У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.01.2026 Справа №607/2619/25 Провадження №1-кп/607/791/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

під час судового засідання з розгляду в залі суду кримінального провадження №0002768 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.4 ст.186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії раніше обраного обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які перешкоджають обранню вказаній обвинуваченій більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, думки захисника та обвинуваченої, які заперечили у задоволенні клопотання прокурора та просили змінити чинний запобіжний захід із тримання під вартою на менш суворий, зокрема, у вигляді домашнього арешту, посилаючись на необґрунтованість ризиків, зазначених у клопотанні прокурором, ознайомившись із матеріалами судового провадження, приходить до висновків, що у задоволенні клопотань сторони захисту необхідно відмовити, а клопотання прокурора слід задовольнити, продовживши обвинуваченій ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст.178 КПК України, окрім інших, у тому числі, обставинами, які враховуються при обранні запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, які зобов`язаний суд оцінити при постановленні ухвали є: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

А тому, зважаючи на наведене, а також на те, що враховувалося судом і попередньо, що обвинувачена ОСОБА_3 , як особа середнього віку, яка ніде не працює, вже раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, у цьому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні декількох епізодів тяжких злочинів проти власності, санкція найтяжчого з яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_3 , внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, відносно низький рівень її соціальних зв`язків, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків, обсяг яких не зменшився і вони продовжують своє існування, що передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вищенаведені обставини в сукупності їх аналізу, як і раніше, дають суду підстави вважати, що указана обвинувачена, у разі не продовження судом їй чинного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або ж зміни його на менш суворий, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як про це клопоче сторона захисту, останній так і інші з можливих, не забезпечить належне виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, а також не запобіжить обґрунтованим у попередньому абзаці даної ухвали ризикам, а тому, враховуючи вказане, а також те, що строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 закінчується, суд приходить до висновку, щострок тримання під вартою вказаної обвинуваченої слід продовжити до 2 місяців, тобто, до 00 год. 00 хв. 01 березня 2026 року.

Керуючись наведеним, а також ч.3 ст.331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни відносно ОСОБА_3 чинного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, а клопотання прокурора задовольнити раніше обраний обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до 2 місяців, тобто, до 00 год. 00 хв. 01 березня 2026 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1