Справа №576/937/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/351/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла, Черкаської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , відповідно яких:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2024 року скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2024 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати невинуватим ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 3 ст. 187 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення;

Також в апеляційній скарзі просив під час апеляційного розгляду дослідити усі письмові докази, дослідити всі відеоматеріали, передопитати всіх свідків та допитати свідків про яких заявляв обвинувачений ОСОБА_7

- обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2024 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно нього.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання в виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна.

Строк покарання рахувати з 22 березня 2024 року.

До строку покарання зараховано строк перебування під вартою з 26 травня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили залишено в виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 257 грн. 43 коп.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про відшкодування шкоди заподіяної злочином, залишено без розгляду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 зазначає, що показання ОСОБА_11 , отримані під час його допиту в судовому засіданні, не можливо повноцінно покласти в основу обвинувачення, оскільки останній не міг чітко надати відповідь на уточнюючі запитання ОСОБА_7 , зокрема, щодо обставин їхнього знайомства, а також вчинення кримінального правопорушення.

Показання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в частині впізнання особи, одного із нападників, якого встановлено ОСОБА_7 слід оцінювати критично, так як впізнання обмежується лише загальними фразами щодо можливості ідентифікації особи за сукупністю зовнішніх ознак. Зважаючи на те, що особи, які вчиняли кримінальні правопорушення приховували свої обличчя за допомогою масок, що ускладнює наведений потерпілим спосіб ідентифікації.

Досліджений судом першої інстанції протокол про результати аудіо-відео контролю особи від 21 червня 2022 року та досліджений відеозапис, не надає достатньо інформації, яка б безумовно доводила причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення.

Також суд першої інстанції не задовольнив клопотання обвинуваченого про допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які могли підтвердити слова ОСОБА_7 про те, що він знаходився за межами Сумської області на день вчинення кримінального правопорушення.

Отже з урахуванням вище викладеного, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожен доказ наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, не знайшло свого підтвердження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вирок був виготовлений 21 березня 2024 року, а дата ухвалення даного судового рішення зазначено 22 березня 2024 року, що свідчить про порушення судом нарадчої кімнати.

Окрім цього, судом не надано жодної правової оцінки усім заперечення обвинуваченого стосовно зібраних доказів по даному кримінальному провадженню, що є неповнотою судового розгляду.

Також судом не було викликано та допитано свідків, заявлених обвинуваченим та не усунуто розбіжності між наданими показами свідків сторони обвинувачення на стадії досудового розслідування та суду.

Слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_7 було проведено під тиском працівників поліції. А на відеозаписі аудіо-відео контролю особи від 21 червня 2022 року нічого не зафіксовано, тим самим не зрозуміло з чого суд зробив висновок про наявність розмови.

Обвинувачений ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу мотивує тим, що досліджені судом докази не підтверджують його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Так, покази потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 , носять виключно характер припущень та не підтверджуються жодним достовірним доказом. Окрім цього судом не надано належної оцінки вказаним показам, котрі мають суперечності та протиріччя.

Свідчення ОСОБА_11 , котрий стверджував, що нічого не пам`ятає, а згодом укладає угоду з прокурором, відповідно якої визнає свою вину у вчиненні злочинів, не можуть братися до уваги та оцінюватися, як належний та допустимий доказ. Оскільки покази останнього є упередженими та зацікавленими, з метою отримання мінімального покарання на підставі угоди.

Під час проведення слідчого дії з відтворення подій злочину, обвинувачений був під конвоєм, а тому надавав покази, які були попередньо узгоджені з працівниками поліції та під тиском. Відповідно даний доказ є неналежним та недопустимим.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , домовившись про спільне вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , 04 лютого 2022 року приблизно о 20 год. 00 хв. на автомобілі марки «Hyndai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 прибули до місця проживання потерпілих, а саме: до домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнає нападу, поєднаним із проникненням до житла, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньо змовою з ОСОБА_11 , з корисливих мотивів, заздалегідь закривши обличчя медичними масками та вдягнувши рукавички, через паркан проникли до господарства розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в подальшому викруткою ОСОБА_11 шляхом віджимання відкрив металопластикове вікно та через віконний отвір спільно з ОСОБА_7 проникли всередину будинку.

Знаходячись у вищевказаному будинку, ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 з метою заволодіння майном вчинили напад на ОСОБА_10 , який перебував в спальній кімнаті будинку, де висловлюючи погрози про застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, з метою подолання волі потерпілого, переконання виконати злочині вимоги, застосовуючи фізичну силу ОСОБА_7 наніс один удар молотком в область потилиці та один удар по лівій нозі ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді синця завушної ділянки зліва, синця скроневої ділянки зліва, осаднення лівої гомілки, які відносяться за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, супроводжуючи свої дії погрозами фізичної розправи.

У цей час ОСОБА_12 почувши шум почала виходити із зали до спальні, де знаходився її чоловік ОСОБА_10 , але на своєму шляху зустріла ОСОБА_11 , який взяв її за руку і вона впала на підлогу, після цього ОСОБА_11 підняв її та провів до спальні в якій знаходились ОСОБА_10 та посадив на стілець. У подальшому ОСОБА_11 тримаючи у руках викрутку, якою віджимав вікно, а ОСОБА_7 тримаючи в руках молоток, продовжили висловлювати погрози фізичною розправою, тобто висловлювали погрози про застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останніх, стали вимагати від потерпілих наявні в них грошові кошти.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 реально сприйнявши погрози ОСОБА_11 та ОСОБА_7 про застосування фізичної сили, побоюючись за своє життя та здоров`я, опору не вчиняли, та повідомили, що грошових коштів вдома не зберігають. Не отримавши від потерпілих грошових коштів та інформації про місце їх схову, ОСОБА_11 почав самостійно шукати цінні речі, в результаті чого у залі будинку в скриньці ОСОБА_11 виявив та незаконно заволодів ланцюжком виготовленим із золота 585 проби, довжиною 70 см, вагою 35 грами, вартістю 58282,98 грн., ланцюжком виготовленим із білого золота 585 проби, довжиною 55 см, вагою 20 грам., вартістю 35013,45, каблучкою виготовлена із золота 585 проби, вагою 7 грам., вартістю 11656,59 грн., сережками виготовленими із золота 585 проби, вагою 3 грами, вартістю 5123,85 грн., сережками виготовленими із золота 585 проби, вагою 1,2 грами, вартістю 2049,54 грн., загальною вартістю 112126 грн. 41 коп., які належать ОСОБА_12 .?

У подальшому з метою безперешкодного заволодіння майном потерпілих ОСОБА_7 залишився з потерпілими у спальні будинку, а ОСОБА_11 , керуючись єдиним умислом та мотивом, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння майном ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , шляхом віджиму металопластикового вікна проник до приміщення літньої кухні, що знаходиться на території домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_2 , де на тумбі в пластиковому конверті виявив та незаконно заволодів грошовими коштами, а саме: 226 доларів США (купюрами номіналом 2 по 100 доларів США, 1 купюра номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 5 доларів США та 1 купюра 1 долар США), що станом на 04 лютого 2022 року згідно довідки Національного банку України становить 6389,04 грн., 8000 рублів РФ (купюрами номіналом 7 купюр по 1000 та 2 купюри по 500 рублів РФ), що станом на 04 лютого 2022 року згідно довідки Національного банку України становить 2966,16 грн. 1000 грн. (купюрами номіналом по 200 гривень кожна).

Після цього ОСОБА_11 повернувся до будинку, де спільно з ОСОБА_7 , з метою безперешкодного залишення місця вчинення злочину, закрили в спальні ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , заблокувавши двері шафою, в такий спосіб унеможливили вільне відкриття дверей потерпілими та залишили місце скоєння злочину.

Викраденим майном та грошима ОСОБА_7 і ОСОБА_11 розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілим матеріальну шкоду за загальну суму 122481 грн. 61 коп.

За встановлених обставин, діяння ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 3 ст. 187 КК України, тобто як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Розгляд даного провадження в суді апеляційної інстанції було проведено без участі потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 виходячи з таких обставин. Так, потерпілі в судове засідання апеляційного суду жодного разу не з`являлися, при цьому, судом апеляційної інстанції було вжито всіх передбачених процесуальним законом заходів для їх належного та своєчасного сповіщення про апеляційний розгляд провадження, зокрема, вони викликалися в судове засідання судовими повістками за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за наявною в матеріалах кримінального провадження адресою місця проживання, проте судові повістки повертались не врученими у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною судом адресою.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням викладених обставин, враховуючи неявку в судове засідання потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які є особами похилого віку, їх явка до суду обов`язковою не визнавалась і вони апеляційні скарги на вирок суду не подавали, тривалість перебування на розгляді в суді апеляційної інстанції даного кримінального провадження, а саме, з червня 2024 року,а також те, що брати участь у судовому провадженні є правом потерпілих, яке також передбачає і право відмовитися від участі в судовому провадженні в будь-якій інстанції, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити за відсутності останніх. Зазначені обставини також узгоджуються з позицією Верховного суду, яка була викладена в постанові від 23 лютого 2023 року (справа № 439/548/19 провадження № 51 - 110 км 20)

Тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, захисника ОСОБА_8 який змінив вимоги своєї апеляційної скарги та просив вирок суду скасувати у зв?язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону і призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження, думку обвинуваченого ОСОБА_7 який вважав вирок незаконним та просив його скасувати, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо поданих апеляційних скарг, просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, вирок суду було оскаржено обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисниками адвокатом ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_8 , всі апелянти в своїх апеляційних скаргах просили вирок суду скасувати та закрити провадження відносно ОСОБА_7 . При цьому, адвокат ОСОБА_8 у вимогах апеляційної скарги просив повторно дослідити докази. В подальшому, під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 усно змінив вимоги своєї апеляційної скарги та просив вирок суду скасувати у зв?язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону ( порушення таємниці нарадчої кімнати) та призначити новий розгляд. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав таку позицію захисника, однак в своїх поясненнях апеляційному суду зазначав про те, що він не причетний до вчинення інкримінованого йому злочину. За такої позиції обвинуваченого колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість вироку згідно доводів всіх письмових апеляційних скарг.

Як зазначалося вище захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив під час апеляційного розгляду дослідити усі письмові докази, дослідити всі відеоматеріали, передопитати всіх свідків та допитати свідків про яких заявляв обвинувачений ОСОБА_7 . Колегія суддів не вбачала підстав для задоволення такого клопотання, оскільки, як неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу або факт непогодження сторони з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно досліджувати докази, оцінені у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України не визнав, наполягаючи на тому, що на час вчинення злочину перебував у м. Києві. ОСОБА_11 станом на 04 лютого 2022 року не знав та зустрічався з ним лише один раз, 08 березня 2022 року, який підвозив його як таксист.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, вона підтверджується наявними у справі та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, допитаний потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що 04 лютого 2022 року, ввечері, перебував в одній із кімнат та відпочивав за місцем мешкання домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Несподівано до кімнати де він відпочивав забігли двоє невідомих осіб в масках, підбігли до нього та висловлюючи погрози про застосування насильства, один з нападників молотком, який тримав у руках вдарив один раз його по голові та ще декілька разів по тулубу та нозі. У цей час дружина ОСОБА_12 почала виходити із зали до спальні, та впала на підлогу, після цього один з нападників, а саме ОСОБА_11 підняв її та провів до спальні в якій знаходились він та посадив на стілець. У подальшому ОСОБА_11 тримаючи у руках викрутку, та ОСОБА_7 тримаючи в руках молоток, почали виказувати вимогу надання їм грошових коштів з висловлюванням погроз фізичною розправою.

Після того, як потерпілі зазначили про те, що грошей вдома немає, один з нападників, а саме, ОСОБА_11 почав самостійно шукати цінні речі, а інший, ОСОБА_7 був поруч з ними. В результаті пошуку в залі будинку в скриньці ОСОБА_11 виявив та незаконно заволодів двома ланцюжками виготовленими із золота, каблучкою виготовленою із золота, двома сережками виготовленими із золота, які належать ОСОБА_12 .

У подальшому ОСОБА_7 залишився з потерпілими у спальні будинку, а ОСОБА_11 , як потерпілому стало згодом відомо, шляхом віджиму металопластикового вікна проник до приміщення літньої кухні, що знаходиться на території домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_2 , де на тумбі в пластиковому конверті виявив та незаконно заволодів грошовими коштами, а саме: 226 доларів США 8000 рублів РФ та 1000 грн.

Допитана потерпіла ОСОБА_12 надала аналогічні з чоловіком ОСОБА_10 покази. Свідок ОСОБА_11 під час допиту в суді першої інстанції, повідомив, що з ОСОБА_7 познайомився восени 2021 року в м. Києві, коли він працював таксистом та декілька разів підвозив його. Вони обмінялись мобільними телефонами та декілька разів зустрічались. Саме він запропонував ОСОБА_7 спільно вчинити вищевказаний злочин. Так, в день злочину він та ОСОБА_7 приїхали до с. Береза Шосткинського району на орендованому ним автомобілі марки "Хюндай". Потім, він разом із ОСОБА_17 проникли до будинку через відчинене ним вікно, зайшли до кімнати, де перебував потерпілий ОСОБА_10 , потім завів до кімнати потерпілу ОСОБА_12 . ОСОБА_7 залишився спостерігати за потерпілими, а свідок розшукував цінні речі. Потім вони заблокували потерпілих в кімнаті та залишили будинок, поїхавши зі с. Береза на вищевказаному автомобілі. Свідок також показав, що разом із ОСОБА_7 заволоділи золотими виробами та належними потерпілим грошима.

Допитаний свідок ОСОБА_18 , показала суду першої інстанції про те, що 04 лютого 2022 року, ввечері, приблизно о 19 годині перебувала в с. Береза на перехресті дороги Шостка-Ямпіль, чекаючи на автобус до селища Ямпіль. У цей час побачила, що на протилежній стороні дороги зупинився легковий автомобіль "Хюндай", з якого вийшли двоє чоловіків, один був вище ростом та молодше, який вийшов з пасажирського сидіння. Вказані чоловіки перебували біля автомобіля та про щось спілкувались, приблизно через десять хвилин вони сіли до автомобіля та поїхали в напрямку селища Ямпіль.

Свідок ОСОБА_19 під час допиту в суді першої інстанції повідомив про те, що є повіреною особою ФОП ОСОБА_20 , а ОСОБА_11 працював в них водієм таксі, про що укладено договір найму транспортного засобу «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 . Встановлений на його мобільному телефоні додаток «Wialon» відображає лише довгострокові зупинки автомобіля.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги вищевказані показання, та поклав їх в основу обвинувального вироку оскільки вони узгоджуються між собою та з іншими зібраними по справі доказами, у тому числі:

- протоколом слідчого експерименту від 27 травня 2022 року, за участю підозрюваного ОСОБА_7 та додатком до нього відеозаписом, із повною фіксацією слідчої дії. Відповідно даного процесуального документу, ОСОБА_7 в с. Береза Шосткинського району самостійно та добровільно вказав місце зупинки автомобіля, на якому він із ОСОБА_11 приїхали до населеного пункту. Також за показами підозрюваного, органом досудового розслідування було побудовано маршрут руху автомобіля до будинку потерпілих, як він із ОСОБА_11 заходили на подвір`я та як потрапили до приміщення будинку. Перебуваючи в середині приміщення, ОСОБА_7 самостійно та впевнено показав місце перебування потерпілих, зазначивши, що за ними саме він спостерігав, в той час як ОСОБА_11 займався пошуком цінних речей;

- протоколом огляду місця події від 05 лютого 2022 року та фото таблицею до нього, на якому зафіксовано сліди підошви взуття біля будинку;

- протоколом про результати аудіо-, відео контролю особи від 21 червня 2022 року та відеозапису негласної слідчої дій, на якому зафіксовано спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які були залишені без нагляду працівників поліції. Так, під час розмови ОСОБА_11 доповідає ОСОБА_7 свої покази надані органу досудового розслідування, а саме про те, що повернувшись до м. Києва, вони «скинули» кошти та золото, на що ОСОБА_7 здивовано перепитав стосовно золота;

- висновком судово-медичного експерта № 14 від 08 лютого 2024 року, яким зафіксовано в ОСОБА_10 синець завушної ділянки зліва, синець скроневої ділянки зліва, осадження лівої гомілки та які мають давність виникнення до 3-4 діб до моменту обстеження, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Характер та локалізація ушкоджень вказує на те, що вони могли утворитися внаслідок нанесення ударів руками, кулаками, ногами, дерев`яним молотком та іншими подібними предметами;

- договором прокату автомобіля «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 білого кольору, який був укладений ОСОБА_11 ;

- протоколом огляду предметів та документів від 06 червня 2022 року, 30 травня 2022 року. Так, під час огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_19 виявлено встановлений мобільний додаток «Wialon» - програмна платформа з web-інтерфейсом для супутникового моніторингу транспорту. Вказаним додатком зафіксовано знаходження автомобіля «Hyundai Sonata» державний номерний знак НОМЕР_1 04 лютого 2022 року близько 19 год. 40 хв. поблизу мобільної дороги Т -19-15, яка проходить територією с. Береза Шосткинського району, протягом 01 години 29 хвилин;

- висновком судової товарознавчої експертизи від 11 лютого 2022 року № СЕ-19/119-22/1523-ТВ, відповідно якої ринкова вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_10 майна станом на 04 лютого 2022 року становить 112 126 грн. 41 коп.

Апеляційний суд вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України, є вірною, оскільки останній здійснив напад на потерпілих з метою заволодіння їхнім майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло.

Щодо тверджень сторони захисту про недостовірність показів потерпілих, які нібито впізнали обвинуваченого, як нападника, то вони були предметом перевірки суду першої інстанції, й обставин, які б викликали недовіру до їх свідчень, у справі не встановлено.

Так, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_10 відповідно до вимог ст. ст. 352, 353 КПК України, попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги, а тому підстав уважати, що останні обмовили обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, немає, та їх показання узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні.

Потерпілі будучи безпосередньо допитаними у судовому засіданні, вказали на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила відносно них кримінальне правопорушення. Впізнали його, в судовому засіданні. Підстав для критичної оцінки показань потерпілих судом не встановлено, оскільки мотивів можливої нечесності та наявність серйозних приводів для обмовляння як підстав давати неправдиві свідчення суду не доведено, репутація особи не дискредитована, довіра до їх показань не підірвана.

На спростування доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників щодо визнання неналежним доказом покази свідка ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи не можливість використання інших доказів.

Підстав визнавати покази свідка ОСОБА_11 неналежними, в колегії суддів відсутні, зважаючи на те, що вони не суперечать дослідженим судом першої інстанції іншим доказами. Зокрема, свідок детально розповів, як він із обвинуваченим проник до житлового будинку потерпілих та надав опис подальших їхні дій, спрямовані на реалізацію спільного злочинного умислу в заволодінні майном останніх.

Вказані покази повністю узгоджуються із обставинами, відтворені ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту та складеним органом досудового розслідування протоколом огляду місця події від 05 лютого 2022 року. Вказаним процесуальним документів зафіксовано виявлені під час огляду домогосподарства, за адресою: АДРЕСА_2 , сліди підошви взуття на сніговому покриву, які ведуть саме від місця потрапляння ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на територію будинку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Визнання ОСОБА_11 себе винним у вчиненні із ОСОБА_7 злочину, внаслідок чого з ним було укладено угоду про визнання винуватості та матеріали відносно якого було виділено в окреме провадження, ніяк не впливає на оцінку наданих ним показів, як свідка в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до норм кримінального процесуального Закону України, на підставі доказів суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Саме з метою доведення вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та спростування його показів в частині того, що він не був знайомий із ОСОБА_11 , судом надано належну оцінку протоколу про результати аудіо-, відео контролю особи від 21 червня 2022 року та безпосередньо досліджено відеозапис цієї негласної слідчої дії.

Так, на відеозаписі зафіксовано розмова ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , з якої вбачається, що останні розуміють причину їх затримання, обговорюють проведені відносно них низку слідчих дій, повідомляють один одному покази, які надавали слідчим.

Таким чином, вказаний доказ сторони обвинувачення повністю спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не знав ОСОБА_11 та не вчиняв спільно з останнім інкримінований йому стороною обвинувачення злочин.

Доводи захисників про те, що ОСОБА_7 неодноразово просив суд допитати свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , однак суд першої інстанції проігнорував його клопотання, апеляційний суд відхиляє.

Відповідно до матеріалів провадження вбачається, що в суді першої інстанції обвинувачений просив допитати свідків, які відповідно до матеріалів провадження не зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим судові засідання неодноразово відкладалися, з метою забезпечення стороною захисту участі в судовому засіданні вказаних свідків. Проте, стороною захисту та обвинуваченим не було забезпечено явку заявлених свідків.

Окрім цього, зі змісту апеляційної скарги не убачається як відсутність показань свідків захисту вплинула на обґрунтованість остаточного судового рішення і які обставини сторона захисту хотіла/могла спростувати за допомогою його показань.

У зв`язку із цим доводи захисника про порушення права на змагальність не узгоджуються з установленими судом обставинами.

Доводи апеляційної скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про те, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений давав неправдиві показання проти себе, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, слідчий експеримент 27 травня 2022 року за участю ОСОБА_7 був проведений з метою перевірки й уточнення відомостей про події, повідомлені потерпілими. Також обвинуваченому було роз`яснено його права та обов`язки, у її проведенні брали участь захисник обвинуваченого та поняті. Будь-яких зауважень або доповнень по закінченню проведення цієї слідчої дії від учасників не надходило.

Згідно фактичних даних протоколу слідчого експерименту, обвинувачений ОСОБА_7 на місці вчинення злочину, детально показав та продемонстрував обставини вчинення ним кримінального правопорушення із зазначенням часу і місця.

Судом першої інстанції після дослідження долученого відеозапису слідчого експерименту, не встановлено наявність ознак неправомірного психологічного впливу на ОСОБА_7 з боку слідчого та інших учасників слідчого експерименту.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що вказана слідча дія проведена за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 КПК України. Обґрунтованих сумнівів у добровільності повідомлених відомостей від ОСОБА_7 у ході слідчого експерименту не встановлено.

Окрім цього, колегія суддів зауважує про те, що заперечення ОСОБА_7 щодо правдивості повідомлених обставин під час слідчого експерименту, не є підставою для визнання фактичних даних протоколу вказаної слідчої дії недопустимими доказами.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_8 про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону, та тягне за собою безумовне скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, які були досліджені в судовому засіданні судом апеляційної інстанції 21.03.2024 року в період часу з 14.10 по 14.56 відбувалися судові дебати, було останнє слово обвинуваченого і о 14.57 суд видалився до нарадчої кімнати (а.п.220 т.3), а 22.03.2024 в період часу з 15.52 по 15.54 за участю обвинуваченого та захисника був проголошений вирок ( а.п.222 т.3)

Дійсно, на копії вироку Шосткинського міськрайонного суду від 22.03.2024 року (а.п.241 т.3) біля штрих-коду в комп`ютерній програмі «Д-3» зазначена дата 21 березня 2024 року і час 15:55:30. Ця обставина, на думку захисника підтверджує той факт, що вирок було виготовлено до виходу суду з нарадчої кімнати та до його проголошення, тобто було порушено таємницю нарадчої кімнати.

Однак перевіривши ці матеріали апеляційний суд дійшов переконливого висновку, що матеріали провадження не містять підстав вважати обґрунтованими доводи захисника про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати.

Як убачається зі змісту ст. 367 КПК, під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті, зобов?язані приймати рішення виключно на підставі внутрішнього переконання, що сформувалося у ході судового розгляду, і власних правових знань; неприпустимим є контакт із суддями (суддею), які перебувають у нарадчій кімнаті, в тому числі по телефону чи з використанням інших засобів зв`язку стосовно справи, що розглядається; заборонено розголошувати відомості про те, що відбувається в нарадчій кімнаті, включаючи обговорення фактичних обставин кримінального провадження, хід обговорення, судження суддів, їх позиції, результат голосування; неприпустимість будь-якого впливу ззовні на процес прийняття судового рішення; судді (суддя) не мають права консультуватися з будь-ким з приводу розгляду кримінального провадження; під час перерви судді (суддя) не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні та не вправі обговорювати матеріали цього провадження; судді (суддя) зобов`язані бути зосередженими на обставинах того кримінального провадження, для вирішення якого і ухвалення судового рішення видалилися до нарадчої кімнати.

В обґрунтуванні доводів захисника ОСОБА_8 щодо порушення таємниці нарадчої кімнати про такі порушення судом приписів кримінального процесуального закону не йдеться, як не йдеться і про обґрунтування таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, коли допущене порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення. Піддаючи сумніву законність оскаржуваного вироку через порушення таємниці наради суддів, стороною захисту не надано обґрунтованих доводів та належних доказів порушення судом вищевказаних положень, або підготовки тексту вироку чи його оприлюднення заздалегідь.

Таким чином, зазначення на вироку суду біля штрих-коду в комп`ютерній програмі «Д-3» дати 21 березня 2024 року та часу час 15:55:30, не може визнаватись порушенням таємниці нарадчої кімнати. Така позиція колегії суддів повністю узгоджується з позиціями Верховного Суду викладеними, зокрема, в постановах від 24 лютого 2020 року (справа № 128/2455/15-к провадження № 51-7241 кмо 18) та від 12 травня 2021 року (справа № 464/7111/14-к провадження № 51-3242км19).

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 187 КК України, суд першої інстанції, на виконання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, належним чином врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до особливо тяжких; дані про особу винного, який офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується формально, має судимість за вчинення злочину проти власності, є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 187 КК України.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання судом є вчинення злочину щодо осіб похилого віку.

Врахувавши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України.

Колегія суддів погоджується із таким покаранням та вважає, що воно відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, ступеню суспільної небезпечності його дій, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду, тому підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 22 березня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4