Провадження № 11-сс/4808/64/26
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України в кримінальному провадженні №0000573,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року клопотання задоволено, застосовано щодо ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2026 року включно, в межах строку досудового розслідування. Також цією ухвалою слідчим суддею визначено заставу - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що наявні у матеріалах кримінального провадження докази у їх сукупності дають підстави дійти висновку, що органи досудового розслідування обґрунтовано підозрюють ОСОБА_8 у причетності до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України. Злочин, передбачений ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

З таким рішенням слідчого судді, захисник та підозрюваний ОСОБА_8 не згідні, на їхню думку воно є незаконним та є не справедливим.

Вказує, що прокурором під час розгляду у суді вище вказаного клопотання, не було надано вагомих доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, а тому у слідчого судді були наявні підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Сторона обвинувачення посилалася на ризики переховування, знищення доказів, незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню. Водночас жоден із цих ризиків не підтверджений конкретними фактичними даними.

Стверджує, що посилання на те, що підозрюваний не з`явився за викликом та був оголошений у розшук, не може саме по собі свідчити про намір ухилятися від слідства, оскільки матеріали не містять належних доказів отримання ним повісток особисто та належного повідомлення про виклики у порядку, передбаченому КПК України

Разом з тим, у судовому засіданні слідчим та прокурором не було доведено, а слідчим суддею не відображено в ухвалі належного обґрунтування того, що застосування більш м`яких заходів (наприклад, домашнього арешту) є недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Зауважує, що підозрюваний перебуває у шлюбі, на отриманні має двоє дітей, має постійне місце проживання, має пристарілу матір, яка потребує постійного догляду і допомоги. Все вище вказане свідчить про міцні соціальні зв`язки, які свідчать про відсутність ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування.

Окрім того, встановлюючи заставу у розмірі 998 400 грн., слідчий суддя в порушення вимог ч. 4 ст. 182 КПК України не врахував майновий стан підозрюваного та його сім`ї. Зокрема, ОСОБА_8 не володіє майном чи заощадженнями, які б дозволили внести таку суму. Дружина підозрюваного також не має доходів, які б дозволили забезпечити внесення визначеної судом застави, що підтверджується довідкою про її доходи.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив доводи і вимоги поданої апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання є обґрунтованим та погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, що призвело до витоку інформації, вчиненому організованою групою під час дії воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України.

06 серпня 2025 року складено підозру у вчиненні ОСОБА_8 вказаного кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 28, ч. 5 ст. 361 КК України, та яка вручена його дружині в той самий день (а.п. 7-8).

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

28 серпня 2025 року, з метою дотримання розумних строків проведення досудового розслідування матеріали, щодо ОСОБА_8 , було виділено в окреме провадження.

Того ж дня, 28 серпня 2025 року у зв`язку із тим, що місцезнаходження ОСОБА_8 , не встановлено, слідчим винесено постанову про його розшук.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_8 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Співробітниками УСБУ в Івано-Франківській області в рамках виконання постанови про оголошення в розшук підозрюваного ОСОБА_8 , останнього о 19 год. 07 хв. 21 січня 2026 року було затримано у Волинській області, та доставлено до ІТГ №1 (м.Надвірна) ГУНП в Івано-Франківській області.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України.

Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що долучені до матеріалів провадження докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, судом апеляційної інстанції не встановлено, й у своїй сукупності підтверджують ймовірну причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.

Також, сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Наявність зазначених ризиків слідчий суддя належним чином обґрунтував, з посиланням на наявні в матеріалах провадження докази, на які посилається сторона обвинувачення, що з достатньою вірогідністю надають можливість прогнозувати поведінку особи з точки зору виконання нею в майбутньому процесуальних обов`язків, оскільки закон не вимагає абсолютно достовірного доказування вказаних обставин.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», в частині того, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, й тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування чи суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновок про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про події кримінальних правопорушень, поведінки підозрюваної, відомостей, що характеризують її особу, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ухвали слідчого судді сторона обвинувачення навела переконливі доводи того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_8 буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Стороною захисту не зазначено належного обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не спростовано мотивів слідчого судді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя, з огляду на необхідність обрання запобіжного заходу, обумовленого підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 5 ст. 361 КК України, його обставини, тяжкість, з метою запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону вмотивовано прийняв рішення про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта в частині незгоди з розміром застави, визначеного слідчим суддею в межах 330 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, то суд апеляційної інстанції доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, врахувавши обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваноого, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку, визначивши ОСОБА_8 заставу у розмірі 330 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 гривень.

Слідчий суддя обґрунтував, що саме такий розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для ОСОБА_8 необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає, що такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів і не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_8 та таким, що суперечить положенням ст. 182 КПК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи підозрюваного та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, та не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу або застави у меншому розмірі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5