ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 348/1892/23

провадження № 51-3484 км 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000248 від 17 червня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білої Церкви Київської області, мешканця АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року й ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року та касаційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вказану ухвалу.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно до ст. 71, пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2023 року у виді громадських робіт на строк 192 години призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 24 дні з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк його перебування під вартою з 17 червня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За обставин, детально наведених у вироку, ОСОБА_7 було визнано винуватим у незаконному придбанні й зберіганні з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, учинених повторно, за попередньою змовою групою осіб, з огляду на таке.

У червні 2023 року (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від не встановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження (далі - Невстановлена особа), повідомлення в месенджері «Telegram» із пропозицією продажу особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу на території м. Надвірної Івано-Франківської області, на що обвинувачений погодився за винагороду в розмірі 100 доларів США за одну партію, у такий спосіб вступивши із указаною особою в злочинну змову.

Потім, реалізуючи злочинний умисел, виконуючи узгоджене із Невстановленою особою, ОСОБА_7 за не встановлених досудовим розслідуванням обставин і в невстановлений час 16 червня 2023 року, перебуваючи на території парку імені Івана Франка в м. Надвірній Івано-Франківської області, отримав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, - канабіс у розфасованому вигляді та поклав його до кишень верхнього одягу, у такий спосіб незаконно придбав цей наркотичний засіб та зберігав його з метою подальшого збуту через розповсюдження у фасованому вигляді «закладок».

Далі ОСОБА_7 , діючи умисно, у не встановлений досудовим розслідуванням час 16 червня 2023 року заховав один згорток в ізоляційній стрічці з умістом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу вагою 0,4438 г у верхній шар ґрунту правого берега річки Стримба, яка протікає поруч з вул. Захисників Маріуполя в м. Надвірній Івано-Франківської області. Сфотографувавши місце розташування «закладки» та зафіксувавши її геолокацію, ОСОБА_7 завантажив цю інформацію в особисті повідомлення із Невстановленою особою у месенджері «Telegram» з метою подальшого знаходження наркотичних засобів особами, які їх купують, та отримання особистої винагороди від продажу.

Згодом, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 за наведених у вироку обставин того ж дня в не встановлений досудовим розслідуванням час, діючи умисно, повторно, перебуваючи в указаному вище місці, заховав у верхньому шарі ґрунту неподалік один від одного згортки з умістом особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу вагою 0,448 г, 0,5070 г, 0,4398 г, 0,403 г, 0,472 г, 0,476 г, 0,4461 г, 0,4155 г, 0,4851 г, 0,9259 г, 0,392 г, 0,4938 г, 0,432 г, 0,463 г, 0,489 г, 0,967 г, 0,4884 г, 0,5388 г, 0,5229 г, після чого, сфотографувавши місця, де розташовано «закладки», і зафіксувавши їх геолокацію, обвинувачений завантажив цю інформацію в особисті повідомлення із Невстановленою особою у месенджері «Telegram». Крім того, ОСОБА_7 неподалік від попереднього схову «закладки» заховав у верхньому шарі ґрунту один прозорий полімерний пакет із зазначеним наркотичним засобом вагою 6,555 г і 23 згортки загальною масою 21,1695 г.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року апеляційні скарги прокурора та захисника залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги, викладені в касаційних скаргах, та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Проте 02 квітня 2025 року прокурор ОСОБА_9 , керуючись положеннями ст. 432 КПК України, направив на електронну адресу Верховного Суду відмову від своєї касаційної скарги.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_7 останній хоч і отримав пакет із наркотичним засобом, проте мав на меті передати його працівникам поліції, та перед цим хотів викрити особу, яка цей пакет йому надала. Водночас захисник зауважує, що якби в обвинуваченого був умисел на збут наркотичного засобу, то він би розкладав «закладки» на більшій відстані одна від одної та не видавав місце схову працівникам поліції. При цьому така позиція, на думку сторони захисту, підтверджується рапортом помічника чергового Надвірнянського РВП від 16 червня 2023 року, яким установлено, що ОСОБА_7 показав, де зробив «закладки».

Крім того, не погоджуючись зі змістом вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, захисник вказує, що наявність умислу необхідно встановлювати з огляду на сукупність обставин учиненого діяння (спосіб розповсюдження наркотичного засобу, причини припинення злочинних дій, поведінку винного після добровільної видачі знаряддя злочину).

Таким чином, захисник уважає, що місцевий суд не взяв до уваги доказів, які могли істотно вплинути на його рішення, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому зауважує, що суд апеляційної інстанції не перевірив доводів апеляційної скарги сторони захисту в цій частині, а тому дійшов помилкових висновків про обґрунтованість позиції місцевого суду щодо неврахування показань обвинуваченого про відсутність мети збуту наркотичного засобу.

На зазначену касаційну скаргу захисника заперечень від учасників касаційного провадження не надходило.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 та просили її задовольнити.

Водночас сторона захисту не заперечувала щодо відмови прокурора ОСОБА_9 від поданої ним касаційної скарги.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала стосовно задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_8 , а також підтримала відмову прокурора ОСОБА_9 від його касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 та в заяві прокурора ОСОБА_9 доводи, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для розгляду касаційної скарги прокурора, а касаційна скарга захисникане підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог статей 403, 432 КПК України особа, яка подала касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення касаційного розгляду.

Прокурор ОСОБА_9 , який подав касаційну скаргу, таким правом скористався.

Статтею 432 КПК України встановлено, що відмова від касаційної скарги, зміна та доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження здійснюється згідно з положеннями ст. 403 цього Кодексу.

За нормами ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від скарги, суд своєю ухвалою закриває провадження.

Як видно з матеріалів провадження, крім касаційної скарги прокурора, до касаційного розгляду також було прийнято касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року й ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року.

Однак, ураховуючи те, що учасники касаційного провадження не заперечували щодо поданої стороною обвинувачення відмови від касаційної скарги, Верховний Суд з огляду на зазначені вище положення КПК України уважає, що відсутні підстави для розгляду касаційної скарги прокурора ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 .

Водночас щодо касаційної скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року й ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року колегія суддів зазначає таке.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.

З урахуванням зазначеного Верховний Суд під час розгляду кримінального провадження позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам, перевіряти правильність такої оцінки та бере до уваги лише ті фактичні обставини, які було встановлено судами попередніх інстанцій.

Таким чином, доводи касаційної скарги захисника щодо незгоди з даною місцевим судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій з огляду на зміст положень, передбачених статтями 411, 433, 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України та, посилаючись на відсутність у діях обвинуваченого умислу на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу з підстав того, що останній хотів викрити особу, яка продала йому пакет із наркотичним засобом, та передати цей пакет працівникам поліції, ставить перед судом касаційної інстанції вимогу про перекваліфікацію дій ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 309 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи касаційної скарги сторони захисту, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Розмежування складів кримінальних правопорушень, передбачених статтями 307 та 309 КК України, відбувається за їх суб`єктивною стороною, обов`язковою ознакою якої є відповідно наявність або відсутність мети збуту.

Указівка в ст. 309 КК України на вчинення діяння без мети збуту означає, що винна особа, яка незаконно виробляє, виготовляє, придбає, зберігає, перевозить чи пересилає наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги, не має на меті здійснити їх відчуження, а вчиняє ці дії у власних інтересах.

Водночас учинення таких дій з метою збуту (відчуження) обумовлює їх кваліфікацію за ст. 307 КК України. При цьому про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою про придбання цих засобів чи речовин, так і інші обставини, зокрема їх розмір, спосіб упакування та розфасування, поведінка суб`єкта злочину тощо. Тобто перелік обставин, які слід урахувати суду під час оцінки мети збуту, не є вичерпним.

Разом з тим, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то в такому разі слід дослідити обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від її волі те, який розмір і розфасування речовини опиниться у її володінні.

Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, то в такому разі може бути умисел на збут.

Отже, для вирішення питання про кваліфікацію дій особи за ст. 309 чи ст. 307 КК України, зокрема щодо відсутності чи наявності мети на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються характеристики мотивів, намірів особи під час здійснення нею дій, що становлять об`єктивну сторону цих складів кримінальних правопорушень.

Аналогічна позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2025 року у справі № 751/3775/23 (провадження № 51-4462 км 24), 17 грудня 2024 року у справі № 278/3548/23 (провадження № 51-3452 км 24), 18 вересня 2024 року у справі № 643/18636/21 (провадження № 51- 2098 км 23).

Як видно з вироку, ОСОБА_7 було визнано винуватим і засуджено за незаконне придбання та зберігання з метою збуту й незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу учинені повторно, за попередньою змовою групою осіб (ч. 2 ст. 307 КК України).

Зокрема, з огляду на положення, передбачені статтями 23, 94 КПК України, таких висновків суд першої інстанції, дійшов на підставі наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, а саме:

-протоколу огляду місця події від 16 червня 2023 року з відеозаписом, на якому зафіксовано, як ОСОБА_7 видає працівникам поліції один пакет та 23 згортки із речовиною рослинного походження, а також два мобільні телефони. На відеозаписі зафіксовано огляд телефону, в якому містилося фотозображення із червоними позначками місць «закладок» та встановленням координат їх місцезнаходжень, а також переписка із «замовником»;

- протоколу огляду предмета від 28 червня 2023 року - мобільного телефону, в якому містилося листування, що підтверджувало співпрацю ОСОБА_7 та «замовника» щодо реалізації «кладу» з підтвердженням локації;

- протоколів огляду місця події від 16 і 17 червня 2023 року з відеозаписом огляду місця події, якими зафіксовано, як ОСОБА_7 показує працівникам поліції зроблені ним «закладки» та згортки із речовиною рослинного походження, які в них були та які було вилучено слідчим;

- висновків експертів, згідно з якими суд установив, що надані на дослідження рослинні речовини, вилучені в ході вказаних вище слідчих дій, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, - канабісом.

Таким чином, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов переконання про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

До того ж суд першої інстанції спростував версію захисника та обвинуваченого про відсутність у діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, посилаючись на те, що така позиція сторони захисту не відповідає дійсності та повністю спростовується сукупністю зібраних і досліджених під час судового розгляду цього кримінального провадження наведених вище доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки, місцевий суд зазначив, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він:

- бажав не допустити розповсюдження наркотичних засобів, а тому не мав на меті їх збуту й бажав передати працівникам поліції, є сумнівними та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи, а саме тим, що ОСОБА_7 приїхав за оголошенням про реалізацію наркотичних засобів, згідно з наданими йому геолокаційними даними отримав пакет з наркотичною речовиною та частину її розповсюдив за допомогою створення «закладок» і фотографування їх схованок;

- із самого початку планував передати наркотичні засоби працівникам поліції, є нелогічними, оскільки після їх отримання обвинувачений відразу почав робити «закладки», мотивуючи це тим, що не хотів носити наркотики із собою;

- самостійно звернувся до працівників поліції та добровільно видав наркотичні засоби, спростовуються фактичними даними, які містяться в рапорті помічника чергового Надвірнянського РВП, відповідно до якого суд установив, що 16 червня 2023 року о 19:19 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на річці в м. Надвірній виявлено ОСОБА_7 , якого підозрюють у зберіганні та збуті наркотичних засобів, котрий також показав, де зробив закладку.

Водночас суд першої інстанції зауважив, що добровільне вказування ОСОБА_7 місця схову «закладок» працівникам поліції не доводить відсутності мети збуту та не є добровільною здачею наркотичних засобів, оскільки під час розкладання «закладок» викрили його працівники поліції й припинили його злочинну діяльність.

З такими висновками погодився і суд апеляційної інстанції, заначивши, що вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Разом з тим, спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вказав, що про наявність умислу в обвинуваченого на збут канабісу свідчить загальна кількість виявленої в нього наркотичної речовини, форма її фасування та упакування, а також показання самого ОСОБА_7 , який стверджував, що купив наркотичний засіб для того, щоб заробити грошей, для цього він зробив закладки та передав їх геолокацію Невстановленій особі, яка передала йому наркотики, за що мав отримати винагороду.

Отже досліджені місцевим судом докази й установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи, а саме:

- спосіб придбання ОСОБА_7 особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, - канабісу;

- кількість та форма упакування / фасування наркотичної речовини (48 згортків у ізоляційній стрічці малими дозами та один прозорий полімерний пакет із умістом наркотичної речовини загальною масою 6,555 г);

- поведінка обвинуваченого, який, діючи умисно, заховав у верхньому шарі ґрунту неподалік один від одного згортки, у яких містився канабіс, після чого сфотографував місця, де розташовано «закладки», та, зафіксувавши їх геолокацію, завантажив цю інформацію в особисті повідомлення із Невстановленою особою в месенджері «Telegram»;

- корисливий мотив ОСОБА_7 на вчинення злочину, який, як видно зі змісту оскаржуваних судових рішень, де викладено показання обвинуваченого, полягав у тому, що він, купуючи наркотичний засіб, серед іншого, хотів заробити грошей,

з огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та висновки судів попередніх інстанцій у сукупності свідчать про наявність у діях засудженого умислу на збут наркотичного засобу, а тому Верховний Суд уважає, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України є правильною, його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення - доведеною поза розумним сумнівом, а тому касаційна скарга захисника в частині необхідності зміни правової кваліфікації дій засудженого на ч. 1 ст. 309 КК України задоволенню не підлягає.

Також колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю та з огляду на зміст положень ст. 71, пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 24 дні з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, справедливим та таким, що не суперечить ст. 65 КК України. При цьому зазначене покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та принципами співмірності й індивідуалізації, відповідає основній його меті як заходу примусу.

Крім того, Верховний Суд також не погоджується з доводами касаційної скарги захисника про допущення судом апеляційної інстанції істотних порушень вимог КПК України.

Так, на переконання колегії суддів, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду в порядку апеляційної процедури, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах захисника й прокурора доводам, ретельно їх перевірив та обґрунтовано залишив без задоволення, належним чином мотивувавши своє рішення. При цьому підстав, які б свідчили про невстановлення в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, чи будь-яких інших істотних порушень вимог КПК України, про що сторона захисту вказувала у своїй апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не встановив.

За таких обставин істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що, на переконання захисника, виразилося в ненаданні судом апеляційної інстанції відповіді на доводи його апеляційної скарги, у ході касаційного розгляду не встановлено.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд уважає, що ухвала суду апеляційної інстанції в цілому відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам попередніх інстанцій ухвалити законні та обґрунтовані рішення, не встановлено, то касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року й ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 11 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3