КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 (ВКЗ),

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 26 січня 2025 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою, а також вік та стан здоров`я обвинуваченої, який, відповідно до лікарських висновків, не свідчить про неможливість перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченої від суду задля уникнення покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, яка не має сталих соціальних зв`язків, а її рідна сестра періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї суду невідомо, при цьому, під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12.03.2022, згідно якого, обвинувачена на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгород Російської Федерації, де в неї проживає племінниця, до того ж, і під час судового розгляду обвинувачена також повідомила суд, що на початку року мала намір виїхати до Угорщини, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, так як з наявних ______________________________________________________________

Справа №11-кп/824/2627/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_1

у матеріалах справи доказів, зокрема листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації, що містить ознаки державної зради, оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів, та не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити її належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачена ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду незаконною та такою, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції України, нормам міжнародного та національного права,просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити їй запобіжний захід на передачу на поруки під особисте зобов`язання ОСОБА_9 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, починаючи з незаконного затримання її 14.03.2022 у квартирі її сестри, сфальсифіковані як матеріали кримінального провадження, так і матеріали судової справи. При цьому, протягом майже 3 років прокурор надає абсолютно ідентичні клопотання щодо продовження їй строку тримання під вартою, а суд першої інстанції задовольняє їх, незважаючи на докази надані стороною захисту та клопотання про зміну їй запобіжного заходу, яке судом постійно відхиляється.

Також зазначає, що суд першої інстанції взагалі проігнорував доводи сторони захисту, що першочергове обрання їй запобіжного заходу постановою прокурора від 16.03.2022 здійснено з суттєвими істотними порушеннями вимог КПК України, що призвели до порушення її основоположних прав, оскільки саме заступник керівника Київської міської прокуратури незаконно 16.03.2022 розглядав клопотання слідчого СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київської області про обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без її участі та без участі її захисника, якого було призначено тільки 20.03.2022. При цьому, звертає увагу, що саме 16.03.2022, достовірно знаючи, що Солом`янський районний суд м. Києва працює та навіть слідчі судді цілодобово чергують для термінового розгляду клопотань правоохоронних органів, слідчий у змові з заступником керівника Київської міської прокуратури надає вище вказане клопотання стосовно обрання тільки їй запобіжного заходу 16.03.2022 саме для розгляду прокурору, який, фальсифікуючи постанову від 16.03.2022 про першочергове обрання їй запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, навмисно недостовірно зазначає, що судді у місті Києві не працюють, тому він виконує повноваження слідчого судді. Вважає, що це було здійснено прокурором, який цинічно та відверто порушив вимоги КПК України, з метою приховати, що її фактично було затримано незаконно 14.03.2022.

Крім того, звертає увагу на те, що прокурор у своєму клопотанні посилається саме на постанову прокурора від 16.03.2022 та просить суд продовжити їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому суд першої інстанції не вправі продовжувати її тримати під вартою, згідно незаконної та вочевидь протиправної і з фальсифікованої постанови прокурора про першочергове обрання їй запобіжного заходу.

Вказує й на те, що доводи прокурора, що нібито вона в змозі буде переховуватися від суду у разі зміни їй запобіжного заходу абсурдні та безпідставні, оскільки у неї вилучили внутрішній та закордонний паспорти, карту киянина та пенсійне посвідчення, тобто вона не має жодного документу, що посвідчує особу, вочевидь, що вона не в змозі покинути ані місто Київ, ані країну.

Крім того, стороною захисту надано суду клопотання про визнання усіх доказів, наданих прокурором, очевидно недопустимими, які судом не розглянуті і досі. Тобто, не визнаючи свою провину, вона зацікавлена довести суду, що невинна, і тільки її участь у судовому процесі дасть можливість доказати про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження та про її невинуватість, тому їй немає сенсу переховуватися від суду, щоб заочно їй ухвалили обвинувальний вирок.

Також зазначає, що доводи прокурора про те, що вона 2.03.2022 в особистій переписці обговорювала питання щодо виїзду із міста Києва, коли він був оточений військовими РФ, ніяк не можуть свідчити, що вона, перебуваючи на волі, буде переховуватися від суду, оскільки у той час усі намагалися виїхати із Києва, а відносно неї не було порушено ніяких кримінальних справ.

Окрім того, незважаючи на вище вказані обставини та пропозиції дипломатів посольства Угорщини в Україні одразу після нападу РФ на Україну, а саме 26.02.2022 виїхати до Угорщини, вона нікуди не поїхала, а переїхала жити до своєї рідної сестри, щоб турбуватися за нею, так як вона є інвалідом 2 групи та за її сином, який є інвалідом дитинства, тобто нею тільки обговорювалися питання можливого виїзду з Києва в перші дні агресії, при цьому разом з її родичами-інвалідами, яким потрібна допомога, і трактувати це як намір переховуватися від суду, про що вказує прокурор у своєму клопотанні, - є нісенітницею.

Вказує й на те, що доводи прокурора, що вона нібито не має сталих соціальних зав`язків, є безпідставні та необґрунтовані, оскільки її рідна сестра - ОСОБА_10 неодноразово приходила до суду, як і її племінник - її син, але судді навмисно її не допитують, тому що вона важливий свідок, позбавляючи її право на спілкування з сестрою за допомогою платної послуги ір-телефонії, на побачення з нею. При цьому її сестра знаходить їй адвокатів-захисників, укладає з ними договори, знаходить гроші для оплати їх послуг, передає їй передачі та посилки. Тобто сестра та її син турбуються за неї та допомагають перебувати у жахливих умовах слідчого ізолятора, що доводить про міцні сімейні соціальні її зв`язки з її родиною - сестрою та племінником.

Окрім того, прокурором надано суду як доказ висновок від 07.04.2022 лікарів та психологів, які проводили експертизу, в якому зазначено, що вона має соціальні зв`язки та сімейні інтереси, тобто доводи прокурора, вказані у його клопотанні, спростовуються вище наведеним доказом, надані самим прокурором.

Також зазначає, що довод прокурора про те, що вона на волі може вчинити інший злочин, тому що в змозі буде користуватися електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів, є взагалі абсурдним, оскільки посилатися на листи, які не є предметом обвинувачення, прокурор взагалі немає правових підстав, тому що він не може вийти за межі обвинувального акту.

Окрім того, у матеріалах справи немає жодного будь-якого листа, підписаного нею, як громадянкою України, що свідчить про безпідставність доводу прокурора.

Також вважає невірним трактування норм ч. 6. ст. 176 КПК України у клопотанні прокурора, оскільки закон немає зворотної сили, а зазначена норма стосується обрання - застосування запобіжного заходу після змін до ст. 176 КПК України, внесених Законом України №2198-ІХ від 14.04.2022 р. вже після обрання їй запобіжного заходу 16.03.2022.

Окрім того, невірно прокурор трактує у своєму клопотанні право суду на визначення або невизначення розміру застави під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на дату першочергового обрання їй запобіжного заходу - 16.03.2022, суд, слідчий суддя, прокурор, який привласнив собі повноваження слідчого судді, зобов`язаний був визначити розмір застави для неї, так як зміни, на які посилається прокурор, були внесені до ст. 183 КПК України тільки 14.04.2022.

Отже, вважає, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які вказує прокурор у своєму клопотанні, не існує.

Також зазначає, що згідно норм міжнародного та національного законодавства, під час судового процесу, який не завершено, суд не має правових підстав тримати особу, яка є обвинуваченою, більше двох років. Такі висновки зроблені і в рішеннях Європейського суду з прав людини. Однак, звертає увагу, що вона перебуває в ДУ «Київський слідчий ізолятор» вже третій рік, що є неприпустимим.

Вказує й на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, як на підставу тримання її під вартою, послався на протокол огляду її мобільного телефону від 12.03.2022, проте такого процесуального документу не має у матеріалах кримінального провадження та не може бути, оскільки її затримали 14.03.2022, відомості до ЄРДР внесли 15.03.2022.

Окрім того, суд першої інстанції умисно зазначив недостовірну інформацію стосовно стану її здоров`я, так як послався на медичний висновок від 16.02.2024, хоча стороною захисту надані були медичні висновки від 22.02.2024, 19.07.2024, 12.09.2024, 17.09.2024, 18.09.2024 та 07.11.2024 р., в яких констатовано, що за три роки перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор» у неї з`явилося 23 хронічних та поточних захворювань, частина із яких потребує стаціонарного лікування.

Посилається й на те, що в порушення вимог чинного законодавства суд першої інстанції проігнорував рішення Європейського суду з прав людини «Бережна проти України», згідно якого було запропоновано негайно звільнити її з під варти.

Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, взагалі не врахував доводи і докази сторони захисту про зміну їй запобіжного заходу та не надав правову оцінку особистому зобов`язанню поручителя, найавторитетнішої особистості в Україні, засновника ГО «Народний Рух України» - громадсько-політичного діяча ОСОБА_9 , яка надала суду своє особисте зобов`язання та неодноразово з`являлася як до суду першої, так і апеляційної інстанції, при цьому хибно послався на рішення Конституційного Суду України від 19 липня 2024 року, оскільки у вказаному рішенні, хоча і визнали ч. 6 ст. 176 КПК України конституційною, проте констатували, що в умовах воєнного стану запобіжний захід у виді тримання під вартою не є винятковим та безальтернативним.

Таким чином, вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обравши ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у судовому засіданні прокурор лише перерахував ризики, які, на його думку, продовжують існувати та виправдовують подальше тримання обвинувачену ОСОБА_7 під вартою. При цьому прокурором не було наведено безсумнівних та об`єктивних доказів існування наведених ризиків, а наведені аргументи носили характер припущення або ґрунтувались на інформації, яка була спростована стороною захисту. Однак, недивлячись на це, судом було задоволене клопотання прокурора, а заперечення сторони захисту щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були безпідставно відхилені.

Вказує й на те, що суд, приймаючи рішення про необхідність продовження запобіжного заходу, фактично поставив під сумнів наявність сталих соціальних зв`язків у обвинуваченої. Разом з тим, ОСОБА_7 є керівником правозахисної громадської організації, постійно, за дорученням міжнародних організацій здійснювала моніторинг дотримання в Україні прав людини, залучалась до співпраці у відповідних робочих групах, що свідчить про існування у ОСОБА_7 міцних, сталих соціальних зв`язків. При цьому, рідна сестра обвинуваченої - ОСОБА_11 постійно переймається долею близької людини, у зв`язку із чим неодноразово приїздила до Солом`янського суду міста Києва для надання показань, але судом було відмовлено у проведенні вказаної процесуальної дії, так як свідок є зацікавленою особою.

Також зазначає, що твердження прокурора, яке взяте до уваги судом, про те, що обвинувачена повідомила суду, що мала намір на початку 2022 року виїхати до Угорщини, взагалі не заслуговують на увагу, так як у вказаний час ОСОБА_7 не мала для цього жодних передбачених законодавством обмежень та не притягалась до кримінальної відповідальності,

Звертає увагу й на те, що обґрунтованість обвинувачення висунутого ОСОБА_7 цілком та повністю ґрунтується на неналежних і недопустимих доказах. Всі дії та висловлювання, що робились ОСОБА_7 , пов`язані виключно з її правозахисною діяльністю, як директора громадської організації «Інститут правової політики та соціального захисту імені Ірини Бережної», що передбачає постійне комунікування як з представниками міжнародних правозахисних організацій, так і з представниками різних урядових структур, в тому числі іноземних держав, аналіз та висвітлення проблем та різноманітних тенденцій, які відбуваються в суспільстві, в тому числі негативних та таких, що загрожують демократичному розвитку держави Україна.

Також звертає увагу і на висновки комплексної судово-психоло- лінгвістичної експертизи від 19.03.2022 року № 5888/5889/22-61, оскільки експерти в ході дослідження допустили грубі порушення положень п. 2.3 розділу II «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 вийшовши за межі своїх повноважень, вирішивши питання права.

Крім того, вказує і на факт незаконного затримання ОСОБА_7 працівниками правоохоронних органів та внесення до протоколу затримання недостовірних відомостей, оскільки фактично ОСОБА_7 була затримана співробітниками СБУ в якості підозрюваної у вчиненні злочину 14.03.2022, а не 16.03.2022, у квартирі своєї сестри ОСОБА_10 , після чого незаконно утримувалась в службових приміщеннях правоохоронних органів із застосуванням фізичного та психологічного насильства. При цьому, достовірність твердження ОСОБА_7 щодо її фактичного затримання 14.03.2022 підтверджується також показаннями слідчого ГУ СБУ в Києві ОСОБА_12 , допитаного в судовому засіданні в якості свідка.

Також вказує і на незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на підставі постанови прокурора 16.03.2022 року, оскільки 16.03.2022 слідчі судді Солом`янського суду міста Києва продовжували виконувати свої повноваження передбачені КПК України та обирали підозрюваним запобіжні заходи. Тобто у вказаний час прокурор усвідомлено, незаконно перебрав на себе повноваження слідчого судді, обравши відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначає й те, що посилання суду на те, що обвинувачена, знаходячись на свободі, може продовжити протиправну діяльність, яка загрожує національній безпеці України, носить характер припущення, оскільки не надано жодних доказів того, що ОСОБА_7 , яка є керівником правозахисної організації, під час досудового розслідування та судового розгляду здійснює захист своїх прав виключно шляхом вчинення та ініціювання процесуальних дій, в тому числі із застосуванням міжнародно-правових інструментів, має намір вчинити такі дії.

Крім іншого, вважає, що суд, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незаконно та безпідставно відмовив у визначенні розміру застави. При цьому у рішенні суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не наведено достатніх та розумних аргументів відмови від можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в достатньому розмірі, щоб гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Натомість, під час досудового розслідування кримінального провадження та тривалого судового розгляду справи, суд в ухвалах наводить одні й ті ж підстави в обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу, який фактично продовжується «автоматично», доводи сторони захисту ігноруються, аргументів на їх спростування у судових рішеннях не наводиться.

Окрім цього, вказує й на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 178 КПК України, судом також повинен бути врахований вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 , 1956 р.н., яка має значну кількість хронічних захворювань, які загострились під час перебування під вартою. При цьому, у судових засіданнях стороною захисту неодноразово надавалась письмові відомості щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_7 , з яких вбачається, що ОСОБА_7 потребує постійного медичного нагляду, ретельного обстеження та лікування, що мало бути враховане при вирішенні питання про можливість зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та оцінки можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора щодо апеляційних прохань сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000094 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою, а також вік та стан здоров`я обвинуваченої, який, відповідно до лікарських висновків, не свідчить про неможливість перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме тим, що існує ризик переховування обвинуваченої від суду, яка не має сталих соціальних зв`язків, а її рідна сестра періодично знаходиться за кордоном, про інших членів сім`ї суду невідомо, при цьому, під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12.03.2022, згідно якого, обвинувачена на початку березня 2022 року намагалася виїхати до м. Бєлгород Російської Федерації, де в неї проживає племінниця, до того ж, і під час судового розгляду обвинувачена також повідомила суд, що на початку року мала намір виїхати до Угорщини, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення,так як з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема листів, адресованих керівництву рф та підписаних обвинуваченою, існує ризик продовження виготовлення та поширення обвинуваченою матеріалів, у яких міститься подання завідомо недостовірної інформації, що містить ознаки державної зради, оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої на волі, і тому визнав необхідним продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою,оскільки інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів, та не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити її належну процесуальну поведінку.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду, проте, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до ОСОБА_7 жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у його вчиненні, а також враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, поставлені у провину обвинуваченій, які поєднані із доступом до інтернет-ресурсів, та приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, яка не має міцних соціальних зв`язків на території України, її вік та стан здоров`я, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, щодо наявності ризиків переховування її від суду, оскільки стороною захисту надано суду клопотання про визнання усіх доказів, наданих прокурором, очевидно недопустимими, які судом не розглянуті і досі, тобто, не визнаючи свою провину, вона зацікавлена довести суду, що невинна, і тільки її участь у судовому процесі дасть можливість доказати про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження та про її невинуватість, тому, їй немає сенсу переховуватися від суду, щоб заочно їй ухвалили обвинувальний вирок, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Не можуть бути взятими до уваги і посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на безпідставність доводів прокурора, що нібито вона в змозі буде переховуватися від суду у разі зміни їй запобіжного заходу, так як у неї вилучили внутрішній та закордонний паспорти, карту киянина та пенсійне посвідчення, тобто вона не має жодного документу, що посвідчує особу, і тому вона не в змозі покинути ані місто Київ, ані країну, оскільки вказані обставини жодним чином не нівелюють існування вищевказаних ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про те, що доводи прокурора, що ОСОБА_7 02.03.2022 в особистій переписці обговорювала питання щодо виїзду із міста Києва, коли він був оточений військовими РФ, ніяк не можуть свідчити, що вона перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, оскільки у той час усі намагалися виїхати із Києва, а відносно неї не було порушено ніяких кримінальних справ, при цьому, незважаючи на вище вказані обставини та пропозиції дипломатів посольства Угорщини в Україні одразу після нападу РФ на Україну, а саме 26.02.2022 виїхати до Угорщини, вона нікуди не поїхала, а переїхала жити до своєї рідної сестри, щоб турбуватися за нею та її сином, які є інвалідами, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення встановлених судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченої іншого, більш м'якого, запобіжного заходу.

Що стосується доводів обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про відсутність у ОСОБА_7 наміру переховуватись від суду, оскільки на противагу твердженням прокурора та суду вона має міцні сталі соціальні зав`язки, зокрема, ОСОБА_7 єкерівником правозахисної громадської організації, постійно, за дорученням міжнародних організацій здійснювала моніторинг дотримання в Україні прав людини, залучалась до співпраці у відповідних робочих групах, при цьому, рідна сестра обвинуваченої - ОСОБА_10 постійно переймається долею близької людини, у зв`язку із чим знаходить їй адвокатів, укладає з ними договори, знаходить гроші для оплати їх послуг, передає їй передачі та посилки, а також неодноразово разом зі своїм сином приїздила до місцевого суду для надання показань, але судом було відмовлено у проведенні вказаної процесуальної дії, так як свідок є зацікавленою особою, то вони жодним чином не спростовують обґрунтованість ризиків та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачена не зможе здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також не можуть бути взятими до уваги і доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що доводи прокурора, вказані у його клопотанні, спростовуються наданим суду прокурором, як доказ, висновком від 07.04.2022 лікарів та психологів, які проводили експертизу, в якому зазначено, що вона має соціальні зв`язки та сімейні інтереси, оскільки вказані обвинуваченою обставини жодним чином не нівелюють існування ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про те, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , не відповідає дійсності, оскільки не надано жодних доказів того, що ОСОБА_7 , яка є керівником правозахисної організації, під час досудового розслідування та судового розгляду здійснює захист своїх прав виключно шляхом вчинення та ініціювання процесуальних дій, в тому числі із застосуванням міжнародно-правових інструментів, має намір вчинити такі дії, є безпідставними, оскільки наявність ризику свідчить про існування певної ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому суд першої інстанції, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченої, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності того, що обвинувачена ОСОБА_7 , якій інкримінується надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», може здійснити дії щодо такої діяльності під час перебування на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про незаконність постанови прокурора від 16 березня 2022 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, порушення прокурором при цьому її основоположного права на захист, розгляд клопотання неповноваженою законом особою та без забезпечення участі її та її захисника, тому суд першої інстанції не вправі продовжувати її тримати під вартою згідно незаконної та вочевидь протиправної і з фальсифікованої постанови прокурора про першочергове обрання їй запобіжного заходу, колегія суддів до уваги не бере, оскільки у даному провадженні предметом перегляду судом апеляційної інстанції є виключно ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року.

Щодо тверджень обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що трактування норм ч. 6 ст. 176 КПК України у клопотанні прокурора є невірним, оскільки закон немає зворотної сили, а зазначена норма стосується обрання - застосування запобіжного заходу після змін до ст. 176 КПК України, внесеною Законом України №2198-ІХ від 14.04.2022 р. вже після обрання їй запобіжного заходу 16.03.2022, то вони є необґрунтованими, оскільки ч. 1 ст. 5 КПК України передбачає, що процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент прийняття такого рішення.

Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в частині незаконності обвинувачення висунутого ОСОБА_7 , неналежності й недопустимості доказів - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.

Що стосується посилання обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на те, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції, як на підставу тримання ОСОБА_7 під вартою, послався на протокол огляду її мобільного телефону від 12.03.2022, проте такого процесуального документу не має у матеріалах кримінального провадження, а також звернення уваги на висновки комплексної судово-психоло-лінгвістичної експертизи від 19.03.2022 року № 5888/5889/22-61, оскільки експерти в ході дослідження допустили грубі порушення положень п. 2.3 розділу II «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, вийшовши за межі своїх повноважень, вирішивши питання права, та на факт незаконного затримання ОСОБА_7 працівниками правоохоронних органів та внесення до протоколу затримання недостовірних відомостей, оскільки фактично ОСОБА_7 була затримана співробітниками СБУ в якості підозрюваної у вчиненні злочину 14.03.2022, а не 16.03.2022, у квартирі своєї сестри ОСОБА_10 , після чого незаконно утримувалась в службових приміщеннях правоохоронних органів із застосуванням фізичного та психологічного насильства, то вони не беруться до уваги колегією суддів, оскільки ці питання, за наявності для цього відповідних підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці у суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті і не є підставою для звільнення ОСОБА_7 з-під варти, а також виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали в частині виключно продовження строку тримання під вартою.

Щодо доводів обвинуваченої ОСОБА_7 про тривалість перебування її під вартою, то вказана обставина жодним чином не вказує на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке їй інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання її винуватою у його вчиненні.

Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незаконно та безпідставно відмовив у визначенні розміру застави, при цьому не навівши достатніх та розумних аргументів відмови від можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в достатньому розмірі, щоб гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченої, є безпідставними, оскільки, продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, правильно прийняв рішення не визначати обвинуваченій розмір застави, враховуючи положення ст. 183 КПК України, яка надає суду право під час дії воєнного стану, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2 КК України.

Що стосується посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, взагалі не врахував доводи і докази сторони захисту про зміну їй запобіжного заходу та не надав правову оцінку особистому зобов`язанню поручителя, найавторитетнішої особистості в Україні, засновника ГО «Народний Рух України» - громадсько-політичного діяча ОСОБА_9 , яка надала суду своє особисте зобов`язання та неодноразово з`являлася як до суду першої, так і апеляційної інстанції, при цьому хибно послався на рішення Конституційного Суду України від 19 липня 2024 року, оскільки у вказаному рішенні, хоча і визнали ч. 6 ст. 176 КПК України конституційною, проте констатували, що в умовах воєнного стану запобіжний захід у виді тримання під вартою не є винятковим та безальтернативним, то вони не свідчать про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки, відповідно до положень ч. 1 ст. 180 КПК України, особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

За змістом цієї норми поручителі повинні заслуговувати на довіру суду з огляду на повагу та авторитет у суспільстві, на що впливають їх моральні якості, рід занять або займана посада, життєвий досвід, громадська діяльність тощо.

Між тим, сам факт, що з боку ОСОБА_9 надійшло письмове особисте зобов`язання про взяття на поруки ОСОБА_7 , не говорить про те, що вона зможе гарантувати дотримання обвинуваченою відповідних обов`язків і запобігти зазначеним вище існуючим ризикам неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та захисникаОСОБА_6 про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , яка має значну кількість хронічних захворювань, які загострились під час перебування під вартою, у зв`язку з чим вона потребує постійного медичного нагляду, ретельного обстеження та лікування, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу. При цьому, будь-яких лікарських висновків, які б підтверджували неможливість перебування обвинуваченої в умовах слідчого ізолятора, стороною захисту не надано.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бережна проти України» у будь-якому випадку не спростовують висновків суду про те, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не минули та продовжують існувати на даний час, і вказана обставина не може бути безумовною правовою підставою для зміни запобіжного заходу.

Тож враховуючи вищенаведене, підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_13 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року, якою продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, до 26 січня 2025 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3