Справа № 642/5372/23
Провадження № 1-кп/642/55/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000944 від 09.06.2023 року стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 01.06.2023 року військовозобов?язаний ОСОБА_6 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 для постановки на військовий облік військовозобов`язаних та отримання тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, на виконання вимог Конституції України, Указів Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок та військову службу» та інших законів України, а також виданих відповідно до них нормативно-правових актів, проводиться загальна мобілізація, на особливий період, для призову на військову службу за мобілізацією та проходження медичного огляду.

У подальшому ОСОБА_6 було видане направлення № 1999 від 01.06.2023 на медичний огляд військово - лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

У цей же день, військовозобов?язаний ОСОБА_6 пройшов медичний огляд районної медичної комісії у ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та за результатами медичного огляду, проведеного військово - лікарською комісією у відповідності до вимог «Про затвердження Положення про військово -лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра Оборони України від 14.08.2008 № 402, згідно довідки № 1369 від 21.04.2023 року останнього визнано придатним до військової служби.

Після проходження медичної комісії ОСОБА_6 розподілено до команди № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та 01.06.2023 о 13 год. 20 хв. йому вручено під особистий підпис бойову повістку та зобов?язано останнього прибути 03.06.2023 року о 08 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого відправлення до команди № НОМЕР_1 . Крім того, ОСОБА_6 під особистий підпис повідомлено про відповідальність за ст.336 КК України у випадку неявки на відправку до команди.

Однак, будучи придатним до військової служби та не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, військовозобов`язаний ОСОБА_6 , всупереч вказаним вимогам законодавства, діючи з умислом, усвідомлюючи наслідки своїх дій, з метою ухилення від призову за мобілізацією, отримавши 01.06.2023 року о 13 год. 20 хв. повістку для відправляння до команди № НОМЕР_1 , 03.06.2023 року о 08-00 год. до пункту збору, розташованого на ділянці ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 не прибув, тим самим ухилився від військової служби.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у скоєнні інкримінованого злочину передбаченого ст.336 КК України не визнав, та показав, що у 2023 році він проходив ВЛК та був визнаний придатним до військової служби. Після того, йому сказали про необхідність отримати повістку, і ним не було висловлено жодних заперечень, поставивши свій підпис в корінці. В повістці було вказано про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 03.06.2023 року об 08:00 год. Коли йому вручали повістку він був здивований тим, що з моменту його потрапляння до військкомату та вручення повістки, з лікарів з ним ніхто не спілкувався та не цікавився станом його здоров`я, за виключенням проходження ним флюорографії та кардіограми в поліклініці, однак на той момент не придав цьому значення. Рішення комісії ніде не оскаржував, підстав для відстрочки від призову немає. 01.06.2023 р. він отримав повістку про необхідність явки до військкомату на 03.06.2023 р. на відправку до команди № НОМЕР_1 та був попереджений про адміністративну і кримінальну відповідальністю за ухилення від призову на військову службу за мобілізацією. За станом здоров`я своєї дружини ОСОБА_7 , якій стало зле, оскільки він не міг зв`язатися із сім`єю, і вона почала нервувати про його пропажу, що викликало загострення наявного у неї захворювання. Тому, зранку 03.06.2023 йому нічого не залишалося, як супроводити її до лікарні. Протягом кількох діб він возив її на необхідні процедури, а вдома здійснював за нею догляд, що не міг зробити будь-хто інший, тому як інших родичів не має. Повідомити до військкомату про те, що він не з`явився з поважних причин не міг, тому як в повістці не був вказаний номер телефону, по якому можна було подзвонити, а особисто не мав можливості з`явитися, тому як здійснював догляд за хворою дружиною та не міг її залишити без нагляду. Тобто не з`явився на відправку до команди № НОМЕР_1 03.06.2023 р. до 08:00 год., про неможливість явки він нікого не повідомив, поштою будь яких заяв про неможливість явки не надсилав. Тільки 08.06.2023 р. переглянувши всі раніше зібрані речі, поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 . Приїхавши туди звернувся до чергового, який його вислухав та почав комусь дзвонити по телефону, а потім сказав йти до дому, та чекав виклику до поліції. Десь в останніх числах йому подзвонили з поліції і попрохали прийти в райвідділ. Коли він приїхав, спілкувався зі слідчим, давав відповіді з цього приводу. В подальшому йому була вручена підозра про скоєний злочин за ст.336 КК України. Він казав слідчому, що йому потрібний адвокат, однак його запевнили, що якщо він визнає свою винуватість, максимальна відповідальність, що очікує на нього, це штраф. Однак, будучи запевнений слідчим визнав свою вину та не наполягав на судовому розгляді, проте його засудили до трьох років позбавлення волі.

Під час виступу у судових дебатах ОСОБА_6 вказав, що вину не визнає,тому як не скоював злочину, що йому інкримінують, просив його виправдати. В останньому слові вважає себе невинуватим в пред`явленому обвинуваченні, будучи впевнений, що в нього були поважні причини не прибуття в ІНФОРМАЦІЯ_3 вчасно, а після усунення обставин, які позбавили можливості прибути за повісткою, він добровільно з`явився, однак опинився на лаві підсудних.

Вина обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення підтверджується наступними дослідженими судом, належними та допустимими, доказами.

Показами свідка ОСОБА_8 даними в судовому засіданні, який показав, що він займає посаду заступника начальника начальника мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , майор ОСОБА_9 , який в судовому засіданні повідомив про діючий порядок мобілізації громадян на військову службу та передбачені законодавством поважні причини неявки громадян до центрів комплектування та соціальної підтримки, зокрема і сімейні обставини у вигляді хвороби близької людини. Показав, що військовозобов`язаному, який пройшов військово-лікарську комісію та згідно висновку ВЛК був визнаний придатним до військової служби, вручається повістка, про отримання якої він розписується у корінці повістки на відправку, по якій той зобов`язується прибути у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Потім відділ готує команду до військової частини, формується поіменний список військовозобов`язаних на відправку. Однак, якщо зобов`язаний для відправлення до пункту збору не прибув, про це складається Акт. Про факт неявки військовозобов`язаного до центру комплектування та соціальної підтримки повідомляються органи національної поліції, після чого складені документи направляються до поліції з повідомленням про кримінальне правопорушення за ст.336 КК України стосовно особи.

Повідомленням про кримінальне правопорушення скоєне ОСОБА_6 від 09.06.2023, яке зареєстроване в ЄРДР 09.06.2023 за № 0000944. (т.1 арк.п.170, 173-176)

Копією розписки про ознайомлення зі змістом ст.336 КК України, на ім`я ОСОБА_6 , та повідомлено про кримінальну відповідальність, щодо ухилення від призову за мобілізацією, де в графі «Підпис» - підпис ОСОБА_6 від 01.06.2023. (т.1 арк.п.177)

Копією даних поіменного списку №4406 від 03.06.2023 військовозобов`язаних, які оповіщені та підлягають явці за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 «03» червня 2023 року о 08.00 годині до команди НОМЕР_1 , серед яких вказаний солдат ОСОБА_6 , як такий, що не з`явився. (т.1 арк.п.178)

Розпискою про отримання 01.06.2023 ОСОБА_6 повістки, яку він одержав о 13год. 20хв., де йому було доведено вимогу щодо прибуття для направлення у визначений час для відправки до команди НОМЕР_1 . (т.1 арк.п.179)

Копією направлення солдата ОСОБА_6 на ім`я Голови військово-лікарської комісії для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку з мобілізацією. (т.1 арк.п.179)

Копією картки обстеження та медичного огляду за формою Додатку № 13 до положення про Військово-лікарську експертизу з ЗСУ від 26.12.2025, відповідно до п. 12.Діагноз та постанова ВЛК: здоровий. (т.1 арк.п.181)

Копією довідки військово-лікарської комісії № 1645 від 01.06.2023 року про те, що ОСОБА_6 придатний до військової служби. (т.1 арк.п.182)

Копією журналу реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду по ІНФОРМАЦІЯ_2 . (т.1 арк.п.183-184)

Копією даних Рапорту від 05.06.2023 старшого офіцера мобілізаційного відділення капітана ОСОБА_10 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким доведено інформацію, що військовозобов`язаний ОСОБА_6 , отримав 01.06.2023 о 13:20 повістку, про що свідчить особистий підпис у розписці до повістки на відправку, однак на відправку 03.06.2023 до команди НОМЕР_1 не з`явився. (т.1 арк.п.185)

Копією даних Рапорту від 05.06.2023 старшого офіцера мобілізаційного відділення капітана ОСОБА_11 на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким доведено інформацію, що військовозобов`язаний ОСОБА_6 , отримав 01.06.2023 о 13:20 повістку, про що свідчить особистий підпис у розписці до повістки на відправку, однак на відправку 03.06.2023 до команди НОМЕР_1 не з`явився. (т.1 арк.п.185)

Свідок ОСОБА_12 відмовився від давання показань суду відповідно до ст.63 Конституції України.

Свідок ОСОБА_7 , яка була допитана в судовому засіданні, надала для огляду медичну довідку, яка на думку сторони захисту, підтверджувала її пояснення щодо перебування на лікарняному в період з 03.06.2023 р. до 07.06.2023 р. Із вказаним документом був під час судового розгляду ознайомлений і прокурор. Однак, з метою нерозголошення відомостей діагнозу захворювання ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_4 просив оглянути її судом, але не долучати до справи. В подальшому на вимогу суду надати завірену копію довідки, останньої надано не було. Ненадання стороною захисту належним чином завіреної копії довідки з діагнозом свідка ОСОБА_7 , позбавляє суд можливості зробити висновок про поважність причин несвоєчасної явки обвинуваченого до ТЦК, на які посилається сторона захисту, встановити чи дійсно свідок ОСОБА_7 мала таке захворювання, що унеможливлювало обвинуваченому своєчасно з`явитися до ТЦК або повідомити про причини неявки.

Доводи сторони захисту про те, що в матеріалах провадження під час досудового розслідування в передбаченому кримінальним процесуальним кодексом порядку слідчий з метою ознайомлення з оригіналами вищевказаних документів в порядку ст.93 КПК України або ст.159 КПК України до ІНФОРМАЦІЯ_2 не звертався, крім того, зазначені документи слідчим в порядку ст.237 КПК України не оглядались, протокол за наслідком огляду документів не складався та речовими доказами в порядку ст.98 КПК України вони не визнані, суд уважає неспроможними, з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що копії вказаних документів долучені до повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_13 від 05.06.2023 №4432 належним чином завірені печаткою ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому, суд встановив, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції або працівників ТЦК до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у його справі. Також ОСОБА_6 не надано відомостей про те, що він звертався до суду в порядку, передбаченому відповідними статтями КАС України, щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб - працівників ТЦК або до слідчого судді зі скаргами на дії (бездіяльність) слідчого.

Так, наведеними доказами підтверджено, що ОСОБА_6 є суб`єктом злочину, а також підтверджується наявність в його діях суб`єктивної сторони злочину у формі прямого умислу, та об`єктивної сторони інкримінованого йому злочину.

Відповідно до ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Приписами ст. 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Частиною 1 ст. 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю доводиться належними, допустимими й беззаперечними вищезазначеними доказами, повно, всебічно та об`єктивно проаналізованими, оціненими в їх сукупності та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Так, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду доводи сторони захисту про відсутність у ОСОБА_6 умислу на вчинення кримінального правопорушення.

Диспозицією ст. 336 КК передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За приписами ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).

Об`єкт правопорушення в широкому розумінні є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК та СП, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК та СП для відправлення до військової частини.

Аргументи сторони захисту про недотримання стандарту доказування винуватості «поза всяким сумнівом» за огляду на те, що під час судового розгляду прокурором, незважаючи на його прямий обов`язок, не взято до уваги версію ОСОБА_6 , яка висунута останнім під час його допиту, не спростовують висновку про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, що зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі доказів, досліджених та перевірених під час судового розгляду й оцінених відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вище наведені докази досліджені судом, доводять без будь-яких сумнівів, що обвинувачений ОСОБА_6 був повідомлений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 саме на 08год. 00хв. 03.06.2023 для подальшого направлення до команди № НОМЕР_1 , але умисно, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув у визначений у повістці день та час до РТЦК та СП, тобто своїми діями ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Поведінка обвинуваченого, беззаперечно свідчить про спрямованість його умислу на ухилення від призову.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та досліджені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом також не встановлено. Досліджені в судовому засіданні докази узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, спроможних спростувати висновки суду при розгляді справи, не встановлено.

Виходячи з фактичних обставин справи, суд вважає, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ст.336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У цьому контексті Суд зауважує, що однією із загальних засад кримінального провадження є його диспозитивність, закріплена ч. 1 ст. 26 КПК. За змістом цієї норми сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Інша загальна засада кримінального провадження - це змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зміст цієї засади розкрито в ч. 1 ст. 22 КПК, відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, визначеними цим Кодексом.

Твердження захисту про те, що загальновідомим є факт того, що на військову службу як під час мобілізації, на особливий період так і в мирний час можуть бути призвані резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку, не викликає сумніву.

Так, Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Відповідно до п. 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Проте, судовий контроль за рішеннями ВЛК здійснюється в межах компетенції адміністративних судів, а не судів загальної юрисдикції. Саме адміністративні суди, не підміняючи собою ВЛК та самостійно не визначаючи ступінь втрати працездатності, придатності до військової служби, а також причинного зв`язку хвороби з проходженням військової служби, мають право: оцінювати повноту й об`єктивність проведеного медичного огляду та встановлення причинного зв`язку захворювання; перевірити дотримання процедури проведення медичного огляду та прийняття рішення ВЛК; аналізувати наявність усіх необхідних документів, на підставі яких приймалося рішення; у випадку встановлення недоліків у процедурі проведення медичного огляду або прийняття рішення ВЛК, визнавати незаконною та скасовувати постанови ВЛК із зобов`язанням провести повторний медичний огляд.

Наведене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 12.06.2020 (справа № 810/5009/18, провадження № К/9901/24943/19).

Тому доводи захисника в цій частині є необґрунтовані.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на непослідовність позиції самого обвинуваченого, який свою провину під час досудового розслідування та під час судового розгляду в суді першої інстанції іншим складом суду визнавав в повному обсязі, у зв`язку з чим суд, обмежився його допитом на підставі ст. 349 КК України.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК, доведена поза розумним сумнівом.

Суд, керуючись ст. 65 КК України, при призначені покарання обвинуваченому, враховує ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно класифікації злочинів, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення яке відноситься до категорії нетяжких злочинів.

З вивчення в процесі судового розгляду даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що він раніше не судимий, одружений, працює зварювальником, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно.

У відповідності до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді Новобаварського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації», беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення особи без ізоляції від суспільства є можливим.

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, що передбачені ч.1 ст.76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України, зокрема: не виїджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконати заходи, передбачені пробаційною програмою (зміна прокримінального мислення).

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд враховує вимоги ст. ст.50 та 65 КК України, зокрема те, що воно має бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. При цьому, суд враховує, що ухилення від захисту Батьківщини в період воєнного стану під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

При обранні виду та міри покарання, суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення яке є нетяжким, беручи до уваги дані, які характеризують його особу вказані вище, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також ставлення його до скоєного та приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого не можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі відповідно до найнижчої межі санкції ст. 336 КК України, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, з огляду на наступне.

За змістомст.75 КК України, прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного йому покарання.

На території України введений воєнний стан, який триває, призначення судом покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченим, так і іншими особами.

Суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки, як зазначено у висновках, що містяться у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 (справа № 595/461/23 провадження № 51-7014км23), відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою. Відповідно до ч. 1ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст.1та ч. 2 ст.50 КК України.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з часу фактичного взяття його під варту після набрання вироком законної сили. Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався. Клопотань прокурором щодо міри запобіжного заходу не заявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370, 371,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк - 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 , рахувати з моменту його фактичного затримання, на виконання вироку суду.

Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Холодногірський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя -