справа № 179/2070/25
провадження № 1-кс/179/243/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду сел. Магдалинівка клопотання слідчого СВ ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000237 внесеному до ЄРДР 28 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка Магдалинівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в посаді стрілець-снайпер 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000237 внесеному до ЄРДР 28 листопада 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та відповідає вимогам ст. 244 України.

Відповідно до клопотання молодший сержант ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, в посаді стрілець-снайпер 3 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 31.10.2024 року ОСОБА_5 був виписаний з комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» КМР у м. Кривий Ріг та не повернувся до розташування підрозділу - місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 розташованого в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), тим самим самовільно, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, залишив місце служби чим незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, та убув до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та продовжував ухилятися від військової служби до 27 листопада 2025 року, тобто до часу встановлення працівниками правоохоронного органу його місцезнаходження на території села Оленівка Самарівського району Дніпропетровської області, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджуються: актом службового розслідування, проведеного посадовими особами військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини, та іншими матеріалами кримінального провадження, які як самі по собі, так і в сукупності з іншими доказами містять відомості як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення.

В діях ОСОБА_5 , вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення яких передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

28.11.2025 о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , було затримано в с. Оленівка, Самарівського району, Дніпропетровської області в порядку ст. 208 КПК України.

28.11.2025 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 10 років.

Згідно вимог ч. 1 ст. 247 КПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) діб підтримав в повному обсязі, прохав суд його задовольнити.

Слідчий прохав суд обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, не заперечував проти задоволення клопотання, просив про більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши всіх учасників по кримінальному провадженню, слідчий суддя дійшов висновку до наступного.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, які підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям викладеним в п. 36 рішення ЄСПЛ «Летейл проти Франції».

Про наявність ризику передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду свідчить те, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Усвідомлюючи невідворотність покарання, він може вдатися до активних дій для уникнення кримінальної відповідальності. Він не має офіційного джерела доходу, що дозволяє йому легко змінювати місце перебування без відома органів досудового розслідування. Факт його самовільного залишення військової частини вже свідчить про схильність ухилятися від виконання обов`язків та ігнорувати законні вимоги.

Про наявність ризику незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_5 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 разом з іншими військовослужбовцями, які можуть бути допитані як свідки у цьому кримінальному провадженні. Враховуючи, що зазначені особи перебували з ним у безпосередніх службових відносинах, підозрюваний може впливати на їхні показання шляхом особистих контактів, умовлянь або погроз, з метою спотворення фактичних обставин справи. Додатково слід враховувати, що не всі свідки встановлені та допитані, що створює ризик їхнього подальшого незаконного впливу. Умови воєнного стану посилюють небезпеку такого впливу, адже військовослужбовці, які залишають частину, можуть чинити психологічний тиск на тих, хто залишився служити.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження злочину, у якому він підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_5 був затриманий поліцією поза межами військової частини, що свідчить про відсутність у нього наміру повернутися на службу добровільно. його поведінка демонструє стійку схильність ухилятися від військової служби та невиконання наказів командування. В умовах воєнного стану продовження чи повторення таких дій створює пряму загрозу обороноздатності держави, підриває військову дисципліну та може негативно вплинути на інших військовослужбовців.

Крім того, застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на повернення до розташування військової частини та на службу, тому застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи особистість ОСОБА_5 , а також те, що досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, застосування до останнього запобіжного заходу у виді особистої поруки також не вбачається можливим та не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 являється військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України.

У зв`язку з викладеним, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є таким, що не забезпечить належного виконання ним службових обов`язків та суперечитиме інтересам військової служби, особливо з урахуванням перебування держави у стані збройної агресії.

Враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, для запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Також, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Тому, оцінивши в сукупності всі вище наведенні обставини, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) діб без права внесення застави, з метою не допущення ризику переховування підозрюваного від органу досудового слідства та суду, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам та буде суперечити інтересам суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 188-189, 190 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 - задовольнити.

Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань №4» підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, на строк 60 діб, а саме з 28 листопада 2025 року до 27 січня 2026 року до 13 години 00 хвилин без визначення розміру застави.

Термін початку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою для ОСОБА_5 , відраховувати з моменту фактичного затримання, а саме з 28 листопада 2025 року 13 години 00 хвилин.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала втрачає силу 27 січня 2026 року о 13 годині 00 хвилин, якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпропетровська установа виконання покарань № 4».

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Слідча суддя ОСОБА_1