Справа № 442/7439/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1048/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що не погоджується з ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений посилається на те, що з оскарженою ухвалою не згоден через те, що судимість, яка була раніше зазначена як особливо тяжкий злочин, пов`язана з тим, що він має схильність до вживання спиртних напоїв. Доказом цього є те, що останній рапорт мав рік назад, тобто твердження про нестабільну поведінку він не підтримує. Раніше накладені на нього стягнення погашені.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог заперечила, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а згідно з ч. 3 ст. 81 КК України, умовне-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше певного (зазначеного законом) строку покарання, призначеного судом.

За змістом цієї норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь в суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, якість виконання роботи, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, додержання правил охорони праці й техніки безпеки.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання вказаних вище вимог закону дотримано в повній мірі.

Згідно з наявною у матеріалах судового провадження характеристикою (а.с. 7-8), ОСОБА_6 притягувався до кримінальної відповідальності за умисний корисливий злочин проти власності, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України та був засуджений до покарання у виді 1 року позбавлення волі, від відбування якого був звільнений на підставі ст. 75 КК України. Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 10 липня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі. Під час тримання в Державній установі «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_6 шість разів заохочувався: 29 грудня 2020 року, 20 вересня 2023 року, 20 грудня 2023 року, 25 червня 2024 року, 25 вересня 2024 року та 20 березня 2025 року. На засудженого також накладалися чотири стягнення: 24 березня 2021 року за перебування у стані алкогольного сп`яніння; 29 липня 2021 року за зберігання заборонених предметів (брага); 27 квітня 2023 року за зберігання заборонених предметів (брага); 16 липня 2025 року за конфліктну ситуацію, які станом на сьогодні погашено та знято. ОСОБА_6 має середню освіту та володіє базовими навичками, до засудження не працював; в установі виконання покарань працював на контрагентському об`єкті ТОВ «Захід-Солод» з 15 березня 2024 року, станом на сьогодні працює на контрагентському об`єкті ПП ОСОБА_8 з 01 вересня 2025 року. Частково матеріально залежний від сім`ї, в більшості випадків вміє раціонально використовувати кошти. ОСОБА_6 регулярно вживав алкоголь до засудження, алкоголь відіграє значну роль у його житті, але він не усвідомлює цього. Засуджений має нестійку мотивацію до припинення вживання, що змінюється залежно від оточуючих. Стверджує, що не підтримує кримінальні стосунки. Не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій. Вину у скоєному злочині визнає. Бажає змінити життя, але за поведінкою ОСОБА_9 чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності. Усвідомлює, що саме потребує змін, але при цьому нічого не робить. Має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє, яким чином їх втілювати в життя. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення установою виконання покарань оцінюється як низький, ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Результати реалізації заходів індивідуальної програми виконані частково, у засудженого відсутня мотивація до виконання заходів. Виявлена потреба у визначенні інших завдань впливу на криміногенну потребу та планування відповідних заходів.

Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою, виданою в.о. бухгалтера Державної установи «Дрогобицька виправна колонія (№40)» ОСОБА_10 (а.с. 10), станом на 14 жовтня 2025 року на виконанні у відділі фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку установи перебуває ВП №71188962 від 18 травня 2023 року, по цій постанові сума процесуальних витрат, які засуджений зобов`язаний сплатити на рахунок держави, становить 88 547,53 грн, з них погашено 26 060,66 грн.

Дослідивши матеріали, що характеризують особу засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до останнього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, адже останній за час відбування покарання характеризується посередньо: шість разів заохочувався за виконання покладених обов`язків та чотири рази притягався до дисциплінарної відповідальності за перебування у стані алкогольного сп`яніння та зберігання заборонених речовин, алкоголь відіграє значну роль у житті засудженого, не усвідомлює наслідків вчиненого злочину, які призвели до незворотних наслідків у вигляді смерті потерпілої; за його поведінкою зрозуміло, що ОСОБА_6 не бажає змінити життя, адже він для цього нічого не робить, відвідуючи заходи програми засуджений активної участі в них не бере або такі відвідує не системно. Крім цього, процесуальні витрати на рахунок держави за вироком суду ОСОБА_6 за понад сім років відбуття покарання (на момент перегляду оскарженої ухвали апеляційним судом) погашені лише частково, менше ніж на третину від необхідної суми.

На думку колегії суддів, прагнення ОСОБА_6 хоча б частково погасити борг перед державою, працевлаштування в установі виконання покарань на контрагентських об`єктах, виконання покладених обов`язків, через що засуджений неодноразово заохочувався, свідчить про те, що поведінка засудженого зазнає позитивних змін, однак станом на сьогодні підстави стверджувати, що останній дійсно став на шлях виправлення та довів вказаний факт, відсутні.

Наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини та дані апеляційний суд не вбачає підставою для скасування оскарженої ухвали та застосування умовно-дострокового звільнення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов правильного висновку про недоведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому суд належним чином мотивував прийняте рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну рішення суду, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, його апеляційну без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4