УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 241 100 000 002 05,

в с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 241 100 000 002 05, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

На обґрунтування доводів свого клопотання адвокат зазначає, що 17.04.2025 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва у кримінальному провадженні № 420 241 100 000 002 05, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, накладено арешт на майно, що було вилучене 03.04.2025 за результатом проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 39 купюр на загальну суму 3900 доларів США; грошові кошти номіналом 500 Євро у кількості 1 купюра, номіналом 100 Євро у кількості 5 купюр, номіналом 20 Євро у кількості 1 купюра, на загальну суму 1020 Євро; грошові кошти номіналом 1000 грн у кількості 125 купюр, номіналом 500 грн у кількості 70 купюр, на загальну суму 160000 гривень, які поміщено в спеціальний пакет № WAR 0071454.

На переконання адвоката вказаний захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна застосований необґрунтовано, оскільки частина грошових коштів, що були вилученні належать ОСОБА_4 , яка жодного відношення та будь-якого процесуального статусу не має до вказаного кримінального провадження, а отже таке майно не наділене ознаками речового доказу, а тому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушує право власності та вільне розпорядження своїм майном.

В судове засідання заявник та його представник, будучи належним чином та завчасно повідомленими, не з`явилися.

Прокурор в судове засідання також не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не надсилав.

Заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 420 241 100 000 002 05, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києві від 17.04.2025 клопотання прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону у кримінальному провадженні № 420 241 100 000 002 05, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2024, задоволено та накладено арешт на майно, яке було вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 зокрема, на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 39 купюр на загальну суму 3900 доларів США; грошові кошти номіналом 500 Євро у кількості 1 купюра, номіналом 100 Євро у кількості 5 купюр, номіналом 20 Євро у кількості 1 купюра, на загальну суму 1020 Євро; грошові кошти номіналом 1000 грн. у кількості 125 купюр, номіналом 500 грн у кількості 70 купюр, на загальну суму 160000 грн.

Як убачається зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2025, метою накладення арешту на майно, є збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно має ознаки доказів, та відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, що дає достатні підстави вважати, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 420 241 100 000 002 05, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2024 триває, на даний час у вказаному кримінальному провадженні здійснюються слідчі (розшукові) дії з метою виконання завдань, встановлених ст. 2 КПК України.

При цьому, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Звертаючись з клопотанням про скасування арешту майна адвокат вказує, арешт накладено необґрунтовано, оскільки частина грошових коштів, що були вилученні належать ОСОБА_4 , яка жодного відношення та будь-якого процесуального статусу не має до вказаного кримінального провадження, а отже таке майно не наділене ознаками речового доказу, а тому застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження порушує право власності та вільне розпорядження своїм майном.

У той же час, до матеріалів клопотання про скасування арешту майна заявником не надано доказів на підтвердження такої правової позиції, взагалі не надано належним чином завіреної копії судового рішення за яким накладено арешт на майно, а тому, на переконання слідчого судді, викладені заявником обставини є лише припущенням та документально нічим не підтверджені.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Також кримінальним процесуальним законом обумовлено принцип диспозитивності, за яким сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.26 КПК України), а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Отже, оскільки заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано або, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, відпала потреба, як того вимагають положення ч. 2 ст. 174 КПК України, слідчий суддя не вбачає правових підстав для скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170-173, 174, 309, КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/15035/25) від 17.04.2025, в рамках кримінального провадження № 420 241 100 000 002 05 від 30.05.2025.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: