КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та робочим місцем прокурора ОСОБА_5 , кримінальне провадження №0000011 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лютіж Вишгородського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.12.2023 Вишгородським районним судом Київської області за ст. 390-1 КК України на 1 місяць арешту; ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2024 замінено невідбуту частину покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2023 у вигляді 1 місяця арешту на пробаційний нагляд строком на 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у __________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2360/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ст. 390-1 КК України Доповідач ОСОБА_1

вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Суд визнав доведеним, що 27.11.2023 за заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Вишгородським районним судом Київської області у цивільній справі № 363/6494/23 ухвалено рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав строком на 2 місяці та покладено на нього заходи обмежувального припису, а саме: заборонено ОСОБА_9 перебувати за місцем проживання (перебування) ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_9 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_8 та інших місць частого відвідування, а саме на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 та за місцем роботи за адресою: АДРЕСА_3 ; заборонено ОСОБА_6 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_8 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Під час судового засідання та проголошення рішення суду ОСОБА_6 був особисто присутнім, а також 30.11.2023 останньому вручено рішення суду, що підтверджується розпискою з особистим підписом останнього.

Таким чином, ОСОБА_9 , будучи належним чином ознайомленим з тимчасовими обмежувальними заходами його прав, застосованими згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області у цивільній справі № 363/6494/23 від 27.11.2023, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи прямий умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 23 січня 2024 року близько 10 год. 18 хв., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи цілеспрямовано, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису, порушуючи встановлені судом заходи тимчасового обмеження, з`явився та перебував за місцем роботи ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3 , де влаштовував конфлікт із потерпілою ОСОБА_8 , яка знаходилась у вказаному приміщенні на робочому місці, в тому числі ображаючи її словами нецензурної лайки, та тим самим порушив вимоги обмежувального припису, а саме: заборону ОСОБА_9 наближатися на відстань до 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_8 та інших місць частого відвідування, а саме за місцем роботи за адресою: АДРЕСА_3 ; заборону переслідувати ОСОБА_8 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ст. 390-1 КК України покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України. Визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення кримінального правопорушення відносно колишнього подружжя. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 розглядалось в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, однак, незважаючи на обраний порядок судового розгляду, суд повинен був встановити обставини, визначені ст. 91 КПК України, в тому числі, і обставини, що обтяжують покарання. Проте місцевий суд вищевказаних вимог не дотримався, що призвело, на думку прокурора, до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, що свідчить про істотне порушення вимог КПК.

При цьому зазначає, що прокурор у кримінальному провадженні при затвердженні обвинувального акта, інкримінував ОСОБА_6 таку обтяжуючу обставину, як вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя, яка, з огляду на положення ч. 2 ст. 67 КК України, належить до імперативно визначених, однак суд проігнорував вимоги Закону, вказавши у вироку про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, та не навів мотивів прийнятого рішення, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Також вказує й на те, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання не в повній мірі враховано суспільну небезпечність особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями.

Таким чином, вважає, що призначене покарання ОСОБА_6 у виді одного року пробаційного нагляду не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримавши доводи апеляційної скарги, вказала, що, оскільки обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи, то не вважає за необхідне допитувати обвинуваченого та досліджувати письмові докази, а також обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, які, за встановлених судом фактичних обставин, кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, колегія суддів не перевіряє, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не оспорюються вони прокурором і в апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Поряд з цим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та, як наслідок, невідповідність призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючи роль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 463/8058/22 зазначено, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлених відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, який свою вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, а також те, що, згідно листа заступника начальника Вишгородського районного відділу № 1 ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, станом на 18.09.2024 ОСОБА_6 знятий з обліку у зв`язку з відбуттям з 02.07.2024 по 02.09.2024 року покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2023 за ст. 390-1 КК України у вигляді 1 місяця арешту, яке ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2024 було замінено на пробаційний нагляд строком на 2 місяці, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 71 КК України, та призначив ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, тобто в межах санкції, передбаченої ст. 390-1 КК України.

Разом з тим, судом не в повній мірі враховано суспільну небезпечність особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності, в т.ч. і за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, неодноразово протягом 2023 року порушував обмежувальний припис, виданий Вишгородським районним судом Київської області, у зв`язку з чим вироком Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2023 його вже було засуджено за ст. 390-1 КК України та призначено покарання у вигляді 1 місяця арешту, проте, через скасування законодавцем такого виду покарання, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.06.2024 замінено невідбуту частину покарання за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 27.12.2023 у виді 1 місяця арешту на пробаційний нагляд строком на 2 місяці, за місцем проживання характеризується задовільно, схильний до вживання алкогольних напоїв та проявів агресії.

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_6 , знаючи про те, що щодо нього застосовано обмежувальний припис, будучи вже притягнутим до адміністративної та кримінальної відповідальності, висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки не зробив, а навпаки продовжив злочинну діяльність, що вказує на його підвищену суспільну небезпеку та небажання ставати на шлях виправлення.

А тому, призначене ОСОБА_6 покарання є таким, що хоча і не виходить за межі вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, проте за своїм видом та розміром з огляду на особу обвинуваченого, форму вини й мотиви вчинення кримінального правопорушення, є явно несправедливим через м`якість.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, зазначивши у мотивувальній частині вироку про відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається, зокрема - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України. При цьому, у відповідності до змісту обвинувального акту та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення встановлених судом у вироку, що належно підтверджується матеріалами справи, злочинні дії обвинуваченим вчинено щодо колишньої дружини ОСОБА_8 .

В свою чергу, у відповідності до положень ст. 67 КК України, до обставин, які обтяжують покарання, кримінальним Законом віднесено «вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України).

Така обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , як то вчинення кримінального правопорушення (проступку) щодо колишнього подружжя, була зазначена й в обвинувальному акті.

Разом з цим, судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку при відповідному встановленні обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 - помилково не зазначено вказану обставину.

А відтак, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про порушення судом першої інстанції в цій частині вимог кримінального та кримінального процесуального закону, і вважає правильним визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - «вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя».

Обираючи вид та розмір покарання, колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ст. 390-1 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за аналогічні кримінальні правопорушення, притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства, за місцем проживання характеризується задовільно, схильний до вживання алкогольних напоїв та проявів агресії, за місцем роботи у ТОВ «Біогенерація АГ» на посаді охоронника характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Враховуючи вищезазначені обставини, вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким призначити ОСОБА_6 покарання за ст. 390-1 КК України у виді 1 року 6 місяців пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, бо саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими, та домірним вчиненому.

Разом з тим, для призначення ОСОБА_6 покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів, враховуючи наведені вище обставини та особу обвинуваченого, підстав не вбачає.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

з а с у д и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити частково.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ст. 390-1 КК України покарання у виді 1 року 6 місяців пробаційного нагляду.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Визнати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому - вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок Київського апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

____________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3