У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осички Радомишлянського району Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неофіційно працюючого водієм, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України

про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вказаним клопотанням, у якому зазначає, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000431, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 червня 2024 року за ознаками складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02 травня 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час та місці в м. Київ, у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріали кримінального провадження за № 0000360 від 09.05.2024 відносно останнього скеровані до суду з обвинувальним актом від 15.06.2024, виник спільний, корисливий, злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України.

Як встановлено, що 02 травня 2024 року, ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження за № 0000360 від 09.05.2024 відносно останнього скеровані до суду з обвинувальним актом від 15.06.2024, зателефонував своєму другу ОСОБА_5 , у користуванні якого є автомобіль марки «Fiat» моделі «Doblo», білого кольору, реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , і повідомив, що є дві особи призовного віку віком від 18 до 60 років, які хочуть потрапити до Закарпатської області, а в подальшому, в незаконний спосіб перетнути Державний кордон України поза пунктами пропуску. Особи готові сплатити всі витрати на паливо та доплатити зверху за допомогу в незаконному їх переправленні. Через своє скрутне матеріальне становище та з метою наживи за рахунок незаконного переправлення осіб через Державний кордон України, ОСОБА_5 погодився на пропозицію ОСОБА_7 .

В подальшому, 06 травня 2024 року, ОСОБА_5 , діючи спільно, за попередньою домовленістю із ОСОБА_7 , матеріали кримінального провадження за № 0000360 від 09.05.2024 відносно останнього скеровані до суду з обвинувальним актом від 15.06.2024, на автомобілі марки «Fiat» моделі «Doblo», білого кольору, реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , приїхали до автостанції «Дачна», яка розташована за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, № 142, де, за наперед отриманими вказівками від ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , на них чекали ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_3 , яких, за грошову винагороду потрібно було доставити до прикордонного району Закарпатської області.

Далі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 домовились із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про оплату палива до автомобіля на суму 7600 гривень та час виїзду в сторону Закарпатської області, який відбудеться того ж таки дня близько 19 години 00 хвилин, на що останні погодились.

Так, 06.05.2024, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 знову зустрілись із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 біля вище вказаної автостанції «Дачна», і вирушили в напрямку Закарпатської області. Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 повідомили ОСОБА_8 та ОСОБА_9 те, що вони будуть перетинати Державний кордон України лісистою місцевістю на околиці Ужгородського району, Закарпатської області в пішому порядку, і за це останні повинні надати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошові кошти по 3800 доларів США із кожного. У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 погодились на вказану пропозицію і відразу надали зазначені грошові кошти, сидячи на задньому сидінні автомобіля ОСОБА_5 . Під час руху до Закарпатської області ОСОБА_5 та ОСОБА_7 проводили «інструктаж» та надавали вказівки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з приводу їхньої поведінки в прикордонному району на території Закарпатської області, а також яким чином вони будуть рухатись до Державного кордону України.

Далі, 07.05.2024, близько 07:00 години ранку, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , приїхали до м. Мукачево, Закарпатської області, де за вказівками ОСОБА_5 заночували в будинку у невстановленої на даний час досудовим розслідуванням особи за невстановленою досудовим розслідуванням адресою до 08.05.2024. Після того, 08.05.2024, в післяобідній час, близько 17:00 години, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на автомобілі останнього марки «Fiat» моделі «Doblo», білого кольору, реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 , приїхали до невстановленого будинку тимчасового місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в м. Мукачево, Закарпатської області, та наказали останнім розміститись в салоні вказаного автомобіля, після чого вирушили в напрямку м. Ужгород, Закарпатської області. Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 повідомили, що коли приїдуть на місце, їм потрібно буде швидко вийти із автомобіля, і рухатись в ліс, куди вони покажуть, тобто дотримуватись тих вказівок, які вони отримали їдучи із м. Київ в сторону Закарпатської області.

Приїхавши до м. Ужгород, останні зупинились неподалік кафе «У Алі», розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , та наказали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виходити із автомобіля і показали руками напрямок руху до лісистої місцевості, що останні і зробили. Після того, як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 побігли до лісу, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виїхали в сторону м. Мукачево.

У свою чергу, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пройшовши лісистою місцевістю близько одного кілометру в напрямку Словацької Республіки, 08 травня 2024 року, о 18 годині 15 хвилин були виявлені та затримані працівниками прикордонної служби на напрямку 289 прикордонного знаку за 700 метрів від лінії Державного кордону України.

24 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме: в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприянню їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів. Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 , злочину повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомлення про виявлення кримінального правопорушення від 09.05.2024; показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 09.05.2024 (а також в порядку ст. 225 КПК України в судовому порядку); протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.05.2024; протоколом огляду місця події від 09.05.2024; повідомленням про підозру ОСОБА_5 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 25.09.2025.

Обгрунтовуючи заявлене клопотання слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відноситься до категорії до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків з метою зміни ним показань на його користь, оскільки підозрюваному добре відомо їх контактні мобільні телефони та будучи на волі він зможе здійснити підкуп чи застосувати насильство до них, а також інших свідків, які на даний час не встановлені, однак здійснюються всі необхідні заходи з метою їх встановлення, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. На думку сторони обвинувачення, свідки не зможуть почувати себе у безпеці у випадку якщо знатимуть, що ОСОБА_5 перебуває на волі.

Крім цього, на думку сторони обвинувачення наявний ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (п.5 ст.177 КПК України). Одночасно він вчинив злочин у сфері недоторканності державних кордонів, отже є підстави вважати, що в підозрюваного ОСОБА_5 є достатньо рішучості для вчинення й інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає, що є обґрунтовані підстави для ініціювання перед слідчим суддею питання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки із вищеперерахованих обставин інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику вчасно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив таке задовольнити, враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, та наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти клопотання, зазначивши, що з клопотання убачається, 02.05.2024 року ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 332 КК України, а саме, намагалися переправити через державний кордон ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . З вказаного у клопотанні часу ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду не ухилявся, є похилого віку, свою вину визнав повністю і щиро розкаявся, добровільно з`явився до слідчого, має на утриманні дружину, якій нещодавно зроблено операцію на ногах та опорно-рухомих частинах тіла, має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання. Вказував, що зазначене свідчить, що ризики на які посилається прокурор відсутні, та про можливість запобігання можливим ризикам, шляхом застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу виді тримання під вартою та обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту у період з 22:00 год. по 06:00 год. Додав, що до іншого підозрюваного у зазначеному кримінальному провадженні - ОСОБА_7 , обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. Просив суд обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту, зазначаючи, що не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вивчивши клопотання та надані сторонами кримінального провадження матеріали, вислухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Зокрема, згідно з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Сукупність фактичних даних, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах кримінального провадження, дає підстави вважати повідомлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Такий висновок цілком узгоджується і з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Що стосується ризиків, то такими у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду у разі визнання його винним.

Разом із тим, щодо інших ризиків передбачених ст. 177 КПК України про наявність яких зазначає слідчий в клопотанні, а прокурор в судовому засіданні, а саме: того, що знаходячись на волі ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає, що існування таких ризиків матеріалами клопотання та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України також враховує, що дані, що характеризують ОСОБА_5 , зокрема те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, є особою похилого віку, одружений, дружині ОСОБА_5 (зі слів сторони захисту) нещодавно зроблено операцію на ногах та опорно-рухомих частинах тіла.

Також слідчий суддя враховує, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 вчинено 02.05.2025 року, і за час що сплив з часу вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 не вчиняв дій щодо ухилення від органу досудового розслідування або суду, не вчиняв впливу на свідків, не вчиняв іншого кримінального правопорушення.

При розгляді питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, зокрема приписи, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», (п. 80) відповідно до якого при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов"язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (п. 29) відповідно до якого Європейський суд прийшов до висновку, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обгрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м"якого запобіжного заходу.

Згідно п. 62 рішення «Боротюк проти України» ЄСПЛ в частині правозастосування ст. 5 Конвенції зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. До аналогічних висновків ЄСПЛ прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя доходить висновку, що сама підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м"які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання ним процесуальних обов"язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання відносно нього найбільш суворої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За таких обставин, враховуючи, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя доходить переконання, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно ОСОБА_5 більш м"який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, який на думку слідчого судді забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду кримінального провадження, та може забезпечити запобігання можливим ризикам, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався слідчий в заявленому клопотанні.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Осички Радомишлянського району Житомирської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неофіційно працюючого водієм, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, та заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду цілодобово.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Строк дії ухвали про тримання під домашнім арештом по 22 листопада 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов"язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання ;

- здати на зберігання до УДМС у Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5

Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику ВП№2 (м. Радомишль) Житомирського РУП № 2 ГУНП в Житомирській області.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1