КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2372/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр-на України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, за якою призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 - заставу в розмірі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп., яка сплачена на виконання ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року - скасовано, повернуто вказану внесену суму, як предмет застави, заставодавцю.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_7 за невстановлених обставин незаконно придбав з метою збуту наркотичний засіб - канабіс, обіг якого обмежено, загальною масою 44,32 г, який продовжив незаконно зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 з цією ж метою збуту за грошову винагороду. Реалізуючи свій намір, у невстановлений час, але не пізніше 16 год 46 хв 25 квітня 2024 року, ОСОБА_7 за допомогою електронних ваг розфасував частину придбаного ним з метою збуту вказаного наркотичного засобу у 16 поліетиленових пакетів (згортків), загальною масою 12,77 г.

У той же день, діючи умисно з єдиними умислом на незаконний збут наркотичного засобу та знаходячись кожного разу біля під`їзду № 1 за адресою: м. Київ, вул. Василя Стуса, 26, в період часу з 16 год 46 хв по 17 год 06 хв, шляхом «закладок» ОСОБА_7 залишав раніше розфасовані згортки з наркотичним засобом - канабіс для його подальшого збуту потенційним покупцям. Ці згортки з канабісом, а всього п?ять, в той же день під час слідчих дій за участю ОСОБА_7 були виявлені та вилучені, а саме: в ґрунті біля паркану - в одному згортку канабіс масою 0,73г; на металевій решітці вікна першого поверху - в одному згортку канабіс масою 0,85г; в ґрунті клумби - в одному згортку канабіс масою 0,80 г; на асфальтованій ділянці прибудови до під`їзду - в одному згортку канабіс масою 0,77г; на асфальті біля дверей - в одному згортку канабіс масою 0,82 г.

Крім того, у той же день, ОСОБА_7 , продовжуючи діяти з вказаним єдиним умислом на незаконний збут наркотичного засобу та знаходячись кожного разу біля під`їзду № 1 за адресою: м. Київ, вул. М. Поповича, 15, в період часу з 17 год 14 хв по 17 год 19 хв, шляхом «закладок» залишав раніше розфасовані згортки з наркотичним засобом - канабіс для його подальшого збуту потенційним покупцям. Ці згортки з канабісом, а всього чотири, в той же день під час слідчих дій за участю ОСОБА_7 були виявлені та вилучені, а саме: у ґрунті біля гілки дерева - в одному згортку канабіс масою 0,79 г; у ґрунті під каменем - в одному згортку канабіс масою 0,84 г; під кущем у ґрунті - в одному згортку канабіс масою 0,70 г; у ґрунті - в одному згортку канабіс масою 0,77 г.

У такій спосіб ОСОБА_7 підготував для незаконного збуту вказаний наркотичний засіб - «канабіс» у 9 згортках, загальною масою 7,37 г, які у подальшому були за його допомогою виявлені та вилучені.

Також, 25 квітня 2024 року, близько 17 год 20 хв, ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Василя Стуса, 26, був затриманий працівниками поліції та в ході особистого обшуку в нього було вилучено 7 поліетиленових пакетів (згортків), всередині яких знаходився наркотичний засіб - канабіс, загальною масою 5,4г, який останній незаконно зберігав при собі з метою збуту.

У той же день, о 23 год. в період часу з 07 до 47 хв., під час проведення санкціонованого судом обшуку кімнати за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , було виявлено та вилучено пластикову коробку білого кольору, в якій знаходився наркотичний засіб - канабіс, загальною масою 31,55г, який ОСОБА_7 зберігав з метою збуту.

Вилучена у ОСОБА_7 та видана ним, у тому числі на місцевості, речовина є наркотичним засобом - канабіс, обіг якого обмежено згідно з Переліком, затвердженим постановою КМУ від 06 травня 2000 року № 770 (Таблиця 2, Список №1) (в редакції постанови КМУ від 24 травня 2024 р. № 653, яка набрала чинності 16 серпня 2024 року), загальний розмір якого в 44,32г не становить великий (Таблиця 1, затверджена наказом МОЗ України № 188 від 01 серпня 2000 року).

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2024 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 25.04.2024 по 29.04.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Скасувати арешт з речових доказів та вирішити долю речових доказів: мобільний телефон Redmi, IMEIНОМЕР_1, НОМЕР_2 - на підставі п.4 ч.1 ст.96-2 КК України конфіскувати в дохід держави; грошові кошти в розмірі 59 гривень, сумку з особистими речами - повернути ОСОБА_7 ; пластикову коробку, електронні ваги, пластиковий пристрій для подрібнення, поліетиленові пакети - знищити. В решті вирок залишити без змін. Прокурор вважає за необхідне дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Просить долучити до матеріалів справи та дослідити в ході судового розгляду в суді апеляційної інстанції ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2024 у вказаному кримінальному провадженні, якою накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_7 , постанову про визнання речових доказів від 27.04.2024 та квитанцію про зберігання речових доказів №0793.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги прокурор зазначає про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню (ст.75 КК України), незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст.96-1 КК України), що в свою чергу потягло за собою невідповідність призначеного судом покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Звертає увагу, що, мотивуючи свої висновки щодо обраного покарання, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується виключено позитивно, працевлаштувався, виконав вимоги закону щодо військового обліку, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Однак, на переконання прокурора оскаржуваний вирок не містить обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч.1 ст.307 КК України зі звільненням від відбування призначеного покарання. Так, вказані підстави можуть вказувати на можливість застосувати мінімальне покарання, передбачене санкцією відповідної статті, однак жодним чином не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Зауважує, що призначаючи покарання із застосуванням інституту звільнення від його відбування, суд не дав належної оцінки встановленим обставинам вчинення правопорушення. Так, хоч обвинуваченим вчинено один епізод злочинної діяльності, однак він складався із ряду тотожних діянь, які полягали у залишенні «закладок» раніше розфасованого наркотичного засобу. Загалом, ОСОБА_7 залишив за 35 хвилин 9 таких закладок, ще 7 було вилучено у нього під час затримання (16 грам), та ще вдвічі більша частина наркотичних засобів вилучена в ході обшуку за місцем проживання. Таким чином, за короткий проміжок часу обвинувачений здійснив дії, направлені на поширення наркотичного засобу серед великої кількості осіб, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення.

Також, суд залишив поза увагою те, що протиправні дії були припинені лише внаслідок затримання обвинуваченого, попри формальний склад інкримінованого кримінального правопорушення, наслідки злочину перебувають поза його межами та характеризуються підвищено суспільною небезпечністю, яка полягає у поширенні та згубному впливі наркоманії і токсикоманії на здоров`я, свідомість, психічно нестійких людей, їх мораль, спосіб життя, що призводить до поступового занепаду, деградації та навіть смерті. При цьому, вказаний злочин обвинувачений вчиняв із корисливих мотивів, замість легального працевлаштування чи зайняття іншою суспільно корисною працею в період війни. Тому, покарання, визначене судом з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, хоч за видом і розміром передбачено санкцією ч.1 ст.307 КК України, проте звільнення від відбування покарання вказує на істотну його диспропорцію, неадекватність, адже воно не відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Прокурор зауважує, що відповідно до вимог ст.374 КПК України, суд у вироку зобов`язаний вказати рішення щодо речових доказів, документів та спеціальної конфіскації. Так, ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, використовував належний йому мобільний телефон Redmi, IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , яким фотографував місця здійснених закладок та вказував відповідні географічні координати для подальшого пересилання цих фотографій особам, які купували у ОСОБА_7 наркотичні засоби. Вказані відомості серед іншого, зазначені у відповідній постанові слідчого про визнання речового доказу, яка міститься в матеріалах справи і ніким в ході судового розгляду не оспорювалися. За таких обставин, вказаний мобільний телефон підлягає спеціальній конфіскації у відповідності до положень ст.96-1, 96-2 КК України, що судом зроблено не було. При цьому, взагалі не вирішено питання щодо долі вказаного речового доказу.

Поряд з тим, судом не було досліджено ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2024, якою накладено арешт на майно, вилучене у ОСОБА_7 , постанову про визнання речових доказів від 27.04.2024 та квитанцію про зберігання речових доказів №0793, та відповідно не вирішено питання щодо як арештованого майна, так і речових доказів.

Захисник ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить апеляційну скрагу прокурора задовольнити частково. Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2024 р. змінити в частині рішення щодо речових доказів. Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2024 та повернути ОСОБА_7 : мобільний телефон марки «Redmi», IMEI НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , грошові кошти у розмірі 59 гривень, сумку з особистими речами. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад, передбачених статтями 50, 65 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується виключно позитивно, працевлаштувався, виконав вимоги закону щодо військового обліку, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності. Обставинами, що істотно пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначив в межах санкції ч. 1 ст. 307 КК України, покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, та як виняток, застосував правові підстави, передбачені ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_7 від відбування вказаного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, з чим погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки саме таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нового кримінального правопорушення.

Отже, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, а також наявності пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень статей 75 КК України.

Призначення ОСОБА_7 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду.

Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання щодо речових доказів є слушними.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається зокрема рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про долю речових доказів неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 2 частини 9 статті 100 КПК України визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами п. 3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема постанови про визнання речових доказів від 26 квітня 2024 року, ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, використовував належний йому мобільний телефон Redmi, IMEНОМЕР_4, НОМЕР_2 , при огляді якого виявлено контакти осіб, що купували у ОСОБА_7 наркотичні засоби, фотографії з координатами, де знаходились «закладки» (т.1 а.с. 94-95).

Відповідно до приписів ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, дане майно, як речовий доказ у кримінальному провадженні, підлягає спеціальній конфіскації, питання про яку суд зобов`язаний був вирішити під час ухвалення вироку після дослідження відповідних доказів.

Однак, на зазначені вимоги закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції уваги не звернув, не застосувавши закон, який підлягає застосуванню, тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними.

Таким чином, мобільний телефон Redmi, IMEНОМЕР_4, НОМЕР_2 підлягає обов`язковій конфіскації у порядку п.1 ч.9 ст.100 КПК України.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або не застосування спеціальної конфіскації тощо.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0001478 від 25.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме: грошові кошти в розмірі 59 гривень; мобільний телефон марки «Redmi» синього кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IME 2: НОМЕР_2 , з сім-картою «Водафон» НОМЕР_3 ; сумку з особистими речами; пластикову коробку білого кольору, в якій знаходилася речовина рослинного походження зеленого кольору; електронні ваги, пластмасовий пристрій жовтого кольору для подрібнення, прозорі поліетиленові пакет з пазовими замками (т.1, а.с.124-125).

Зважаючи на викладене, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 підлягає зміні в частині вирішення долі речових доказів, а саме: грошові кошти в розмірі 59 гривень, сумка з особистими речами, підлягають поверненню ОСОБА_7 ; пластикова коробка, електронні ваги, пластиковий пристрій для подрібнення, поліетиленові пакети - знищенню, а накладений на дане майно ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2024 року арешт - скасуванню.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції - змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 - змінити в частині вирішення долі речових доказів.

Скасувати арешт з речових доказів та вирішити долю речових доказів на підставі ст. 96-2 КК України в порядку спецконфіскації конфіскувати у ОСОБА_7 у власність держави мобільний телефон Redmi, IMEНОМЕР_4, НОМЕР_2.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- грошові кошти в розмірі 59 гривень, сумку з особистими речами - повернути ОСОБА_7 ;

- пластикову коробку, електронні ваги, пластиковий пристрій для подрібнення, поліетиленові пакети - знищити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4