печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002762 від 17.12.2024,

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке вилучено 27.08.2025 під час обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Iphone 11», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що Головним слідчим управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0002762 від 17.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи з числа службових осіб ДП «Ліси України» зловжили службовим становищем, тобто умисно, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе та інших юридичних осіб, використовували службове становище всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам держави і спричинило тяжкі наслідки.

У період часу з червня по липень 2023 року директор Поліського лісового офісу ДП «Ліси України» ОСОБА_5 зловживаючи службовим становищем сприяв приватизації група інвентарних об`єктів ДП «Ліси України», які слугували для зберігання та обробки деревини, підконтрольними товариствами ТОВ «ВКП ВОЛКОР» (), ТОВ «ТРИ ВІСІМКИ» (), ТОВ «ВОЛМА» () та ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» ().

У подальшому за сприянням ОСОБА_5 вищевказані юридичні особи вигравали тендера на закупівлю деревини.

Після обробки деревини основний об`єм експортується до підконтрольної фірми «Retim Europe OU» (Естонія) за заниженими цінами, а інша частина лісоматеріалів за ринковими цінами експортуються більш ніж 90 нерезидентів.

Проведеним аналізом експортних операцій з 01.01.2025 по 31.01.2025, встановлено, що ТОВ «Бренвель» () експортував «лісоматеріали розпиляні уздовж, нестругані, нешліфовані», код товару: , на підконтрольне підприємство «Retim Europe OU» зі ціною 06.60 грн. за 1 кг., в той час як на інші підприємства - значно дорожче. Проведеним аналізом всіх інших експортерів вказаних груп товару середня ціна становила - 11.14 грн. за 1 кг.

Далі, «гранули паливні з деревини (пелета дерев`яна)», код товару: , ТОВ «Бренвель» () експортував на підконтрольне підприємство «Retim Europe OU» зі ціною 05.00 грн. за 1 кг., в той час як на інші підприємства - значно дорожче. Проведеним аналізом всіх інших експортерів вказаних груп товару середня ціна становила - 06.46 грн. за 1 кг. Далі, «гранули паливні з деревини (пілета дерев`яна)», код товару: , ТОВ «Бренвель» () експортував на підконтрольне підприємство «Retim Europe OU» зі ціною 05.00 грн. за 1 кг., в той час як на інші підприємства - значно дорожче. Проведеним аналізом всіх інших експортерів вказаних груп товару середня ціна становила - 06.46 грн. за 1 кг.

«Пиломатеріали обрізні стругані», код товару: , ТОВ «Бренвель» () експортував на підконтрольне підприємство «Retim Europe OU» зі ціною 12.44 грн. за 1 кг. Проведеним аналізом всіх інших експортерів вказаних груп товару середня ціна становила - 29.55 грн. за 1 кг. «Тара призначена для зберігання та транспортування товарів», код товару: , ТОВ «Бренвель» () експортував на підконтрольне підприємство «Retim Europe OU» зі ціною 11.70 грн. за 1 кг. Проведеним аналізом всіх інших експортерів вказаних груп товару середня ціна становила - 13.52 грн. за 1 кг.

Отже, посадові особи ТОВ «Бренвель» (), маючи злочинний намір легалізувати товар на території Європи та уникнути сплати обов`язкових податків і платежів, умисно занижували експортну вартість продукції.

Загальна сума експорту «ТОВ «Бренвель» () за 2023 - 2024 роки становить - 203 443 553, 3 грн.

18.06.2025 до ГСУ НП України надійшло клопотання експерта КНДІСЕ, якому доручено виконання судової економічної експертизи № 5401/25-71 з приводу надання додаткових матеріалів а саме: статут та реєстраційні документи ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) станом на 31.03.2025; договори (угоди) про зовнішньо-економічну діяльність між ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) та компанією «Retim Europe OU» за період з 01.01.2023 по 31.03.2025 з перекладом на українську мову; вантажно-митні декларації ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) щодо постачання деревної продукції (код УКТ ЗЕД: , , , ) на користь компанії «Retim Europe OU» за період з 01.01.2023 по 31.03.2025; податкові декларації з податку на прибуток ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) за період з 01.01.2023 по 31.03.2025; облікові бухгалтерські документи (оборотно-сальдові відомості, картки по рахунках, меморіальні ордери тощо) в розрізі відповідних балансових рахунків щодо реалізації ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) деревної продукції (код УКТ ЗЕД: , , , ) на користь компанії «Retim Europe OU» та оплати за неї від компанії «Retim Europe OU» на користь ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» за період з 01.01.2023 по 31.03.2025; банківські виписки щодо виконання договору (угоди) про зовнішньо-економічну діяльність між ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) та компанією «Retim Europe OU» за період з 01.01.2023 по 31.03.2025 включно; інші облікові та звітні документи ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» (код за ) за 2023, 2024 роки та І квартал 2025 року, необхідні для вирішення питання.

Проведеними оперативно-розшуковими заходами встановлено, що до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень причетна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється учасником злочинної схеми. Докази, які матимуть значення для доказування вини вищевказаних осіб можуть знаходитись за фактичним місцем проживання бухгалтера ТОВ «БРЕНВЕЛЬ» () ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 - відсутня.

Згідно свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна серія АБ №28351 домоволодіння АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7

27.08.2025 відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва проведено обшук домоволодіння АДРЕСА_1 у ході проведення якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Iphone 11», ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент проведення обшуку вказаний мобільний телефон був скинутий до заводських налаштувань тому він був вилучений для проведення комп`ютерна-технічної експертизи з ціллю відновлення видалених данних.

27.08.2025 старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 винесена постанова про визнання вилученого під час вищевказаного обшуку речовими доказами у кримінальному провадженні № 0002762.

Вищевказані речові докази мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, оскільки із огляд, аналіз дасть змогу перевірити причетність осіб до злочинної діяльності вказаної вище організованої групи, роль кожного учасника у вчинених злочинах тощо. Вказані речові докази могли використовуватися для цілей злочинної діяльності, а тому підпадають під ознаку знаряддя злочину.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, на переконання прокурора, із метою перевірки та встановлення усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення щодо якого здійснюється досудове розслідування у вказаному провадженні, існує необхідність у накладені арешту на тимчасово вилучене майно для його збереження, оскільки у подальшому воно може бути використане як доказ під час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Прокурор направив на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, відповідно до якої клопотання підтримує в повному обсязі.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про арешт майна направив на адресу суду письмові заперечення, згідно яких у задоволенні клопотання просила відмовити.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши матеріали клопотання, дослідивши письмові докази, якими воно обгрунтовується, письмові заперечення на клопотання докази, якими воно обгрунтовується, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання встановлено, що дійсно майно, на яке просить накласти арешт прокурор, належить ОСОБА_9 , однак, ні в матеріалах клопотання, ні під час судового розгляду прокурором не доведено існування ризиків, які б обґрунтували такий рівень втручання у право власності особи, яка не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні та причетність якої до вчинення кримінально-протиправних дій не встановлено.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Разом з тим, в даному випадку, слідчий суддя звертає увагу, що визнання вилученого в ході обшуку майна речовим доказом в даному кримінальному провадженні не є безумовною підставою для накладення арешту на таке майно, а виходячи зі змісту постанови про визнання речовим доказом - остання не містить переліку критеріїв відповідності вилученого майна ознакам речового доказу, що зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, прокурором не обґрунтовано та в судовому засіданні не доведено, що вилучене майно відповідає положенням ст. 98 КПК України, тобто набуте кримінально протиправним шляхом, зберегло на собі сліди кримінально правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів, які б давали слідчому судді достатні підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінально протиправних дій.

Окремо слідчий суддя звертає увагу на те, що у матеріалах провадження відсутні докази того, що вилучене майно охоплюється ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку та те, що вилучене майно зберегло на собі сліди вчинення злочину, або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що з моменту вилучення речей та предметів та документів, органом досудового розслідування не вчинено жодних дій, спрямованих на дослідження інформації, що в них міститься на предмет наявності інформації, яка становить інтерес для досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Отже, дослідивши клопотання та матеріали провадження, слідчий суддя приходить висновку, що підстави для накладення арешту у даному випадку відсутні. Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0002762 від 17.12.2024, залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1