024 р.,№2263 від 11.12.2024р., №2335 від 20.12.2024.р.

Сторона заявника вважає, що зазначені висновки відрізняються щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому ОСОБА_6 , тому необхідно провести комісійну експертизу в іншій установі та вказує на упередженість експерта ОСОБА_8 .

Обвинувачений клопотання підтримав.

Потерпілий та представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення клопотання.

Прокурор вважає клопотання захисника безпідставним, просить в його задоволенні відмовити.

Суд заслухавши клопотання захисника, доводи сторін кримінального провадження, потерпілого та захисника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що клопотання захисника про проведення по справі комісійної судово- медичної експертизи задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.

Призначення і проведення експертиз в кримінальному судочинстві регулюється статтями 69, 101-102, 242-243, 245, 332, 333, 356, 509 КПК України, Законом України «Про судову експертизу» № 4038-ХІІ від 25 лютого 1994 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (зі змінами), відомчими Правилами і Інструкціями Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України з питань проведення експертизи, «Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні досудового розслідування чи суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України, судова експертиза призначається лише у випадку, коли для з`ясування обставин справи необхідні спеціальні знання.

Повторна або комісійна експертиза призначається за наявності обґрунтованих сумнівів вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності (ч. 2 ст. 332 КПК України).

З аналізу матеріалів убачається, що висновки судово-медичних експертиз, на які посилається заявник клопотання, виконані фахівцями, які мають відповідну кваліфікацію, з дотриманням вимог наказу МОЗ № 6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». При наявності суперечності між ними, які носять оціночний характер, вони підлягають дослідженню судом при оцінці доказів, але не свідчать про недостовірність чи неповноту висновків.

ЄСПЛ наголошує, що право на справедливий суд не означає обов`язку задовольняти всі процесуальні ініціативи сторони, якщо суд вважає, що зібраних доказів достатньо для вирішення справи (справа «Mirilashvili v. Russia», рішення від 11.12.2008 р.).

Суд повторив, що, незважаючи на те, що стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий розгляд, вона не встановлює жодних правил щодо прийнятності доказів або способу їх оцінки, тому це, насамперед, питання регулювання національного законодавства і національних судів (див. Garcia Ruiz v. Spain [GC], № 30544/96, § 28, ЄСПЛ 1999-I; Periж v. Croatia, № 34499/06, § 17, 27 березня 2008 року; і Carmel Saliba v. Malta, № 24221/13, § 63, 29 листопада 2016 року). Крім того, пункт 1 статті 6 Конвенції не забороняє національним судам покладатися на експертні висновки, складені спеціалізованими органами для вирішення спорів, які вони розглядають, якщо цього вимагає природа питань, що розглядаються (див. Letinиiж v. Croatia, № 7183/11, § 61, 3 травня 2016 року, і Devinar v. Slovenia, № 28621/15, § 47, 22 травня 2018 року).

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, держава не зобов`язана призначати необмежену кількість експертиз на вимогу сторони, якщо вже проведені дослідження відповідають критеріям об`єктивності й достатності (справи Mantovanelli v. France;, рішення від 18.03.1997 р.; Peruzzi v. Italy, рішення від 30.06.2015 р.).

Так, експерт може займати переважне місце у провадженнях і здійснювати відповідний вплив на рішення суду через специфіку своїх знань, однак, остаточне рішення завжди залишається за судом. Суд не зв`язаний висновком експерта і повинен оцінювати його критично, у сукупності з усіма іншими доказами у справі.

Суд вважає, що мотиви клопотання фактично ґрунтуються на незгоді сторони захисту із висновками вже проведених судових експертиз, які були отримані стороною обвинувачення під час досудового розслідування.

При цьому належного, достатнього обґрунтування таких мотивів у клопотанні не зазначено.

В даному випадку наявні в матеріалах кримінального провадження результати зазначених раніше проведених відповідних експертних досліджень можуть бути використані при прийнятті рішення у кримінальному провадженні поряд з іншими доказами, оцінка яким буде дана судом в нарадчій кімнаті.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відмова в задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту дослідження доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Керуючись ст. ст. 242, 332, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У клопотанні адвоката ОСОБА_3 про призначення комісійної судово-медичної експертизи -відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13.11.2025 о 14.00 год

Суддя ОСОБА_1