Справа № 944/5275/25
Провадження №1-кс/944/770/25
30.09.2025 рокум.Яворів
Слідчий суддя Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України,
29 вересня 2025 до Яворівського районного суду Львівської області надійшла скарга ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України, у якій заявник просить: зобов`язати керівника Військової частини НОМЕР_1 , механізованого навчального полку 2 роти 3 батальйону, полковника ОСОБА_4 негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території Яворівського полігону 355 механізованого навчального полку, у Військовій частині НОМЕР_1 , НОМЕР_2 батальйону 2 роти, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Скаргу мотивує тим, що зі слів її чоловіка ОСОБА_3 , 28 серпня 2025 року, він був затриманий невідомими особами у камуфляжній формі та доставлений у ІНФОРМАЦІЯ_2 , де його із застосуванням фізичної сили примушували скласти договір із структурою ІНФОРМАЦІЯ_3 , організували та провели незаконне ВЛК та вручили йому незаконне мобілізаційне розпорядження, що стало наслідком незаконного призову на військову службу, після чого її чоловік був переведений до Військової частини НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_1 , де незаконно утримується до цього часу і до нього вчиняють протиправні дії, незважаючи на те, що згідно з п.5 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» її чоловік ОСОБА_3 є особою, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, з тих підстав, що у нього на вихованні знаходиться дитина інвалід віком до 18 років. Вона неодноразово зветалась до правоохоронних органів із заявами про вчинення відносно її чоловіка кримінальних правопорушень, але жодних відповідей не отримала.
Дослідивши вказане клопотання та матеріали, додані до нього, слідчий суддя дійшов такого висновку.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
З аналізу ст. 206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.
Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.
Так, частиною 6 ст.206 КПК України якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 7 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.
Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_2 звернулася до слідчого судді Яворівського районного суду Львівської в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України, у якій просить, зокрема, негайно звільнити ОСОБА_3 , який знаходиться на території Військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
Глава 18 КПК України, куди входить і ст. 206 КПК України, регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.
Проте, із заяви ОСОБА_2 не вбачається, що подане нею клопотання підлягає розгляду у порядку ст. 206 КПК України, а правовідносини виходять із норм КПК України.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст. ст. 64, 65 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_2 , у даному випадку має місце її незгода із діями службових осіб, пов`язаними з мобілізацією ОСОБА_3 .
Однак згідно з нормами кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.
Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.
Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади, має діяти виключно в межах наданої компетенції.
Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст. 206 КПК України та задоволення заяви у даному випадку відсутні.
А тому, з урахуванням наведеного, відсутні підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , поданою в порядку 206 КПК України.
Аналогічні правові висновки висловлені у постанові колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 944/324/24.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_3 , а також вчинення відносно нього кримінальних правопорушень службовими (посадовими) особами територіальних органів РТЦК та СП військової частини чи інших органів державної влади при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту вони можуть звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду та/або до правоохоронного органу із заявою про вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Крім того, як встановлено із доданих до скарги документів, ОСОБА_2 зверталась до Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, Львівську обласну прокуратуру, Львівську спеціалзовану прокуратуру у сфері оборони, Державного Бюро розслідувань із заявою про вчинення відносно ОСОБА_3 кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 146, 371, 355, 182, 127, 365, 149 Кримінального кодексу України (інформації про внесення відомостей за даними зверненнями до Єдиного реєстру досудових розслідувань чи про відмову у внесенні до заяви не додано).
Отже, саме в межах відповідних кримінальних проваджень орган досудового розслідування, слідчий суддя чи суд може надавати оцінку обставинам, на які посилається ОСОБА_2 .
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України,
Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 , поданої в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання слідчим суддею та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1