Справа № 947/315/25
Провадження № 1-кп/947/657/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000966 від 14.08.2024 року у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляне Тростянецького району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2024 року близько 17 години 14 хвилин, ОСОБА_7 , керуючи технічно-

справним автомобілем марки «Honda Shuttle» державний номерний знак НОМЕР_1 при необмеженій видимості, у денну пору доби, при ясній погоді, в умовах сухої проїзної частини, рухався по вул. Довга, зі сторони вул. Писарєва в напрямку вул. Львівська, у Київському районі м. Одеси.

В цей же час, у зустрічному напрямку, по велосипедній доріжці, керуючи технічно-справним велосипедом марки «Bergamont», рухався водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наближаючись до буд. 96 по вул. Довга, водій ОСОБА_7 , перед початком маневру повороту праворуч, в напрямку придворової території, не

переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки

іншим учасникам дорожнього руху, не надавши перевагу велосипеду, який рухався у зустрічному напрямку, почав виконувати маневр повороту праворуч та виїхавши у смугу руху велосипеду лівою передньою частиною керованого ним автомобіля допустив зіткнення з переднім колесом велосипеда «Bergamont» під керуванням ОСОБА_4 .

Своїми діями водій ОСОБА_7 , порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), п.п. 10.1, 10.2 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

-п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших

-осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

-п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.»;

-п. 10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.»

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_9 , спричинені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, садна голови, закритий перелом лівої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, забій м`яких тканин в ділянці лівого гомілково-ступневого суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Водій автомобіля марки «Honda Shuttle» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 , виконуючи вимоги п.п. 2.3 б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти настанню даної події.

В діях водія автомобіля марки «Honda Shuttle» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 2.3 б), 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання дорожньо-транспортної пригоди і перебували у причинному зв`язку з її настанням.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю та щиро покаявся, запевнив суд, що більше не допустить протиправних дій. Повідомив, що відшкодував завдані матеріальні та моральні збитки, заподіяні в наслідок ДТП, потерпілому та просив суд, звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим, посилаючись на те, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів нетяжких злочинів, він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вважає що є всі правові підстави передбачені ст. 46 КК України для його звільнення від кримінальної відповідальності.

Прокурор підтримав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку з примиренням з потерпілим, вказуючи, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 відноситься до категорії нетяжких злочинів, після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину і відшкодував потерпілому завдані ним матеріальні та моральні збитки.

Захисник обвинуваченого, представник потерпілого, потерпілий та його законний представник підтримали клопотання обвинуваченого.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченого є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд враховує, що відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів. Визначення категорії злочину є юридично значущим, оскільки саме нетяжкий характер правопорушення є первинною умовою для застосування положень ст. 46 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Дані про особу обвинуваченого свідчать, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному чи психіатричному закладах не перебуває, що підтверджує відсутність схильності до протиправної поведінки та засвідчує, що він є особою, яка вперше вчинила нетяжкий злочин.

З матеріалів провадження вбачається, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 не заперечував фактичних обставин події, визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому, не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, надавав необхідні пояснення та співпрацював із правоохоронними органами для встановлення всіх істотних обставин. Така поведінка відповідає правовому змісту щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке у своїй сукупності характеризує обвинуваченого як особу, яка належно усвідомила протиправність своєї поведінки та зробила реальні дії для усунення її наслідків.

Важливою умовою застосування ст. 46 КК України є добровільне примирення винного з потерпілим. Суд установив, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим, у присутності законного представника, досягнуто повного примирення, що підтверджено їхніми поясненнями в судовому засіданні. Потерпілий та його законний представник прямо зазначили, що не мають жодних претензій до обвинуваченого та підтримують клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності. Факт такого примирення є юридично значущим та єдино можливим для застосування положень ст. 46 КК України.

Судом також установлено, що обвинувачений добровільно, у повному обсязі та без будь-якого примусу відшкодував потерпілій завдані матеріальні збитки та компенсував моральну шкоду. Наявні у матеріалах кримінального провадження розписки та пояснення сторін підтверджують як безспірність факту відшкодування, так і відсутність неврегульованих претензій між сторонами. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, відшкодування шкоди в добровільному та повному обсязі свідчить про реальний характер примирення і підтверджує правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Відповідно до змісту ст. 46 КК України звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням можливе лише за наявності сукупності умов: вчинення нетяжкого злочину; вперше вчинення кримінального правопорушення; щирого каяття; повного відшкодування шкоди; досягнення добровільного примирення з потерпілим. Суд установив, що всі зазначені умови у даному кримінальному провадженні наявні, підтверджені належними доказами та не викликають сумнівів у їх достовірності.

Ураховуючи вид та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки, що настали, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, характер і зміст його взаємин з потерпілою, суд дійшов висновку, що застосування положень ст. 46 КК України повністю відповідає цілям кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України, та завданням покарання, закріпленим у ст. 50 КК України. Досягнення загальної та спеціальної превенції в цьому випадку можливе без фактичного засудження ОСОБА_7 та призначення йому кримінального покарання.

За таких обставин суд приходить до переконання, що підстави, визначені ст. 46 КК України, у даному кримінальному провадженні знайшли своє повне підтвердження, а тому клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню, кримінальне провадження закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а ОСОБА_7 звільненню від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про подальшу процесуальну долю речових доказів, розподіл процесуальних витрат, а також про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, суд виходить із такого.

Відповідно до положень ст.100 КПК України, речові докази після завершення кримінального провадження підлягають поверненню законним власникам, знищенню, передачі відповідним установам або зберіганню у матеріалах кримінального провадження залежно від їх правової природи, процесуального значення та можливості подальшого використання.

Як встановлено судом, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, що відповідно до вимог кримінального закону є нереабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності.

Закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав означає, що судом констатується наявність достатніх доказів для обґрунтованого обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, однак кримінально-правові наслідки у формі обвинувального вироку не застосовуються у зв`язку з передбаченими законом винятковими обставинами.

За таких умов суд зобов`язаний вирішити питання про речові докази з урахуванням їх належності та процесуальної необхідності подальшого зберігання.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що: електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) і процесуальних дій, мають значення виключно як складова матеріалів справи та не потребують повернення будь-якій особі, у зв`язку з чим підлягають зберіганню у матеріалах кримінального провадження; автомобіль марки «HONDA SHUTTLE» та велосипед марки «Bergamont» є майном, що належить відповідно третій особі та потерпілому, не є предметами злочину та не підлягають спеціальній конфіскації, а відтак підлягають поверненню законним власникам.

Що стосується процесуальних витрат, суд виходить із вимог ст.124 КПК України, відповідно до яких процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз та інших процесуальних дій, покладаються на особу, щодо якої кримінальне провадження закінчено з нереабілітуючих підстав, якщо інше не передбачено законом.

У даному випадку звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності здійснюється на підставі ст.46 КК України, тобто за його згодою та без реалізації ним права на повне судове доведення своєї невинуватості.

Суд зазначає, що така форма завершення кримінального провадження є більш м`якою порівняно з ухваленням обвинувального вироку, однак не звільняє особу від обов`язку відшкодування витрат, понесених державою у зв`язку з досудовим розслідуванням.

Зазначений правовий висновок узгоджується з усталеною практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема: постановою колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 29.09.2021 року у справі № 342/1560/20; постановою колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 01.02.2024 року у справі № 930/497/23, у яких наголошено, що закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не звільняє особу від обов`язку відшкодування процесуальних витрат, зокрема витрат на проведення експертних досліджень.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_7 документально підтверджених витрат на залучення експертів у сумі 42 044,16 грн у дохід держави.

Окрім того, відповідно до ст.174 КПК України, арешт майна підлягає скасуванню у разі закриття кримінального провадження, якщо відсутні підстави для його подальшого застосування.

Оскільки кримінальне провадження закривається, а арештоване майно не підлягає збереженню для цілей подальшого кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2024 року.

За таких обставин подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 46, КК України, ст.ст.100, 110, 124, 174, 284-286, 288, 369-372, 392-395, КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_8 , про звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілим задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000966 від 14.08.2024 року у відношенні: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у сумі 42044, 16 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2024 року (Справа № 947/25012/24) на автомобіль марки «HONDA SHUTTLE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_10 , та велосипед марки «Bergamont», який належить потерпілому ОСОБА_4 , із скасуванням заборони на користування, відчуження та розпорядження.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-Електронні носії інформації, на яких зафіксовані хід та результаті слідчих (розшукових) та процесуальних дій зберігати в матеріалах справи;

-Автомобіль марки «HONDA SHUTTLE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вважати повернутим власнику ОСОБА_10 ;

-Велосипед марки «Bergamont» повернути потерпілому ОСОБА_4 та/або його законному представнику ОСОБА_5 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1