ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/178/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 29 грудня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 10 жовтня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 до 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 21 грудня 2019 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.2. ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

- 23 квітня 2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. 15 березня 2021 року звільнений по відбуттю строку покарання;

- 10 грудня 2021 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст.395 КК України до 1 місяця арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції.

Заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік та поклавши обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи (висновок експерта № СЕ-19/108-21/14337-ТВ від 13.12.2021 у сумі 343 (триста сорок три) гривні 24 копійки.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції, визнавши обвинуваченого винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повинен був визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням. Зокрема, судом першої інстанції недостатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини, які скоював в період іспитового строку. Злочин, у скоєні якого його визнано винним, вчинив у нічний час, тобто у період дії заборон, застосованих до нього відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2021 року про встановлення адміністративного нагляду.

Крім цього, навіть перебування на розгляді суду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.395 КК України не стало для останнього стримуючим фактором для утримання від злочинної діяльності.

Отже, усі наведені факти свідчать про усталену кримінальну спрямованість особистості ОСОБА_6 та спростовують висновок суду про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Також, зазначає, що з мотивувальної частини вироку суду не видно, які саме обставини підтверджують наявність щирого каяття з боку обвинуваченого, оскільки зі змісту його показань, наведених у судовому рішенні, не простежується його критичне ставлення до скоєного. Немає підстав визнавати у якості пом`якшуючої вину обставини й активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_6 був помічений під час вчинення кримінального правопорушення та його дії відразу були припинені. Сумнівними є твердження про наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, оскільки ця обставина не має об`єктивного підтвердження матеріалами кримінального провадження, тим більше, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований та страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднання вживання опіоїдів, канабіноїдів та психостимуляторів.

Таким чином, будь-які виключні обставини, які б давали суду можливість застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки десять днів. У строк відбування покарання зарахувати відбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року у виді одного місяця арешту. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції, визнавши обвинуваченого винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повинен був визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у відповідності до ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням. Зокрема, судом першої інстанції недостатньо враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини, які скоював в період іспитового строку. Злочин, у скоєні якого його визнано винним, вчинив у нічний час, тобто у період дії заборон, застосованих до нього відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 квітня 2021 року про встановлення адміністративного нагляду.

Крім цього, слід врахувати, що навіть перебування на розгляді суду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст.395 КК України не стало для останнього стримуючим фактором для утримання від злочинної діяльності.

Отже, усі наведені факти свідчать про усталену кримінальну спрямованість особистості ОСОБА_6 та спростовують висновок суду про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Також зазначає, що з мотивувальної частини вироку суду не видно, які саме обставини підтверджують наявність щирого каяття з боку обвинуваченого, оскільки зі змісту його показів, наведених у судовому рішенні, не простежується його критичне ставлення до скоєного. Не має підстав визнавати у якості пом`якшуючої вину обставини й активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_6 був помічений під час вчинення кримінального правопорушення та його дії відразу були припинені. Сумнівними є твердження про наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, оскільки ця обставина не має об`єктивного підтвердження матеріалами кримінального провадження, тим більше, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований та страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднання вживання опіоїдів, канабіноїдів та психостимуляторів.

Таким чином, будь-які виключні обставини, які б давали суду можливість застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням відсутні.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки десять днів. У строк відбування покарання зарахувати відбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2021 року у виді одного місяця арешту. В решті вирок суду залишити без змін.

В змінах до апеляційних скарг заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_11 просить скасувати вирок щодо ОСОБА_6 . Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з вироку, який оскаржується, убачається, що ОСОБА_6 засуджений за те, що він 02 грудня 2021 року намагався викрасти із кабельного колодязю майно ПАТ «Укртелеком» на суму 2205 гривень 09 копійок, однак не довів свої злочинні дії до кінця, оскільки був помічений охоронцем.

Встановлено, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 КУпАП.

У вказаному Законі змінилася вартість викраденого майна (розмір крадіжки) як ознаки складу злочину, передбаченого статтею 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації.

На час вчинення ОСОБА_6 (02 грудня 2021 року) інкримінованого йому діяння загальна сума матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок його дій, становила 2205 гривень 09 копійок. Внесені законодавцем зміни, відповідно до Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року, призвели до декриміналізації діяння, оскільки на 02 грудня 2021 року сума шкоди для кримінальної відповідальності мала бути більша 2270 гривень, а дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

З огляду на те, що Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини у даному випадку є підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , 02 грудня 2021 року приблизно о 03 год. 45 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прибув до підземної кабельної каналізації, що розташована поблизу будинку №4 по вулиці Якова Новицького в м.Запоріжжі, де шляхом використання власної фізичної сили відкрив металевий люк та проник до кабельного колодязя, що є сховищем для зберігання кабелів діючих ліній зв`язку, розуміючи, що за його діями не спостерігають сторонні особи, за допомогою кусачок, які попередньо взяв із собою, зрізав кабель зв`язку ТПП 100*2*0,4, довжиною 27 метрів, вартістю 2205 гривень 09 копійок, що належить ПАТ «Укртелеком», чим спричинив останньому матеріальний збиток на вказану суму.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному кабельному колодязі, за допомогою ножа, який попередньо взяв із собою, очистив від поверхневої ізоляції зрізаний ним кабель зв`язку та не встиг виконати усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, так як його дії були викриті охоронцем, тим самим не закінчив злочин з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, що кваліфікується як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, на підтримання апеляційних скарг з урахуванням змін до них; захисника обвинуваченого, яка не заперечувала проти задоволення апеляційних скарг прокурорів з урахування поданих змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів з урахуванням поданих до них змін підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурорів з урахуванням поданих змін, а саме скасування оскаржуваного вироку і закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 ч.3 ст.15 за ч.3 ст.185 КК України, на підставі положень пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України колегія суддів виходить з такого.

09 серпня 2024 року (тобто після ухвалення оскаржуваного вироку) набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З оскаржуваного вироку убачається, що подія правопорушення мала місце у 2021 році. Діями обвинуваченого було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому на суму 2205 гривень 09 копійок.

Станом на 01 січня 2021 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян складав 1135 грн, тобто розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, становив 2270 грн.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_6 (2205,09 гривень) є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме менш ніж 2270 грн., колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене ст.185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність за певні діяння у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до положень ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Викладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та положення ст.417, п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України підлягає закриттю, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, відповідно вищевказаний вирок суду підлягає скасуванню.

Керуючись п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, ст.ст.404-405, 407-409, 417 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_10 , з урахуванням поданих змін заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4