У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000421 від 03.11.2024 р., за апеляційними скаргами прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року відносно

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Миколаєві, зареєстрована: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та їй призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Ухвалено строк покарання рахувати з моменту затримання

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 22663,35 грн

Скасовано арешт мобільного телефону марки Redmi 13С, чорного кольору, ІМЕН: НОМЕР_1 ІМЕІ2: НОМЕР_2 , та сім-картою з номером мобільного оператора НОМЕР_3 , поміщений до сейф-пакету №PSP 1100860 та повернуто власниці. Інші речові докази ухвалено знищити.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

У ході апеляційного перегляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання. На підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_6 , вважає, що зазначений вирок суду в частині призначення покарання є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню (ст. 69 КК України), що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Вказує, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, не зазначив, яким чином враховані судом обставини, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Зазначає, що поза увагою суду залишилась усталена практика Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово вказував, що суспільна небезпеки кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів визначається насамперед поширенням та згубним впливом наркоманії і токсикоманії на свідомість психічно нестійких людей.

На думку прокурора, рішення суду про застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_6 , є невмотивованим, безпідставним та неправильним, таким, що не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених ст. ст. 50, 65, 69 КК України.

Обвинувачена не заперечує факту вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, разом з тим вважає призначене судом покарання занадто суворим. Зазначає, що визнала свою вину відразу, щиро розкаялась, добровільно надала правдиві свідчення, що сприяли встановлення всіх обставин справи, активно співпрацювала зі слідством, з моменту затримання демонструвала активне прагнення до змін, переосмислення життєвих орієнтирів.

При призначенні покарання просить врахувати, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини, страждає на хронічний вірусний гепатит В, дана хвороба потребує постійного медичного нагляду, спеціалізованого лікування та регулярного лабораторного контролю.

Вважає, що її виправлення можливе без реального відбування покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У невстановлених досудовим розслідуванням день, час та місці, ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету збагачення, умисно незаконно придбала не менше 28 згортків із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, загальною вагою не менше 9,8284 г, які в подальшому незаконно перенесла до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, 03.11.2024р. в період часу з 08.10 по 08.23 розмістила 7 полімерних згортків «закладок» із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, загальною вагою 2,2703 г, на відкритих ділянках місцевості на території Заводського району міста Миколаєва, та виготовила фотозображення із місцями їх розміщення, для подальшого їх отримання наркозалежними особами після здійснення оплати, тобто незаконно збула особливо небезпечну психотропну речовину.

12.11.2024р. під час проведення оглядів ділянок місцевості за географічним координатами місць розміщення ОСОБА_6 схованок «закладок» було виявлено та вилучено:

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.96259 - 31.96089 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Біла 1, згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,1485 г;

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.9624 - 31.94123 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, провул. 5-й Парниковий, 33, згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,3532 г;

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.96215 - 31.9617 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, провул. 5-й Парниковий, 31, згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,3775 г;

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.96312 -31.96038 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, провул. 5-й Парниковий 90-а, згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,3094 г;

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.931658 - 31.9602910 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, провул. 5-й Парниковий 90-а, згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,3508 г;

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.96376 - 31.95923 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Новий Інвалідний Хутір, 43, згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,3712 г;

На ділянці місцевості за географічними координатами 46.9635 - 31.95898 біля будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Новий Інвалідний Хутір, 43 згорток із особливо небезпечною психотропною речовиною - PVP, вагою 0,3597 г.

Крім того, 03.11.2024 р. о 08.29 год. біля залізничної колії на вул. Привокзальній у м. Миколаєві Миколаївської області, ОСОБА_6 була зупинена працівниками поліції. В подальшому, під час обшуку обвинуваченої при затриманні, в порядку ст. 298-2 КПК України, було виявлено та вилучено 3 полімерні згортки із речовиною, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною вагою 1,0393 г, які остання незаконно зберігала з метою збуту.

В подальшому, 03.11.2024 р. в період часу з 12.14. по 14.05 год. за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , проведено обшук, у ході якого вилучено 18 полімерних згортків із речовиною, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, загальною вагою 6,5188 г, що, відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, є великим розміром психотропних речовин, яку ОСОБА_6 незаконно зберігала з метою подальшого збуту.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин у великих розмірах.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій суд першої інстанції врахував, що обвинувачена вчинила тяжкий злочин, раніше не судима, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявність не повнолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення в наслідок тяжких матеріальних обставин, те що обвинувачена сама повідомила правоохоронні органи про вчинення нею кримінального правопорушення та сприяла усуненню наслідків його вчинення, шляхом вилучення вже розповсюджених закладок, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання ОСОБА_6 з застосуванням ст.69 КК України у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді, думки апелянтів на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та, в порядку вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням прокурора, повторно дослідивши відомості, що характеризують обвинувачену, апеляційний суд приходить до наступного.

,

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено за обставин, наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про її винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України є правильною і апелянтами не оспорюється. А тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання апеляційний суд доходить наступного.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 р., окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. по справі № 759/5339/19, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети і засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вчинила злочин, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, раніше не судима. Разом з тим, виходячи з матеріалів справи, обвинувачена сама повідомила правоохоронні органи про вчинення нею кримінального правопорушення та сприяла усуненню наслідків його вчинення, шляхом вилучення вже розповсюджених закладок. Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 , є матір`ю неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , хворіє на хронічну хворобу (гепатит В). Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутні обставини, які обтяжують покарання.

На думку апеляційного суду, покарання судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням в повній мірі ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який відноситься до тяжкого злочину, конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, певних даних про особу ОСОБА_6 , обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи стосовно неналежної оцінки суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченої ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та не є безумовними підставами для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, підстав вважати призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання занадто м`яким та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та особі обвинуваченої, як того просить прокурор, не вбачається.

Водночас, апеляційний суд вважає безпідставними й доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про можливість звільнення її від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, оскільки, встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , істотно не знижують ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з вимогами кримінального закону положення ст. 75 КК України можуть бути застосована лише в тому разі, коли суд, при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.

Зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченої доводи стосовно неналежної оцінки даних про її особу, є необґрунтованими, з огляду на те, що вони існували і на час вчинення кримінального правопорушення, однак жодним чином не вплинули на протиправну поведінку підозрюваної та не стали стримуючим фактором для неї від противоправних дій.

Отже, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, з підстав наведених апелянтами не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та обвинуваченої, в частині призначеного покарання не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3