1Справа № 335/9323/20 1-кп/335/332/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого: ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суді у м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0003316 від 26 грудня 2012 р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Триліси, Фастівського району Київської області, громадянина України, який має вищу освіту, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 згідно обвинувального акту від 29.10.2020 року органами досудового розслідування пред`явлено наступне обвинувачення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» , відповідно до Статуту (Нова редакція) зареєстрованого 08.11.2010 року за номером 7026044. Учасниками даного товариства були ТОВ «Атлас» та ТОВ «Компанія «Корпоратив». Частка ТОВ «Атлас» складала 10% статутного капіталу, а частка ТОВ «Компанія «Корпоратив» відповідно 90%. Крім того відповідно до Статуту (Нова редакція) ТОВ «Компанія «Корпоратив» , зареєстрованого 09.10.2012 року за номером 7024785, учасниками даного товариства є ОСОБА_4 з часткою в статутному капіталі 10% та ОСОБА_6 з часткою в статутному капіталі товариства 90% відповідно.

Згідно з протоколом №1/12 від 16.03.2012 загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Корпоратив» ОСОБА_4 був прийнятий на посаду директора ТОВ «Компанія «Корпоратив».

Відповідно до статуту ТОВ «Компанія «Корпоратив» (Нова редакція): пункт 9.9. Виконавчим органом Товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства, є директор, який призначається зборами Учасників Товариства та діє на підставі контракту укладеного між директором та головою зборів учасників Товариства. Директор товариства вирішує всі питання діяльності Товариства які обумовлені контрактом, крім тих, що входять до виключної компетенції зборів Учасників. Збори учасників можуть передати частину своїх повноважень до компетенції директора Товариства.

Пункт 9.10. Директор Товариства в межах умов контракту: без довіреності діє від імені Товариства; представляє його у відносинах з усіма підприємствами, організаціями, установами та громадянами; має право першого підпису фінансових документів; укладає угоди, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні з обмеженнями встановленими контрактом; видає довіреності; забезпечує господарське використання майна Товариства; здійснює прийом та звільнення робітників Товариства; затверджує на посаду та звільнює працівників апарату управління: відкриває в банках розрахункові й інші рахунків національній та іноземній валюті; затверджує структуру, штати, кошториси витрат, встановлює надбавки працівникам; надає з урахуванням конкретних умов праці, за погодженням з представницькими органами трудового колективу пільги робітникам і службовцям: затверджує положення та інші внутрішні акти, що регулюють діяльність товариства; затверджує правила внутрішнього розпорядку Товариства та його структурних одиниць; видає накази, розпорядження й дає вказівки, обов`язкові для всіх працівників Товариства; організовує виконання рішень зборів Учасників; знайомиться з даними бухгалтерського обліку та звітності; затверджує баланс Товариства; виконує інші дії, що випливають зі статутних завдань Товариства.

Пункт 9.11. Директор може передавати свої повноваження (частину повноважень) іншим посадовим особам Товариства на визначений ним термін на умовах контракту.

В обвинувальному акті зазначено, що таким чином, ОСОБА_4 , як директор ТОВ «Компанія «Корпоратив» обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч.3 ст.18 КК України є службовою особою.

Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах в невстановленому місці в період часу з 19.11.2012 по 03.12.2012 склав протокол №19/11 загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 19.11.2012 та особисто підписав його від імені ТОВ «Компанія «Корпоратив», якому належало 90% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство».

Вказаним протоколом зборів № 19/11 від 19.11.2012 було виключено зі складу учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» ТОВ «Атлас», яке володіло 10% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», а розмір частки ТОВ «Компанія «Корпоратив» у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» було зменшено з 90% до 5% і введено до складу засновників нових учасників товариства, а саме сторонніх осіб: ОСОБА_7 18478,75 гривень, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_8 - 18478,75 гривень, що становить 25 % статутного капіталу Товариства; ОСОБА_9 , 33261,75 гривень, що становить 45 % статутного капіталу Товариства.

В обвинувальному акті зазначено, що, далі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 03.12.2012 надав для реєстрації державному реєстратору документи ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», в результаті чого був змінений склад учасників Товариства відповідно до протоколу зборів № 19/11 від 19.11.2012.

Однак, грошові кошти за відчужені 85% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», які належали ТОВ «Компанія «Корпоратив» на рахунки останнього не зараховувались.

Згідно обвинувального акту вказано, що директор ТОВ «Компанія «Корпоратив» ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах в період часу з 19.11.2012 по 03.12.2012, відповідно до протоколу № 19/11 загальних зборів ТОВ «ВБФ «БШП», у якому ТОВ «Компанія «Корпоратив» володіла 90 % статутного капіталу, одним своїм рішенням, діючи умисно в інтересах інших осіб з корисливих мотивів, безоплатно, передав у власність іншим особам частку у статутному капіталі у розмірі 85%, вартістю 62 827,75 гривень ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», яка належала ТОВ «Компанія «Корпоратив», чим завдав шкоду ТОВ «Компанія «Корпоратив» у розмірі 62 827,75 гривень.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

У відповідності до ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.191 КК України, як як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, оцінивши їх в своїй сукупності, вислухавши пояснення обвинуваченого, свідків, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, суддя і суд встановлюють наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

На думку сторони обвинувачення, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України доведена повністю, а саме: показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , письмовими доказами.

Так, щодо свідків, показами яких сторона обвинувачення обґрунтовувала пред`явлене обвинувачення, то фактично жоден із свідків у судове засідання для допиту не з`явився.

Частиною 3 ст. 23 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Разом з цим, відповідно до ст. 21 КПК України та статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод регламентовано, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування висунутого обвинувачення у даній справі покладається на прокурора.

Суд, відповідно до ч. 2 ст. 323 КПК України, лише сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки свідків шляхом здійснення судового виклику. Між тим, КПК України не передбачено здійснення судом будь-яких заходів, спрямованих на встановлення місця знаходження свідків, з метою їх подальшого виклику прокурором у судове засідання, оскільки у такому випадку буде порушено принцип неупередженості та безсторонності суду.

Суд наголошує, що хоча суд дійсно повинен створити необхідні умови для реалізації сторонами їх прав і обов`язків, але це не означає, що саме на суд покладено безумовний обов`язок забезпечити участь свідків та потерпілого, показання якого, на переконання прокурора, мають істотне значення, оскільки доказування вини особи, а отже надання відповідних доказів суду за законом є обов`язком сторони обвинувачення. Суд не повинен вживати активних дій для забезпечення явки свідків обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК України. Подібний висновок зроблено в постановах Верховного Суду від 2 квітня 2019 року (провадження № 51-5008км18), від 15 травня 2019 року, справа № 469/898/15-к, справа № 288/113/15-к від 11.08.2020).

Таким чином, суд вважає достатньо забезпеченими в ході судового процесу процесуальні права прокурора на надання ними доказів у даному провадженні.

Під час судового розгляду прокурором повідомлено, що свідки ОСОБА_7 (т. 8 а.с. 178) ОСОБА_11 померли, ОСОБА_12 (т.8 а.с. 179) переховується від суду, ухвалою надано дозвіл на затримання з метою приводу, а тому для допиту в судовому засіданні прокурором не заявлялися.

Від допиту свідка ОСОБА_13 прокурор відмовився у судовому засіданні і його відмова була прийнята судом 07.07.2025 року

Згідно відомостей ЦП «Аркан» (відповідь від 18.06.2025 р№ 10937/46/02/03-2025) ОСОБА_8 виїхав за державний кордон України через ПП Кракевець 26.04.2022 року, ОСОБА_6 виїхав за державний кордон України через ПП Бронниця 25.02.2022 року і перебуває у державному розшуку, як особа, що переховується від органів досудового розслідування ЄРДР№ 00002461 від 19.12.2020 року ОРС «Розшук» від 29.06.2023 року.

За клопотанням прокурора у судовому засіданні досліджено покази свідків ОСОБА_8 (23.10.2025) та ОСОБА_6 (08.09.2025 року), ОСОБА_10 (03.12.2025) шляхом відтворення їх показань, які вони надавали під час минулого судового розгляду, з огляду на ті обставини, що неможливо було забезпечити їх явку у судове засідання у зв`язку із тим, що ОСОБА_6 , ОСОБА_8 перетнули державний кордон України, а місцезнаходження свідка ОСОБА_10 не відомо, що узгоджується із позицією ВС у справі № 127/19452/16-к, провадження № 51-717км20 від 02.02.2022р)

Потерпілим у даному провадженні є ТОВ «Компанія «Корпоратив».

Вказана юридична особа та представник ОСОБА_14 повідомлялися судом належним чином, викликалися у кожне судове засідання, керівником ТОВ «Компанія «Корпоратив» згідно відомостей є ОСОБА_6 , який виїхав за державний кордон України через ПП Бронниця 25.02.2022 року і перебуває у державному розшуку, як особа, що переховується від органів досудового розслідування ЄРДР№ 00002461 від 19.12.2020 року ОРС «Розшук» від 29.06.2023 року, проте у судове засідання не з`явилися. Представник ТОВ «Компанія «Корпоратив» ОСОБА_15 листом від 03.03.2025 року повідомив суд, що ним вже не здійснюється представництво ТОВ «Компанія «Корпоратив». Строк дії довіреності виданої представнику потерпілого ОСОБА_14 станом на час розгляду справ сплив. Інші уповноважені представники у судове засідання не з`явилися.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину не визнав, зазначив, що взагалі не розуміє в чому саме його обвинувачують. Зазначив, що у період з 16.03.2012 по 07.12.2012 був директором ТОВ «Компанія «Корпоратив», з 01.10.2012 по 07.12.2012 був директором ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство», в жовтні 2012 року він продав корпоративні права певним особам в установленому законом порядку, грошові кошти внесено до каси підприємства та на рахунок, його жодного разу не викликали до слідчого, жодних документів не витребували, тому підстав для порушення кримінального провадження відносно нього у правоохоронних органів не було, він заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку зі спливом строків давності, зазначивши, що його совість чиста, кримінального правопорушення він не вчиняв, просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

Захисник ОСОБА_5 зазначив, що стороною обвинувачення не вказано в чому полягає користь ОСОБА_4 , який провів господарську операцію по купівлі-продажу майна на підставі укладених договорів, які є дійсними та законними, кошти з цієї угоди були сплачені в касу підприємства та на рахунок підприємства, що підтвердили і свідки. Стороною обвинувачення належними доказами факт нестачі грошових коштів, це питання сторона обвинувачення і не досліджувала, жоден із свідків не підтвердив привласнення обвинуваченим коштів. Вказав, що сторона захисту заперечує проти закриття провадження на підставі ст. 49 КК України. Крім того, зазначив, що кримінальне провадження відносно обвинуваченого тривало з 2012 року і жодного разу строки досудового розслідування не продовжувалися, що є підставою для закриття провадження. Просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_6 , які він надавав під час минулого судового розгляду (16.09.2021), з огляду на ті обставини, що неможливо було забезпечити його явку у судове засідання у зв`язку із тим, що він перетнув державний кордон і перебуває у розшуку, що узгоджується із позицією ВС у справі № 127/19452/16-к, провадження № 51-717км20 від 02.02.2022р) були досліджені в судовому засіданні він пояснив, що познайомився з ОСОБА_4 в 2011 році, коли за оголошенням зняв у нього будинок. Вони неодноразово спілкувалися. 04.10.2012 він придбав у ОСОБА_4 за 162 000 грн 90% корпоративних прав в ТОВ «Компанія «Корпоратив» за нотаріально посвідченою угодою. Грошові кошти було повністю сплачено при укладанні угоди. 10% корпоративних прав ТОВ «Компанія «Корпоратив» залишилося у ОСОБА_4 . В свою чергу ТОВ «Компанія «Корпоратив» володіло 90% корпоративних прав ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Інші 10% в статутному капіталі ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» належало російській фірмі «Атлас». ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» володіло гранітним кар`єром. Після підписання договору він поїхав на лікування. Наприкінці листопада побачив в реєстрі, що корпоративні права в ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» вже не належать ТОВ «Компанія «Корпоратив», Також із складу учасників було виключено і фірму «Атлас». ОСОБА_4 виконуючи функції директора ТОВ «Компанія «Корпоратив» та ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» підробив підписи та виключив їх зі складу учасників. Він вважає, що ОСОБА_16 готував це заздалегідь. Для виключення зі складу засновників необхідно проводити збори та особиста участь засновників. Ніхто з них підписи не ставив, ніде не брав участі. Довіреності він не видавав, протоколи не підписував. К фірмі «Атлас» він не має жодного відношення, просто знайомий із її власниками. Їх також «кинули», ніхто їх ні про що не повідомляв. Коли все це сталося він разом з ними написав заяву до правоохоронних органів. Він наразі є директором ТОВ «Компанія «Корпоратив», але воно вже не є засновником ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Також вони подавали позови до господарського суду. Він намагається повернути корпоративні права ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Зараз це підприємство функціонує, але у нього інші власники. Весь інтерес в придбанні корпоративних прав ТОВ «Компанія «Корпоратив» було саме у володінні ним корпоративними правами ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Він хотів розвивати ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Інших активів у ТОВ «Компанія «Корпоратив» не було. Жодних зборів учасників ТОВ «Компанія «Корпоратив» з питанням про продаж корпоративних прав ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» не було. З ОСОБА_4 він не спілкувався після цього, так як він не відповідав на дзвінки. По реєстру він бачив, що ОСОБА_4 неодноразово продавав корпоративні права ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Скрізь фігурували син та батько ОСОБА_4 . ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 йому не знайомі. На момент продажу корпоративних прав він не був директором ТОВ «Компанія «Корпоратив». Коли він став директором, ніяких надходжень 68000 грн за корпоративні права не було. Йому про це нічого не відомо. Йому невідомо, чи було надходження грошових коштів від ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 . Він робив запит до банку про рух грошових коштів. Було якесь надходження грошових коштів, які одразу було знято ОСОБА_16 з банківського рахунку. В господарському суді м.Києва знаходиться справа про визнання угод купівлі-продажу корпоративних прав недійсними. Воно призупинено до розгляду цієї кримінальної справи.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_8 , показання якого, які він надавав під час минулого судового розгляду (21.10.2021), з огляду на ті обставини, що неможливо було забезпечити його явку у судове засідання у зв`язку із тим, що він перетнув державний кордон, що узгоджується із позицією ВС у справі № 127/19452/16-к, провадження № 51-717км20 від 02.02.2022р) були досліджені в судовому засіданні і згідно яких він пояснив, що з ОСОБА_4 мав дружні стосунки з дитинства. Дев`ять років тому ОСОБА_4 запропонував придбати корпоративні права ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство», тому що він шукав інвесторів. За них оплатив приблизно 20 000 грн. Це були інвестиції в підприємство. У кого придбавав корпоративні права не пам`ятає. Всім займався ОСОБА_4 . Скоріш за все гроші передавав ОСОБА_4 . Безпосередньо до ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» гроші не вкладалися. Напевно був приходно-касовий ордер, що підтверджував оплату. Чи проводились збори учасників не пам`ятає. Крім того, корпоративні права на ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» були у ОСОБА_20 . Власником корпоративних прав був приблизно тиждень десять днів, оскільки змінились особисті обставини, хворіла мати, необхідні були гроші на лікування. Тому продав корпоративні права іншій особі у нотаріуса, що знаходився на вул.Анголенка, кошти були йому повернуті, ким саме не пам`ятає.

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_10 показання якого, які він надавав під час минулого судового розгляду (16.09.2021), з огляду на ті обставини, що неможливо було забезпечити його явку у судове засідання у зв`язку із тим, що його місцезнаходження невідомо, що узгоджується із позицією ВС у справі № 127/19452/16-к, провадження № 51-717км20 від 02.02.2022р) були досліджені в судовому засіданні і згідно яких він пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 з початку 2000-х років. Свідок займався активною суспільно-політичною діяльністю. ОСОБА_4 звертався за допомогою в певних справах, пов`язаних з кар`єром. Він допоміг вирішити питання з земельним податком та оплатою за електроенергію. Зі слів ОСОБА_4 у нього були проблеми з особою з Ростовської області Росії. В 2015 році ОСОБА_4 звернувся з проханням до нього стати одним з засновників підприємства. Крім того, помічник свідка ОСОБА_21 запросив ОСОБА_22 та вони підписали документи з приводу його вступу до ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Більше нічого не підписував, участі в підготовці документів не брав. Гроші за вступ до ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» не вносив, вступив на добровільних засадах. На установчих зборах присутній не був. Договір оформлювався нотаріально. Чи була зазначена сума в договорі не пам`ятає. Він лише допомагав ОСОБА_4 . Допомога полягала в адміністративному впливі, зв`язках. Ніяких інвестицій не було. ОСОБА_4 запропонував стати засновником ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» після надання допомоги. У зв`язку з чим запропонував він не знає. В подальшому він з`ясував, що ОСОБА_4 обманював його з приводу Волошина. З приводу надходження грошових коштів в ТОВ «Компанія «Корпоратив» за корпоративні права ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» йому нічого не відомо.

Інші особи для допиту в судовому засіданні прокурором не заявлялися.

Крім показань вищезазначених свідків у судовому засіданні безпосередньо досліджені і усі письмові та речові докази, долучені прокурором в підтвердження пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення:

-Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив» (нова редакція), зареєстрований 09.10.2012 за номером 7024785 державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Відповідно до п.1.3. Статуту, засновниками (учасниками) підприємства є:

Громадянин України ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 28 травня 2002 року. Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; паспорт: № НОМЕР_3 , виданий відділенням УФМС по Ростовській області у м. Красний Сулін 12.01.2008, код підрозділу 610-039, ідентифікаційний номер

Відповідно до п.6.1. Статуту, для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладів Учасників створюється статутний капітал у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч гривень, 00 копійок), який розподілений на 100 часток рівної номінальної вартості по 1800 гривень кожна.

Учасники товариства: ОСОБА_4 володіє 10 частками Товариства загальною вартістю 18 000 гривень, що становить 10% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_6 володіє 90 частками Товариства загальною вартістю 162 000 гривень, що становить 90% статутного капіталу Товариства.

-Протокол загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив» №1/12 від 16.03.2012 та наказом №2/12 від 16.03.2012 засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив», відповідно до яких на посаду директора ТОВ Компанія «Корпоратив» призначено ОСОБА_4 .

-Матеріали реєстраційної справи № 45 Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство», отриманими від державного реєстратора виконкому Запорізької міської ради в результаті тимчасового доступу до речей та документів на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя.

У матеріалах реєстраційної справи, зокрема, знаходяться: Статут товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» (нова редакція), зареєстрований 08.11.2010 за номером 7026044 державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Відповідно до п.1.2 Статуту учасниками товариства є:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас», зареєстроване 29 січня 2010 року Інспекцією Федеральної податкової служби по м. Бєлгород ФПС Росії, місцезнаходження 308000, м.Бєлгород, Народний бульвар, буд.82, Російська Федерація, ОГРН 623, ІПН , КПП 312301001;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Корпоратив», зареєстроване 2 лютого 2009 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради за № 0024785, місцезнаходження 69005, м.Запоріжжя, вул. Патріотична, буд.49, оф.38, код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб" підприємців 36358417.

Відповідно до п. 6.1 Статуту для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладів Учасників створюється статутний капітал у розмірі 73 915,00 (сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень) гривень, який поділений на 100 часток рівної номінальної вартості по 739,15 гривні кожна.

учасник товариства Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас» володіє 10 часток Товариства загальною вартістю 7391,50 гривень, що становить 10% статутного капіталу Товариства;

учасник товариства Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Корпоратив» володіє 90 часток Товариства загальною вартістю 66523,50 гривень, що становить 90 % статутного капіталу Товариства.

Відповідно до п.7.1 Статуту учасник товариства має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному (кільком) Учасникам

Відповідно до п.9.1 Статуту вищим органом управління Товариства є загальні збори Учасників. Вони складаються з Учасників Товариства або призначених ними представників.

Відповідно до п.9.5 Статуту збори учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п.9.6. Статуту до виключної компетенції зборів Учасників належить:9.6.2. внесення змін до статуту товариства;9.6.3. виключення учасника із товариства;9.6.4. зміна розміру його статутного капіталу.

Протокол загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 30.10.2010 №8/10, рішенням яких введено до складу ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» ТОВ «Компанія «Корпоратив»; розподілено частки в статутному капіталі ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» між ТОВ «Компанія «Корпоратив» 90 часток загальною вартістю 66523,50 гривень, що становить 90 % статутного капіталу Товариства та ТОВ «Атлас» 10 часток загальною вартістю 7391,50 гривень, що становить 10% статутного капіталу Товариства; затверджено Статут ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство».

-Протокол загальних зборів ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» № 1/10 від 01.10.2012, відповідно до якого ОСОБА_4 призначено директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство».

-Наказ № 1/10 від 01.10.2012 щодо покладення повноважень директора ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» на ОСОБА_4 на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» № 1/10 від 01.10.2012.

-Опис №105/60 документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», який сформовано 20.11.2012, реєстраційної справи № 45. Відповідно до опису для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» надано 1) реєстраційну картку на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи; 2) рішення про внесення змін до установчих документів (примірник оригіналу); 3) статут; 4) нова редакція установчих документів (два примірники); 5) копія квитанції, виданої банком; 6) копія квитанції, виданої банком (за публікацію); 7) рішення уповноваженого органу юридичної особи про примусове виключення засновника (учасника) зі складу засновників (учасників) юридичної особи (примірник оригіналу); 8) документ, що засвідчує повноваження уповноваженої особи; 9) документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення про внесення змін до установчих документів.

- Реєстраційна картка на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи від 20.11.2012, підписана ОСОБА_4 , відповідно до якої до реєстраційних даних ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» вносяться відомості про виключення зі складу учасників ТОВ «Атлас»; розмір частки ТОВ «Компанія «Корпоратив» у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» зменшено з 90% до 5%; введено до складу засновників нових учасників: ОСОБА_7 із вкладом 18 478,75 гривень, ОСОБА_8 із вкладом 18478,75 гривень, ОСОБА_9 із вкладом 33 261,75 гривень.

-Протокол № 19/11 загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 19.11.2012. У протоколі від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив», якій належить 90% ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» виступає ОСОБА_4 . Відповідно до протоколу прийняті рішення про: виключено ТОВ «Атлас» зі складу учасників ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Включено до складу учасників ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_9 .перерозподілено статутний капітал ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» у розмірі 73915, 00 (сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 00 копійок), наступним чином:ТОВ «Компанія «Корпоратив» 3695,75 гривень, що становить 5% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_7 18 478,75 гривень, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_8 18478,75 гривень, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_9 , 33 261,75 гривень, що становить 45% статутного капіталу Товариства; підтверджено повноваження директора ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» ОСОБА_4 ; затверджено статут ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» у новій редакції.

- Статут ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» (нова редакція), зареєстрований державним реєстратором виконкому Запорізької міської ради 20.11.2012, в якому внесені зміни відповідно до протоколу №19/11 загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 19.11.2012.

-Висновок експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ВМС України № 20-5 від 14.02.2020, відповідно до якого, статутний капітал ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» складає 73 915,00 грн, який перерозподілено на підставі протоколу № 19/11 загальних зборів учасників від 19.11.2012 на частки між ТОВ «Компанія Корпоратив» в сумі 3 695,75 грн, ОСОБА_7 в сумі 18 478,75 грн, ОСОБА_8 в сумі 18 478,75 грн, ОСОБА_9 у сумі 33 261,75 грн. Вартість частки ТОВ «Компанії «Корпоратив» у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» за умови її перерозподілу в розмірі 85 відсотків, при перерозподілу часток на загальних зборах учасників від 19.11.2021 складатиме 62 827,75 грн.

-Відповідно до висновка №124е/20 від 17.03.2020 економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003316 від 26.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 191, 356 КК України. Номінальна вартість частки у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» складає частка в розмірі 100%, яку було перерозподілено між ТОВ «Комапнія «Кооператив», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі протоколу № 19/11 загальних зборів учасників від 19.11.2012 року, а саме: перерозподілити статутний капітал Товариства у розмірі 73915,00 наступним чином:ТОВ «Компанія «Кооператив» 3695,75 грн, що становить 5% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_7 18478,75 грн, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_8 18478,75 грн, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_9 33261,75 грн, що становить 45% статутного капіталу Товариства.Номінальна вартість частки у статутному капіталі, розмір якого 73915,00 грн.ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» складатиме частка ТОВ «Компанія «Кооператив» за умови, якщо би її перерозподілили вказаному Товариству в розмірі 85% від статутного капіталу, при перерозподілі часток на загальних зборах учасників 19.11.2012, склала би 62827,75 грн. Вартість частки, що складає 85% від ринкової вартості земельної ділянки, загальної площею 4.8 га, визначений довідкою Правобережної товарної біржі, станом на 19.11.2012 року арифметично розрахований і становить 578 136,00 грн. Загальна сума номінальної вартості частки у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» складатиме частка ТОВ «Компанія «Кооператив», за умови її перерозподілу в розмірі 85% при перерозподлі часток на загальних зборах учасників від 19.11.2012, яка склала би 62827, 75 грн та 85% від вартості вказаної земельної ділянки загальною площею 4.8 га за ринковою вартістю, визначеною довідкою Правобережної товарної біржі, станом на 19.11.2012 в розмірі 578136,00 грн, а всього складатиме 640 963,75 грн.

Відповідно до висновку експерта №155 від 27.11.2013: підпис «Секретар Загальних зборів: ОСОБА_4 » у Протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» від 19 листопада 2012 року, виконаний ОСОБА_4 ;

підпис у графі «Секретар Загальних зборів: ОСОБА_4 » у Протоколі реєстрації учасників на загальних зборах ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» від 19 листопада 2012 року, виконаний ОСОБА_4 ;

підпис у графі «Секретар Загальних зборів: ОСОБА_4 » у Протоколі №29/11 загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» від 29 листопада 2012 року, виконаний ОСОБА_4 ;

підпис у графі «Секретар Загальних зборів: ОСОБА_4 » у Протоколі реєстрації учасників на загальних зборах ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» від 29 листопада 2012 року, виконаний ОСОБА_4 ;

підпис «Секретар Загальних зборів: ОСОБА_4 » у Протоколі загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» від 6 грудня 2012 року, виконаний ОСОБА_4 ;

підпис у графі «Секретар Загальних зборів: ОСОБА_4 » у Протоколі реєстрації учасників на загальних зборах ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» від 06 грудня 2012 року, виконаний ОСОБА_4 .

Окрім того, прокурором до матеріалів справи долучені і в судовому засіданні досліджені: заява директора ТОВ «Компанія «Корпоратив» ОСОБА_24 про вчинення кримінального правопорушення від 24.12.2012 року, представника ТОВ «Атлас», ТОВ «Компанія «Корпоратив», ОСОБА_6 ОСОБА_13 (довіреність строком дії до 06.12.2015 р) , про вчинене кримінальне правопорушення від 16.04.2013 р, клопотання слідчих про надання тимчасових доступів до матеріалів реєстраційних справ та ухвали слідчих суддів Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя про задоволення вказаних клопотань та надання тимчасових доступів до речей і документів, на виконання яких до матеріалів кримінального провадження долучено і досліджено в судовому засіданні: матеріали 3х реєстраційних спав ТОВ «ВБФ «БШП» на 259,247,110 аркушах, оригінали статистичної звітності ТОВ «ВБФ «БШП» на 6 арк, оригінали та копії реєстраційної справи ТОВ «ВБФ БШП» на 104 арк., оригінали та копії реєстраційної справи ТОВ «ВБФ БШП» на 13 арк., розрахунки на 18 арк., облікова частитна реєстраційної справи на 235 прк., суми нарахованої заробітної плати на 154 арк., реєстраційна справа ТОВ «Компанія «Корпоратив» на 254 арк. та 74 арк., рух коштів ТОВ «Компанія «Корпоратив» на 1 арк., звітність нарахованої заробітної плати за 2012 рік ТОВ «Компанія «Корпоратив» на 80 арк.

Матеріали кримінального провадження у кількості майже 9 томів складаються фактично із реєстраційних справ та документів статистичної звітності (т.2-4), більша частина якої складена за межами періоду інкримінованого ОСОБА_4 злочину, т.5 звіти про суми нарахованої заробітної плати, податкова звітність, реєстраційної справи ТОВ «Компанія «Корпоратив» звітність про суми нарахованої заробітної плати (т.7,8) документація щодо земельної ділянки у м.Більмак Запорізької області.

Також у судовому засіданні досліджені докази сторони захисту, які надані суду під час судового розгляду докази, відкриті стороні обвинуваченні і досліджені у судовому засіданні безпосередньо (т.8 а.с. 206-208, 216-221)

Так, з копії договору купівлі-продажу корпоративних прав №1/19/11/12 від 19.11.2012, встановлено, що ТОВ «Компанія «Корпоратив» в особі ОСОБА_4 продала ОСОБА_7 корпоративні права ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» у розмірі 25% статутного капіталу за ціною 18478,75 грн;

З копії договору купівлі-продажу корпоративних прав №2/19/11/12 від 19.11.2012, встановлено, що ТОВ «Компанія «Корпоратив» в особі ОСОБА_4 продала ОСОБА_8 корпоративні права ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» у розмірі 25% статутного капіталу за ціною 18478,75 грн;

З копії договору купівлі-продажу корпоративних прав №3/19/11/12 від 19.11.2012, встановлено, що ТОВ «Компанія «Корпоратив» в особі ОСОБА_4 продала ОСОБА_9 корпоративні права ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» у розмірі 45% статутного капіталу за ціною 33261,75 грн.

З копії прибуткового касового ордеру №8 від 27.11.2012, встановлено, що від ОСОБА_9 у якості оплати за корпоративні права згідно договору №3/19/11/12 від 19.11.2012 прийнято в касу ТОВ «Компанія «Корпоратив» 18478,75 грн;

З копії прибуткового касового ордеру №5 від 22.11.2012, встановлено, що від ОСОБА_7 у якості оплати за корпоративні права згідно договору №1/19/11/12 від 19.11.2012 прийнято в касу ТОВ «Компанія «Корпоратив» 18478,75 грн;

З копії прибуткового касового ордеру №6 від 23.11.2012, встановлено, що від ОСОБА_8 у якості оплати за корпоративні права згідно договору №2/19/11/12 від 19.11.2012 прийнято в касу ТОВ «Компанія «Корпоратив» 18478,75 грн;

З копії видаткового касового ордеру від 26.11.2012, встановлено, що ОСОБА_4 отримав із каси ТОВ «Компанія «Корпоратив» 15000 грн для внесення на поточний рахунок коштів за купівлю корпоративних прав згідно договору №3/19/11/12;

З квитанції №00JS24424 встановлено внесення від ТОВ «Компанія «Корпоратив» через ОСОБА_4 на поточний рахунок ТОВ «Компанія «Корпоратив» 15000 грн за купівлю корпоративних прав згідно договору №3/19/11/12 від 19.11.2012.

Вищенаведена обставина внесення від ТОВ «Компанія «Корпоратив» через ОСОБА_4 на поточний рахунок ТОВ «Компанія «Корпоратив» 15000 грн за купівлю корпоративних прав згідно договору №3/19/11/12 від 19.11.2012 узгоджується із відомостями виписки АТ «Райффайзен Банк Аваль» вилученої в порядку тимчасового доступу 19.12.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 20.11.2018 року (т.6 а.с.231-236), якою підтверджено надходження вказаних коштів на рахунок ТОВ «Компанія «Корпоратив» у вказану дату за зазначеним призначенням платежу.

Вищенаведені докази за їх аналізом у сукупності свідчать про факти, які суд встановлює на їхній підставі.

Зокрема, з урахуванням пояснень обвинуваченого, суд вважає встановленими обставинами і таким, що підтверджені зібраними вищенаведеними письмовими доказами те, що Статут Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив» (нова редакція), зареєстрований 09 жовтня 2012 року за номером 7024785 державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Відповідно до п.1.3. Статуту, засновниками (учасниками) підприємства є:

Громадянин України - ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 28 травня 2002 року. Ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Громадянин російської федерації - ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; паспорт: № НОМЕР_3 , виданий відділенням УФМС по Ростовській області у м. Красний Сулін 12 січня 2008 року, код підрозділу 610-039, ідентифікаційний номер .

Учасники товариства:

ОСОБА_4 володіє 10 частками Товариства загальною вартістю 18 000 гривень, що становить 10% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_6 володіє 90 частками Товариства загальною вартістю 162 000 гривень, що становить 90% статутного капіталу Товариства.

Протоколом загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив» №1/12 від 16 березня 2012 року та наказом №2/12 від 16 березня 2012 року засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Корпоратив», на посаду директора ТОВ Компанія «Корпоратив» призначено ОСОБА_4 .

Разом з тим, Статут товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» (нова редакція), зареєстрований 08 листопада 2010 року за номером 7026044 державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Відповідно до п.1.2 Статуту учасниками товариства є:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас», зареєстроване 29 січня 2010 року Інспекцією Федеральної податкової служби по м. Бєлгород ФПС Росії, місцезнаходження 308000, м.Бєлгород, Народний бульвар, буд.82, Російська Федерація, ОГРН 623, ІПН , КПП 312301001;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Корпоратив», зареєстроване 2 лютого 2009 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради за № 0024785, місцезнаходження 69005, м.Запоріжжя, вул. Патріотична, буд.49, оф.38, код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб" - підприємців 36358417.

Відповідно до п. 6.1 Статуту для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладів Учасників створюється статутний капітал у розмірі 73 915,00 (сімдесят три тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень) гривень, який поділений на 100 часток рівної номінальної вартості по 739,15 гривні кожна.

Учасник товариства Товариство з обмеженою відповідальністю «Атлас» володіє 10 часток Товариства загальною вартістю 7391,50 гривень, що становить 10% статутного капіталу Товариства;

учасник товариства Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Корпоратив» володіє 90 часток Товариства загальною вартістю 66523,50 гривень, що становить 90 % статутного капіталу Товариства.

Відповідно до п.7.1 Статуту учасник товариства має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному (кільком) Учасникам

Відповідно до п.9.1 Статуту вищим органом управління Товариства є загальні збори Учасників. Вони складаються з Учасників Товариства або призначених ними представників.

Відповідно до п.9.5 Статуту збори учасників Товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності Товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Відповідно до п.9.6. Статуту до виключної компетенції зборів Учасників належить:9.6.2. внесення змін до статуту товариства; 9.6.3. виключення учасника із товариства; 9.6.4. зміна розміру його статутного капіталу.

Відповідно до протоколу загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 30 жовтня 2010 року №8/10, до складу ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» введено ТОВ «Компанія «Корпоратив»; розподілено частки в статутному капіталі ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» між ТОВ «Компанія «Корпоратив» 90 часток загальною вартістю 66523,50 гривень, що становить 90 % статутного капіталу Товариства та ТОВ «Атлас» 10 часток загальною вартістю 7391,50 гривень, що становить 10% статутного капіталу Товариства; затверджено Статут ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство».

Згідно з протоколом загальних зборів ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» № 1/10 від 01 жовтня 2012 року, ОСОБА_4 призначено директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство».

Наказом № 1/10 від 01 жовтня 2012 року покладено повноваження директора ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» на ОСОБА_4 на підставі протоколу загальних зборів ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» № 1/10 від 01 жовтня 2012 року.

Відповідно до статуту ТОВ «Компанія «Корпоратив» (Нова редакція): пункт 9.9. Виконавчим органом Товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю Товариства, є директор, який призначається зборами Учасників Товариства та діє на підставі контракту укладеного між директором та головою зборів учасників Товариства. Директор товариства вирішує всі питання діяльності Товариства які обумовлені контрактом, крім тих, що входять до виключної компетенції зборів Учасників. Збори учасників можуть передати частину своїх повноважень до компетенції директора Товариства.

Пункт 9.10. Директор Товариства в межах умов контракту: без довіреності діє від імені Товариства; представляє його у відносинах з усіма підприємствами, організаціями, установами та громадянами; має право першого підпису фінансових документів; укладає угоди, контракти, в тому числі зовнішньоекономічні з обмеженнями встановленими контрактом; видає довіреності; забезпечує господарське використання майна Товариства; здійснює прийом та звільнення робітників Товариства; затверджує на посаду та звільнює працівників апарату управління: відкриває в банках розрахункові й інші рахунків національній та іноземній валюті; затверджує структуру, штати, кошториси витрат, встановлює надбавки працівникам; надає з урахуванням конкретних умов праці, за погодженням з представницькими органами трудового колективу пільги робітникам і службовцям: затверджує положення та інші внутрішні акти, що регулюють діяльність товариства; затверджує правила внутрішнього розпорядку Товариства та його структурних одиниць; видає накази, розпорядження й дає вказівки, обов`язкові для всіх працівників Товариства; організовує виконання рішень зборів Учасників; знайомиться з даними бухгалтерського обліку та звітності; затверджує баланс Товариства; виконує інші дії. що випливають зі статутних завдань Товариства.

Пункт 9.11. Директор може передавати свої повноваження (частину повноважень) іншим посадовим особам Товариства на визначений ним термін на умовах контракту.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , як директор ТОВ «Компанія «Корпоратив» обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, тобто відповідно до ч.3 ст.18 КК України є службовою особою.

Згідно з протоколом № 19/11 від 19.11.2012 року загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» виключено зі складу учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» ТОВ «Атлас», яке володіло 10% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», а розмір частки ТОВ «Компанія «Корпоратив» у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» було зменшено з 90% до 5% і введено до складу засновників нових учасників товариства, а саме : ОСОБА_7 - 18478.75 гривень, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_8 - 18478,75 гривень, що становить 25 % статутного капіталу Товариства; ОСОБА_9 , 33261,75 гривень, що становить 45 % статутного капіталу Товариства.

На підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав №1/19/11/12 від 19.11.2012, встановлено, що ТОВ «Компанія «Корпоратив» в особі ОСОБА_4 продала ОСОБА_7 корпоративні права ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» у розмірі 25% статутного капіталу за ціною 18478,75 грн;

На підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав №2/19/11/12 від 19.11.2012, встановлено, що ТОВ «Компанія «Корпоратив» в особі ОСОБА_4 продала ОСОБА_8 корпоративні права ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» у розмірі 25% статутного капіталу за ціною 18478,75 грн;

На підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав №3/19/11/12 від 19.11.2012, встановлено, що ТОВ «Компанія «Корпоратив» в особі ОСОБА_4 продала ОСОБА_9 корпоративні права ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно шляхове підприємство» у розмірі 45% статутного капіталу за ціною 33261,75 грн.

19.11.2012 ТОВ «Компанія «Корпоратив» через ОСОБА_4 на поточний рахунок ТОВ «Компанія «Корпоратив» внесено 15000 грн за купівлю корпоративних прав згідно договору №3/19/11/12 від 19.11.2012.

З копії видаткового касового ордеру від 26.11.2012, встановлено, що ОСОБА_4 отримав із каси ТОВ «Компанія «Корпоратив» 15000 грн для внесення на поточний рахунок коштів за купівлю корпоративних прав згідно договору №3/19/11/12;

Згідно прибуткового касового ордеру №8 від 27.11.2012, від ОСОБА_9 у якості оплати за корпоративні права згідно договору №3/19/11/12 від 19.11.2012 прийнято в касу ТОВ «Компанія «Корпоратив» 18478,75 грн.

Згідно прибуткового касового ордеру №5 від 22.11.2012, від ОСОБА_7 у якості оплати за корпоративні права згідно договору №1/19/11/12 від 19.11.2012 прийнято в касу ТОВ «Компанія «Корпоратив» 18478,75 грн.

Згідно прибуткового касового ордеру №6 від 23.11.2012 від ОСОБА_8 у якості оплати за корпоративні права згідно договору №2/19/11/12 від 19.11.2012 прийнято в касу ТОВ «Компанія «Корпоратив» 18478,75 грн.

03.12.2012 року ОСОБА_4 надав для реєстрації державному реєстратору документи ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», на підставі яких державним реєстратором зареєстровано зміни складу учасників Товариства на підставі документів ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», відповідно до протоколу зборів № 19/11 від 19.11.2012 року.

Вказані обставини встановлені належними і допустимими доказами, які відповідають вимогам, передбаченим ст. 85,86 КПК України ,зокрема матеріалами реєстраційних справ.

Сторонами кримінального провадження також не оспорюються і ті обставини, що рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича багатопрофільна фірма "Будівельно-шляхове підприємство" викладені в протоколі № 19/11 від 19.11.2012 року станом на час пред`явлення обвинувачення ОСОБА_4 і на час розгляду даного кримінального провадження недійним не визнане, не скасовано.

З відомостей ЄДРСР встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Корпоратив" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича багатопрофільна фірма "Будівельно-шляхове підприємство" про: визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича багатопрофільна фірма "Будівельно-шляхове підприємство" викладені в протоколі № 19/11 від 19.11.2012 року; визнання недійсним статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича багатопрофільна фірма "Будівельно-шляхове підприємство", який було затверджено протоколом загальних зборів учасників товариства № 19/11 від 19.11.2012 року та зареєстрованого 20.11.2012 року державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради за № 0026044; скасування державної реєстрації змін установчих документів юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича багатопрофільна фірма "Будівельно-шляхове підприємство" від 20.11.2012 року за № 0026044 здійснену 20.11.2012 року державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/11167/20 зупинено провадження у справі № 910/11167/20 до набрання законної сили вироком у кримінальній справі № 335/9323/20(1-кп/335/857/2020) https://reyestr.court.gov.ua/ Review/93262310. Постановою від 01 березня 2021 року у справа№ 910/11167/20 Північний апеляційний господарський суд апеляційну скаргу ТОВ "Компанія "Корпоратив" залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/11167/20 залишено без змін. Матеріали справи № 910/11167/20 повернуто до Господарського суду міста Києва ( https://reyestr.court.gov.ua/ Review/ 95303038). Справа №910/11167/20 не розглянута.

Підводячи підсумки судового розгляду справи, суд враховує основні засади кримінального судочинства.

Так, ст.2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим - рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 85 КПК України належним є доказ, який прямо чи не прямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно положення п. (а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., згідно якого кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, не містити будь-яких суперечностей та викладено зрозуміло, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист, що визначено як національним законодавством, так і рішеннями Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справі "Маттоціа проти Італії" від 25.07.2000 р.).

Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що виклад інкримінованого обвинуваченому діяння має бути максимально конкретним, тобто формулювання обвинувачення повинно включати всі обставини, які відповідають опису об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення в кримінально-правовій нормі, якою передбачена відповідальність за його вчинення. Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо. Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист обвинуваченої.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, а саме - у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Так, з об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 191КК України, а саме розтрата, полягає в незаконному (протиправному) і безоплатному витрачанні (споживанні, продажу, безоплатній передачі, обміні, передачі в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні.

У результаті розтрати винний поліпшує своє майнове становище або майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання незаконно вилученого майна, позбавлення за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів тощо.

За своєю юридичною конструкцією склад злочину, передбачений ст. 191 КК України є матеріальним, тобто обов`язковому встановленню та доведенню в судовому засіданні підлягають суспільно - небезпечні наслідки у вигляді матеріальних збитків чи майнової шкоди.

Суб`єктом злочину може бути лише службова особа.

Службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Суб`єктивна сторона даного злочину, яка є внутрішньою стороною злочину і включає ті психічні процеси, що характеризують свідомість і волю особи в момент вчинення злочину, характеризується прямим умислом, корисливим мотивом і метою.

Обов`язковими факультативними ознаками суб`єктивної сторони розтрати майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, у долі яких зацікавлений винний (постанова Верховного Суду від 28лютого 2019 року у справі № 456/1181/15-к)..

З урахуванням зазначеного, суд, розглядаючи питання наявності у діянні обвинуваченого складу зазначеного кримінального правопорушення, зокрема, має встановити, чи вказують надані стороною обвинувачення докази на: протиправність такого діяння; безоплатність та безповоротність вилучення майна; наявність у діянні обвинуваченого умислу на вчинення злочину, корисливого мотиву та мети.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2024 року, справа № 464/5336/13, провадження № 51-3439км24, положеннями ст. 191 КК України передбачено відповідальність за три форми вчинення злочину - привласнення, розтрату або заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем. Вони характеризуються умисним, протиправним і безоплатним оберненням чужого майна на свою користь чи на користь іншої особи.

Предметом привласнення та розтрати є лише те чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки, використання або зберігання тощо. При привласненні ці повноваження використовуються для обернення винною особою майна на свою користь, а при розтраті - на користь інших осіб, зокрема, це може бути відчуження майна іншим особам для споживання, як подарунок чи товар, в обмін на інше майно тощо.

Заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем полягає в незаконному оберненні чужого майна на свою користь або на користь інших осіб з використанням службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.

Отже, із зазначеного убачається, що загальною ознакою привласнення, розтрати та заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем є повноваження винного щодо майна, яким він заволодіває. Особа у цих випадках не є сторонньою для майна, воно їй ввірене, перебуває у її віданні або особа внаслідок службового становища має певні повноваження щодо цього майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі №132/3441/20 (провадження № 51-7706км23).

Судом досліджені вище перелічені докази у судовому засіданні безпосередньо, оглянуто і досліджено документи, досліджені покази свідків сторони обвинувачення, доводи і докази захисту, і суд дійшов такого висновку.

Так, формулюючи обвинувачення в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 191 КК України органом досудового розслідування в обвинувальному акті не зазначено, що будь-яке майно було ввірене ОСОБА_4 як службовій особі, не розкрито повні відомості про час вчинення злочину інкримінованого обвинуваченому, не зазначено місце вчинення злочину і в обвинувальному акті не конкретно та поверхнево викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Суд констатує, що суть обвинувачення ОСОБА_4 , виходячи із визначених законом ознак та форми вини кримінального правопорушення за ч.2 ст.191 КК України містить в собі протиріччя та є неконкретним щодо викладення об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а саме, за викладом фактичних обставин встановлених органом досудового розслідування зазначено, що: «…. ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, в невстановленому місці в період часу з 19 листопада 2012 року по 03 грудня 2012 року склав протокол №19/11 загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 19 листопада 2012 року та особисто підписав його від імені ТОВ «Компанія «Корпоратив», якому належало 90% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство».

Вказаним протоколом зборів № 19/11 від 19 листопада 2012 року було виключено зі складу учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» ТОВ «Атлас», яке володіло 10% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», а розмір частки ТОВ «Компанія «Корпоратив» у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» було зменшено з 90% до 5% і введено до складу засновників нових учасників товариства, а саме сторонніх осіб: ОСОБА_7 - 18478.75 гривень, що становить 25% статутного капіталу Товариства; ОСОБА_8 - 18478,75 гривень, що становить 25 % статутного капіталу Товариства; ОСОБА_9 , 33261,75 гривень, що становить 45 % статутного капіталу Товариства.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 03 грудня 2012 року надав для реєстрації державному реєстратору документи ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», в результаті чого був змінений склад учасників Товариства відповідно до протоколу зборів № 19/11 від 19 листопада 2012 року.

Однак, грошові кошти за відчужені 85% статутного капіталу ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», які належали ТОВ «Компанія «Корпоратив» на рахунки останнього не зараховувались…».

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що директор ТОВ «Компанія «Корпоратив» ОСОБА_4 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах в період часу з 19 листопада 2012 року по 03 грудня 2012 року, відповідно до протоколу № 19/11 загальних зборів ТОВ «ВБФ «БШП», у якому ТОВ «Компанія «Корпоратив» володіла 90 % статутного капіталу, одним своїм рішенням, діючи умисно в інтересах інших осіб з корисливих мотивів, безоплатно, передав у власність іншим особам частку у статутному капіталі у розмірі 85%, вартістю 62 827,75 гривень ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», яка належала ТОВ «Компанія «Корпоратив», чим завдав шкоду ТОВ «Компанія «Корпоратив» у розмірі 62 827,75 гривень.

Отже, із вищенаведеного формулювання обвинувачення убачається, що ОСОБА_4 склав вищевказаний протокол №19/11 загальних зборів учасників ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство» від 19 листопада 2012 року та далі, продовжуючи свій злочинний умисел, 03 грудня 2012 року надав для реєстрації державному реєстратору документи ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», в результаті чого був змінений склад учасників Товариства відповідно до протоколу зборів № 19/11 від 19 листопада 2012 року.

Відповідно до диспозиції ч.2 ст.191 КК України предметом злочину може бути лише чуже майно, яке було ввірене особі або перебувало в її віданні.

Проте, в обвинувальному акті не ідеться про підроблення ОСОБА_4 будь-яких документів та не вказано, що вищевказаний протокол загальних зборів містить недостовірні відомості, а при формулюванні обвинувачення органом досудового розслідування взагалі не зазначено, що будь-яке майно було ввірене ОСОБА_4 як службовій особі і що мала місце саме розтрата обвинуваченим ввіреного йому майна.

В той же час, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.2 ст.191 КК України, як розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Більш того, для встановлення складу злочину за ч.2 ст.191 КК України в силу ст.92 КПК України стороні обвинувачення потрібно не лише зазначити вказані обставини в обвинувальному акті а й довести, що майно перебували у ввіренні обвинуваченого.

За таких обставин з урахуванням відсутності відомостей, що будь-яке майно було ввірене ОСОБА_4 як службовій особі, неможливо встановити ані моменту, з якого грошові кошти були ввірені обвинуваченому, ані факт розтрати, ані причинно-наслідковий зв`язок між діями обвинуваченого та майновою шкодою. Більш того, якщо грошові кошти не отримані або не перебували у ввіренні, відсутній склад розтрати, навіть якщо вартість частки вказана як шкода.

Доказів фактичного ввірення обвинуваченому та способу розтрати в матеріалах справи немає. Навіть якщо кошти не надійшли на рахунок ТОВ, як це зазначено в обвинувальному акті, то це само по собі не свідчить про розтрату, оскільки грошові кошти могли бути внесені до каси товариства, про що обвинуваченим надано до суду прибуткові касові ордери, (оригінали для огляду надані суду 14.01.2022року (т.8 а.с. 222), які стороною обвинувачення не спростовані.

Також, зі змісту викладу інкримінованого обвинуваченому діяння, тобто формулювання обвинувачення вбачається, що кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає опису об`єктивної сторони кримінального правопорушення за ч.2 ст.191 КК України згідно фактичних обставин кримінального правопорушення, і не є можливим за викладом обставин викладених в обвинувальному акті однозначно встановити, яке саме майно, на думку органу досудового розслідування є предметом кримінального правопорушення чи то корпоративні права, чи то грошові кошти, адже в обвинувальному акті фактично змішані два різні об`єкти: корпоративні права (частка ТОВ) та грошові кошти, які мають різну правову природу та різні механізми обігу і володіння і є різними правовими категоріями, отже, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення, яке не відповідає вимогам конкретності та визначеності.

Наявність конкретного предмета злочину є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення та підлягає встановленню стороною обвинувачення. В свою чергу предмет злочину є складовою частиною об`єкту злочину.

Без конкретного визначення предмета злочину неможливо встановити: об`єктивну сторону кримінального правопорушення, факт ввірення або перебування майна у віданні особи; момент виникнення обов`язку щодо збереження майна; спосіб та наслідки розтрати.

При цьому, суд не має права припускати, що саме прокурор вважає предметом злочину, а усунення цієї невизначеності в судовому рішенні - неприпустиме, так як суд не вправі самостійно визначати предмет злочину, змінювати або конкретизувати предмет злочину замість сторони обвинувачення, «уточнювати», що фактично йшлося про грошові кошти; змінювати фабулу обвинувачення та загалом не має повноважень замінювати сторону обвинувачення у формуванні обвинувачення, що випливає з принципу змагальності ст. 22, 337 КПК України та забороною погіршення становища обвинуваченого.

Самостійне визначення судом предмета злочину означало б зміну обвинувачення та порушення принципів змагальності й меж судового розгляду, встановлених ст. 22 та 337 КПК України.

Таким чином, фактично стороною обвинувачення не визначено об`єкт злочину, що є обов`язковим елементом складу злочину, передбаченого ст. 191 КК України.

Також, виходячи із конструкції пред`явленого обвинувачення потерпілому «…шкода ТОВ «Компанія «Корпоратив» у розмірі 62827,75 грн. завдана переданням у власність іншим особам частки у статутному капіталі у розмірі 85%, вартістю 62 827,75 гривень», що фактично є оцінкою збитку для ТОВ, але за відсутності фактичного ввірення майна, не свідчить про наявність складу розтрати, навіть якщо вартість частки вказана як шкода.

Більш того, внесення від ТОВ «Компанія «Корпоратив» через ОСОБА_4 на поточний рахунок ТОВ «Компанія «Корпоратив» 15000 грн за купівлю корпоративних прав згідно договору №3/19/11/12 від 19.11.2012 за квитанцією наданою стороною захисту узгоджується із відомостями виписки АТ «Райффайзен Банк Аваль» вилученої стороною обвинувачення в порядку тимчасового доступу 19.12.2018 року на підставі ухвали слідчого судді від 20.11.2018 року (т.6 а.с.231-236), якою підтверджено надходження вказаних коштів на рахунок ТОВ «Компанія «Корпоратив» у вказану дату за зазначеним призначенням платежу, спростовують викладені в обвинувальному акті обставини щодо безоплатності передачі у власність іншим особам частки у статутному капіталі ТОВ «Виробнича багатопрофільна фірма «Будівельно-шляхове підприємство», яка належала ТОВ "Компанія "Корпоратив", що також виключає наявність складу розтрати за наведеною конструкцією обвинувачення.

Окрім того, в обвинувальному акті також взагалі не розкрита суб`єктивна сторона розтрати чужого майна, обов`язковими факультативними ознаками є корисливий мотив спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, у долі яких зацікавлений винний.

Ті обставини, що право на захист в даному випадку є порушеним свідчать також і неодноразові пояснення обвинуваченого під час судового розгляду, які свідчать, що обвинувачений не був поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту. Так, ОСОБА_4 під час судового розгляду послідовно і логічно пояснював, що не розуміє суті обвинувачення і в чому саме полягає незаконність його дій, про що свідчать і ті обставини, що обвинуваченим неодноразово заявлялися клопотання про призначення судової економічної експертизи для встановлення суми нестачі грошових коштів у ТОВ «Компанія «Корпоратив», і коли ця нестача утворилася, при тому що вказані обставини органом досудового розслідування не встановлювалися і йому не інкримінувалися згідно обвинувального акту, з огляду на ті обставини, що розмір шкоди ТОВ «Компанія «Корпоратив» згідно обвинувального акту визначений у розмірі вартості частки у статутному капіталі, що унеможливлює встановлення, яке саме майно, на думку органу досудового розслідування є предметом кримінального правопорушення чи то корпоративні права, чи то грошові кошти.

Отже, зі змісту викладу інкримінованого обвинуваченому діяння, тобто формулювання обвинувачення вбачається, що кваліфікація дій обвинуваченого не відповідає опису об`єктивної суб`єктивної сторони кримінального правопорушення згідно фактичних обставин кримінального правопорушення, отже фактично ОСОБА_4 пред`явлено неконкретне обвинувачення, що на думку суду, призвело до порушення його конституційного права на захист.

Європейський суд з прав людини зазначає, що у тексті підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі "Камасінскі проти Австрії", п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі "Матточіа проти Італії", п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі "І.Н. та інші проти Австрії", п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі "Даллос проти Угорщини" п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом "b" п. 3 ст. 6 Конвенції (зазначені рішення у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції", п. 54, а також "Даллос проти Угорщини", п. 47).

Виходячи з вимог ст.ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним та конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення, і у ході співставлення яких з ознаками кваліфікації слідчому належить керуватися кримінальним законом, який характеризує об`єктивну сторону конкретного кримінального правопорушення.

Право на захист не може бути порушеним на будь-якій стадії кримінального провадження, що є завданням кримінального провадження відповідно до положень ст. 2 КПК України. Оскільки вказані відомості обов`язково зазначаються в обвинувальному акті, їх достовірність і є гарантією права обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення.

З огляду на вказане суд констатує, що обвинувачення є неконкретним і не містить, як того вимагає п.5 ч.2 ст.291 КПК України, конкретного опису обставин вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, що не відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, викладені поверхово, бо наведені обставини, що характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, неповно, без вказівок на обставини злочину, які підлягають дослідженню при розгляді даної категорії справ.

Отже, зміст формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_4 об`єктивна та суб`єктивна сторона якого в направленому на адресу суду обвинувальному акті не розкрита, що є на думку суду неконкретним обвинуваченням, яке грубо порушує право обвинуваченого ОСОБА_4 на захист і відповідно до ст. 42 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом враховується висновок Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

З метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

При цьому, в силу вимог ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, або відповідно до ч. 1 прийняти рішення про виправдання (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор не скористався правом відповідно до положень ст. 337 КПК України змінити пред`явлене обвинувачення ОСОБА_4 . Суд в свою чергу не встановив правових підстав для зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24.12.2024 року був скасований вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09 грудня 2022 року, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України у зв`язку з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та призначений новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок, колегія суддів, крім іншого вказала, що при новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження, перевірити належним чином всі доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Відповідно до ч.3 ст.415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Таким чином, враховуючи висновки і мотиви, з яких скасоване судове рішення, перевіряючи доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, при оцінці доказів наданих сторонами кримінального провадження, суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою і встановлює таке.

Аналізуючи зміст показів ОСОБА_6 у сукупністю із його заявами про вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що його покази не підтверджують обставин, викладених в обвинувальному акті, оскільки ОСОБА_6 зазначав, що ОСОБА_4 підробив підписи та виключив зі складу учасників в ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» ТОВ «Компанія «Корпоратив» і фірму «Атлас», збори не проводилися, ніхто підписи не ставив, ніде не брав участі. Довіреності він не видавав, протоколи не підписував, вважає, що ОСОБА_4 протиправно передав частки у статутному капіталу у розмірі 85% іншим особам, а тому за обставин неконкертної конструкції обвинувачення його покази не вказують на наявність або відсутність обставин, які в силу ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні за ч. 2 ст.191 КК України.

Тим більше, вказана особа є ініціатором порушення вказаного кримінального провадження, а тому, на думку суду, його показання як співвласника ТОВ, надані суду у 2021 році не можуть бути визнані об`єктивними, оскільки самі по собі не є належними та достатніми для доведення розтрати за ст.191 КК України, а з огляду на ті обставини, що вказаний свідок має власні інтереси (майнові чи корпоративні конфлікти) і заінтересований у результатах розгляду вказаного кримінального провадження, вказані покази суд з точки зору достовірності розцінює критично.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_10 , то він підтвердив, що ОСОБА_4 в 2015 році звернувся з проханням до нього стати одним з засновників підприємства. Крім того, помічник свідка ОСОБА_21 запросив ОСОБА_22 та вони підписали документи з приводу його вступу до ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство». Гроші за вступ до ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» не вносив, вступив на добровільних засадах. На установчих зборах присутній не був. Договір оформлювався нотаріально. З приводу надходження грошових коштів в ТОВ «Компанія «Корпоратив» за корпоративні права ТОВ «ВБФ «Будівельно-шляхове підприємство» йому нічого не відомо, отже свідок, окрім факту вступу його до ТОВ «ВБФ «БШП» належних показів щодо предмету доказування по даному провадженню за ч. 2. ст.191 КК України а саме корисливу мету розтрати майна, наявність в діях ОСОБА_4 прямого умислу на розтрату майна, як і корисливого мотиву, не підтвердив.

Отже вказаний свідок обвинувачення не підтвердив ані наявності об`єктивної сторони кримінального правопорушення інкримінуємого ОСОБА_4 , ані наявність інкримінованого органом досудового розслідування з його боку прямого умислу та корисного мотиву, і його покази в цій частині не мають самостійного доказового значення.

Разом із тим, свідок ОСОБА_8 , навпаки надав покази, що придбав корпоративні права ТОВ «ВБФ «БШП», за них оплатив приблизно 20 000 грн. Це були інвестиції в підприємство, передавав через ОСОБА_4 ,був приходно-касовий ордер, що підтверджував оплату, а тому вказані покази у сукупності із даним приходно-касового ордеру, спростовують обставини безоплатної розтрати майна, як про це викладено в обвинувальному акті.

Тим більше за неконкретності обвинувачення покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_25 не є належними і достовірними доказами у вказаному провадженні.

Також, при формулюванні обвинувачення, органом досудового слідства в обвинувальному висновку зазначені ознаки суб`єктивної сторони цього злочину, яку законодавець характеризує прямим умислом, однак вони не підтверджені матеріалами досудового розслідування і не доведені стороною обвинувачення під час судового розгляду справи.

Судом не приймається до уваги як належні та допустимі докази, тобто як такі, що містять у собі обставини, які підлягають доказуванню, виходячи із предмету та меж доказування у даному провадженні, долучені прокурором: висновок почеркознавчої експертизи №СЕ-19/108-21/85-2-ПЧ від 05.08.2021 у вказаному кримінальному провадженні предметом доказування якого, згідно обвинувального акту не є підроблення обвинуваченим будь-яких документів та внесення будь-яких недостовірних відомостей у протокол загальних зборів №19/11 від 19.11.2012 року, факт підписання протоколу загальних зборів сторона захисту не оспорювала, а прокурором не висувалося обвинувачення ОСОБА_4 щодо службового підроблення офіційних документів, оскільки він не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів згідно пред`явленого обвинувачення.

Висновок №124е/20 від 17.03.2020 економічної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003316 від 26.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 191, 356 КК України якою встановлена номінальна вартість частки ТОВ «Компанія «Кооператив», за умови її перерозподілу в розмірі 85% при перерозподілі часток на загальних зборах учасників від 19.11.2012 склала би 62827,75 грн. у сукупністю із конструкцією обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 яке визнано судом неконкретним, про що зазначено вище, не може бути визнана належним доказом, як викладено в обвинувальному акті, розтрати обвинуваченим чужого майна.

Тим більше жодного відношення до вказаного провадження не мають і визнаються судом неналежними доказами долучені прокурором вищенаведені документи статистичної звітності (т.2-4), в частині документації, яка складена за межами періоду інкримінованого ОСОБА_4 злочину, (т.5) звіти про суми нарахованої заробітної плати, податкова звітність, звітність про суми нарахованої заробітної плати (т.7,8), документація щодо земельної ділянки у Більмацькому районі Запорізької області.

Реєстраційні справи ТОВ «Компанія Корпоратив», ТОВ «ВБФ «БШП» хоча і є належним доказом в обсязі документів, які встановлюють їх створення, призначення ОСОБА_4 директором, тобто тих обставин, що ОСОБА_4 був службовою особою, проте в іншій частині матеріали реєстраційних справ не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження не є належним доказом в розумінні ст. 85 КПК України за пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням.

Судом не приймається до уваги як належні, тобто як такі, що містять у собі обставини, які підлягають доказуванню, виходячи із предмету та меж доказування у даному провадженні, долучені прокурором, зокрема процесуальні документи сторони обвинувачення, які за своєю суттю не є доказами, а лише свідчать про процесуальні дії слідчого та прокурора пов`язані зі збиранням доказів.

Також стороною обвинувачення не спростовано жодним належним доказом надані стороною захисту докази отримання ТОВ грошових коштів - договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі, приходні касові ордери, показання свідка, який придбав частку в статутному капіталі, які підтвердили сплату коштів і своєчасність, і справжність складених документів, які ураховуючи давній конфлікт між засновниками підприємства та обвинуваченим ОСОБА_4 , останній зберігав ці документи в себе. Не спростовані також і показання обвинуваченого, що гроші, які були отримані за відчуження частки в статутному капіталі товариства, було витрачено на господарські потреби товариства.

Для встановлення розтрати потрібно довести: кошти не внесені до каси або на рахунок ТОВ; директор розпорядився ними всупереч інтересам ТОВ; наявність майнової шкоди і такими доказами можуть бути бухгалтерські проводки та звітність, свідчення бухгалтера або учасників ТОВ, банківські виписки, що підтверджують невнесення коштів, акти інвентаризації, ревізії або аудиту, що зафіксували нестачу коштів, проте такі докази в матеріалах справи відсутні.

Суд зауважує також, що навіть якщо кошти не надійшли на рахунок ТОВ, це само по собі не свідчить про розтрату, якщо вони були внесені в касу товариства і немає доказів незаконного використання, а фактична відсутність готівки в касі, розбіжність між бухгалтерськими документами та реальною наявністю грошей в силу ст.91,92 КПК доводиться стороною обвинувачення належними доказами, як-то Актом інвентаризації каси у сукупністю з банківськими виписками, однак такі обставини взагалі не перевірялися під час досудового розслідування і стороною обвинувачення до матеріалів справи не долучені, а тому доводи захисту щодо невстановлення факту нестачі, як підстава для констатації відсутності шкоди ТОВ у злочині з матеріальним складом, в якому обов`язковому встановленню та доведенню в судовому засіданні підлягають суспільно - небезпечні наслідки у вигляді матеріальних збитків чи майнової шкоди, заслуговують на увагу.

Окрім того, стороною обвинувачення бухгалтерська експертиза, завданням якої є, серед іншого, встановлення відсутності фактичного оприбуткування, порушення касової дисципліни, невідповідність між прибутковим касовим ордером і рухом коштів не призначалася і не проводилася, попри те, що в матеріалах кримінального провадження на час досудового розслідування в розпорядження слідчого була отримана банківська виписка руху коштів по рахунку ТОВ «Компанія «Корпоратив», яка підтверджує надходження коштів на рахунок від продажу частки у статутному капіталі 15000 грн.., а під час судового розгляду захистом надані документи, які підтверджують внесення грошових коштів у касу товариства, стороною обвинуваченя не спростовані.

Отже, надані стороною обвинувачення докази підлягають відхиленню з тих підстав, що вони не доводять наявності у діянні обвинуваченого ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони вказаного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України.

Наявність в матеріалах справи прибуткових та видаткового касових ордерів, оригіналу квитанції про внесення коштів свідчить також додатково про недоведеність наявності в діях ОСОБА_4 як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони складу інкримінованого правопорушення, а саме вини, умислу, корисливого мотиву, а також безоплатності передачі у власність іншим особам частки у статутному капіталі, як про це зазначено в обвинувальному акті, з огляду на надходження на рахунок ТОВ коштів за продаж частки в розмірі 15000 грн., а той факт, що вказані обставини не були встановлені та не досліджувалися під час досудового розслідування, свідчить лише про істотну неповноту, однобічність та необ`єктивність проведеного досудового розслідування, оскільки лишилися не перевіреними належним чином доводи ОСОБА_4 заявлені на свій захист.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені нормативні акти в їх сукупності із зібраними органом досудового розслідування доказами, дослідивши та оцінивши в сукупності надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення крім того, що ОСОБА_4 пред`явлено неконкретне обвинувачення, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, як того вимагає закон, досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні проводилося поверхнево, неповно та неякісно, органом досудового розслідування не вжито усіх процесуальних можливостей щодо збирання доказів та доказування обставин, які підлягають встановленню у даному кримінальному провадженні в контексті вимог ст. 91 КПК України.

Доходячи такого висновку, суд зазначає таке.

Згідно із загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч. 1 ст. 5 КПК України, 2012 року, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 364-1 КК, були внесені в ЄРДР за № 0003316 - 26.12.2012 року, 26.08.2016 року прокурором об`єднані матеріали досудового розслідування з №0000122, 29.10.2020- кримінальне провадження 0000122 закрито. Про підозру ОСОБА_4 повідомлено 28 жовтня 2020 року, тобто майже через 8 років після початку досудового розслідування, повідомлено про завершення досудового розслідування 29.10.2020 року і в цей же день затверджено обвинувальний акт у цьому провадженні, тобто фактично з дня повідомлення ОСОБА_4 про підозру до затвердження обвинувального акту минув один день. Обвинувальний акт надійшов до суду 04 листопада 2020 року.

Згідно зі статтею 219 КПК у чинній на той час редакції закону строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР до повідомлення про підозру регламентовані не були. Подальші зміни редакції статті, які були внесені підпунктом 14 пункту 7 параграфа 1 розділу 4 Закону № 2147-VIII і встановили відповідні строки, згідно з пунктом 4 параграфа 2 «Прикінцеві положення» розділу 4 згаданого Закону підлягали застосуванню лише у справах про кримінальні правопорушення, відомості про які внесені до Реєстру після введення в дію Закону № 2147-VIII, тобто після 15 березня 2018 року. Відтак дія цих законодавчих обмежень у часі на кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 не поширюється, а тому доводи захисту про закриття провадження з підстав непродовження строків досудового розслідування відхиляються.

Попри це, значна тривалість досудового розслідування (майже 8 років до повідомлення про підозру) створює підстави для констатації судом порушення розумних строків у вказаному кримінальному провадженні.

КПК України (ст. 219, 220) вимагає, щоб досудове розслідування проводилося оперативно та без необґрунтованої затримки.

Тривала затримка між внесенням ЄРДР (2012) і повідомленням про підозру (2020) супроводжувалася значними ризиками для можливості встановити дійсні обставин кримінального правопорушення, у тому числі і факту ввірення коштів та/чи їх розтрати, зокрема у тих обставинах, що свідки обвинувачення у вказаному провадженні за тривалий час досудового розслідування змінили місце проживання, виїхали за кордон, померли і їх явка в судове засідання забезпечена стороною захисту не була, можливість проведення будь-яких експертиз, у тому числі економічних, бухгалтерських виключається з огляду на неможливість встановлення місця знаходження бухгалтерської документації підприємств, яка має обмежений термін зберігання тощо.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі "Євген Петренко проти України" (заява N 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 "…для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості".

Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини "Юрій Іларіонович Щокін проти України" від 03.10.2013 року, заява N 4299/03 "…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах "Начова та інші проти Болгарії" (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та "Рамсахай та інші проти Нідерландів" (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

З огляду на наведене, суд констатує, що у даному кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України за неналежного проведення досудового розслідування протягом 8 років, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було неприйнятно довгим і неефективним, що суперечить вимогам ст. 9 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

Суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.12 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.13 року у справі «Вєренцов проти України»).

Пунктом 2 статті 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Частина 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Принцип презумпції невинуватості закріплено статтею 62 Конституції України, як нормою прямої дії та нормами Кримінального процесуального Кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

У справі "Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії" від 6 грудня 1988 року Європейський Суд з прав людини встановив, що "принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого (підсудного).

Тягар доведення факту вчинення обвинуваченим (підсудним) злочину покладений на сторону обвинувачення і не може перекладатися на захист, чітко та недвозначно висловлено у низці рішень Європейського Суду з прав людини, зокрема, у § 39 Рішення Страсбурзького суду "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року.

Згідно з положеннями ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Судовий вирок, який проголошується ім`ям держави, має бути законним, обґрунтованим і справедливим.

У правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається звинувачувальний ухил, по суті якого кожен, хто з`явився перед судом, має бути визнаний винуватим.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, тобто наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона злочину.

Доктриною кримінального права визнається безспірним, що діяння є злочином лише за умови наявності всіх його ознак, тобто елементів складу кримінального правопорушення (рішення Верховного Суду у справі № 672/1589/17 від 25.06.2020).

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим:3) в діянні особи є склад кримінального правопорушення.

Судом, в умовах змагальності процесу досліджені в повному обсязі усі докази, представлені обвинуваченням задля підтвердження висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, проте належних, достовірних, допустимих доказів, які були б достатніми для висновку про доведення винуватості ОСОБА_4 поза розумними сумнівами у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, в ході судового розгляду не встановлено, і суд, дотримуючись вимог ст.337 КПК України, вважає, що можливість отримання доказів винуватості ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю вичерпана, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них інших доказів і доповнень до судового розгляду, та наголошує, що окрім неконкретного обвинувачення, що є істотним порушенням обвинуваченого права на захист, стороною обвинувачення не було доведено наявність у діях ОСОБА_4 складу інкримінованого кримінального правопорушення, а саме об`єктивної та суб`єктивної сторони, а виявлені в ході судового розгляду суперечності не спростовано, стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження, досудове розслідування проведено поверхнево, неповно і неякісно, з порушенням розумних строків, а аналіз наданих суду доказів привів до того, що наявність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого правопорушення, за ч.2 ст.191КК України, виходячи з пред`явленого звинувачення, не доведена і прийшов до переконання, що ОСОБА_4 необхідно виправдати в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Згідно з вимогами ч.2 ст.124 КПК України, щодо стягнення судових витрат у розмірі 3 900 грн . (т. 6, а.с. 121) та 1 223,60 грн (т. 6, а.с. 228) на залучення експерта тільки при постановлені обвинувального вироку, суд вважає необхідним судові витрати на залучення експертів при проведенні судової експертизи віднести за рахунок держави.

Арешт на майно в межах даного кримінального провадження не накладався. Запобіжний захід під час судового розгляду не застосовувався. Речові докази відсутні.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2,17, 22,23, 368, 370, ч.1 ст. 373, 374, 392, 395, 532 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 191 КК України та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України.

Витрати на проведення експертизи в розмірі 3900,00 грн. віднести за рахунок держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 Кримінального процесуального кодексу України судом проголошено резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам судового провадження, які присутні у судовому засіданні.

ОСОБА_4 та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1