Номер провадження: 11-кп/819/319/25 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000597 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2025 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Надеждівка, Білозерського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_7 слід рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати 320,00 грн. на користь судового експерта ОСОБА_8 за проведення експертизи (висновок судово-товарознавчої експертизи №3818/24 від 03.08.2024 року).

Вирішено питання щодо речових доказів.

Встановлені судом обставини.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 31.07.2024 приблизно о 05:00 год, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи обізнаним про те, що на всій території України діє воєнний стан, шляхом вільного доступу потрапив на ділянку місцевості, яка розташована між смт Білозерка та с. Черешеньки Херсонського району Херсонської області, а саме поле на якому вирощувались кавуни, звідки таємно для оточуючих намагався викрасти 62 кавуни, загальною масою 340,5 кг, вартість яких згідно з висновком експерта становить 7651,04 (сім тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня 04 копійки), які належать потерпілому ОСОБА_9 , однак свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном до кінця не довів з причин що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був зупинений громадянином ОСОБА_10 .

Стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викраденні чужого майна (крадіжці), недоведений до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинений в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції не виклав у вироку обставини кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, з наведенням фактичних обставин з усіма елементами складу кримінального правопорушення, що давало б можливість зіставити їх з визначеною правовою кваліфікацією за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, а лише навів обвинувачення, що було викладено в обвинувальному акті, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ч.1 п.3 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді, не надходило. Крім того, в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.

Позиції сторін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, просив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Так, ОСОБА_7 31.07.2024 приблизно о 05:00 год, з метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи обізнаним про те, що на всій території України діє воєнний стан, шляхом вільного доступу потрапив на ділянку місцевості, яка розташована між смт. Білозерка та с. Черешеньки Херсонського району Херсонської області, а саме поле на якому вирощувались кавуни, звідки таємно для оточуючих намагався викрасти 62 кавуни, загальною масою 340,5 кг, вартість яких згідно з висновком експерта становить 7651,04 (сім тисяч шістсот п`ятдесят одна гривня 04 копійки), які належать потерпілому ОСОБА_9 , однак свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном до кінця не довів з причин що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був зупинений громадянином ОСОБА_10 .

Стороною обвинувачення дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викраденні чужого майна (крадіжці), недоведений до кінця з причин, які не залежали від волі особи, яка не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до змісту вироку, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку щодо ОСОБА_7 не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, за результатами розгляду кримінального провадження.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст.412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст.2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, зокрема, має бути чітко викладено формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Тобто, мотивувальна частина вироку має містити чітке формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, а також мотиви зміни обвинувачення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку щодо ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора про істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку не зазначив формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій особі.

Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Попри це, відповідно до змісту вироку, всупереч зазначених вимог закону суд у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначив обвинувачення, яке органом досудового розслідування в обвинувальному акті було висунуто ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, а не формулювання обвинувачення, яке встановлено та визнане судом доведеним, яке взагалі не викладено у вироку, чим допустив порушення вимог ст.374 КПК України, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції не зазначено статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого судом першої інстанції було визнано обвинуваченого ОСОБА_7 .

У зв`язку з відсутністю в мотивувальній частині вироку чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не може вважатися таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась в рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема: в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к (провадження №51-645 км18).

Також, відповідно до вищенаведеного, колегія суддів не має можливості встановити та з`ясувати, за вчинення якого кримінального правопорушення визнано винуватим та засуджено ОСОБА_7 , оскільки мотивувальна частина вироку не містить чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_7 .

Допущені судом першої інстанції порушення вимог ст.370, 374 КПК Україна не можуть бути усунені шляхом ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду першої інстанції, в ньому взагалі не зазначено, які обставини, зокрема, який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції та визнано доведеним, за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що відсутність в оскаржуваному вироку формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним, за результатами судового розгляду, є порушенням прав обвинуваченого на захист, які регламентовані ст.42 КПК України, що в силу положень ст.412 КПК України, також визнається апеляційним судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскаржений вирок суду першої інстанції за змістом та формою не відповідає вимогам ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду справи, вирок підлягає скасуванню.

Апеляційний суд вважає, що встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку.

При цьому, апеляційний суд враховує положення ч.1 ст.412 КПК України, відповідно до яких істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційною інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч.2 ст.412 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому апеляційний суд також виходить з положень ч.1 ст.9 КПК України, відповідно до яких, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

Водночас, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Отже, судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме законність, тому вирок суду першої інстанції належить скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Частиною 2 та 3 ст.415 КПК України передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому ці питання мають бути вирішені під час нового розгляду кримінального провадження.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення, виклавши в ньому те обвинувачення, яке в повній мірі відображає форму вини, мотив, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення.

Якщо при новому розгляді винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, буде доведено повністю, то покарання йому має бути призначене з урахуванням вимог ст.65 КК України та відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Крім того, що суду необхідно вирішити питання про судові витрати та речові докази.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 412, 415, 419КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 07.03.2025 щодо ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4