УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_3 зі скаргою на постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025.

Скарга мотивована тим, що 26.10.2025 ОСОБА_3 подано заяву про злочин щодо незаконного позбавлення волі працівниками ТЦК, перевищення влади та перешкоджання правосуддю. Слідчий суддя встановив наявність ознак злочину та зобов`язав орган розслідування внести відомості до ЄРДР ухвала від 04.11.2025.

05.11.2025 відомості внесено до ЄРДР за ст. 146 КК України. 16.11.2025 ОСОБА_3 подав клопотання про визнання його потерпілим. 21.11.2025 старший слідчий ОСОБА_5 винесла постанову про відмову у визнанні його потерпілим.

ОСОБА_3 зазначає, що вказана вище постанова винесена з порушенням ст. 55 КПК України, адже статус потерпілого виникає з моменту подання заяви про злочин, якщо є шкода. Крім того вказує, що шкода йому фактично завдана та підтверджена: судовим рішенням та медичними висновками.

Разом з тим ОСОБА_3 зазначає, що слідчою проігноровано ухвалу суду про встановлені ознаки злочину, адже суд встановив факт незаконного утримання без протоколу більше 24 год. Крім того ОСОБА_3 долучив до матеріалів скарги медичні документи щодо тимчасової непрацездатності після подій 2627.10.2025.

Додатково заявник скарги вказав, що постанова слідчого не вмотивована, а тому порушено вимоги ст. 110 КПК України.

Враховуючи вищезазначене ОСОБА_3 звернувся до суду з даною скаргою та просив суд скасувати постанову слідчого ОСОБА_5 від 21.11.2025 про відмову у визнанні його потерпілим та просив зобов`язати уповноважену особу ДБР визнати його потерпілим у кримінальному провадженні № 0004725 та забезпечити всі права, передбачені ст. 56 КПК України.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, що у ній наведено. Додатково зазначив, що постанова слідчої про відмову у визнанні його потерпілим є необґрунтованою і не вмотивованою. Крім того вказав, що його протримали більше доби в ІНФОРМАЦІЯ_1 на Довженка 23, хоча він знятий з військового обліку в 2021 році.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вимог скарги, оскільки в ході досудового розслідування не встановлено протиправних дій працівників поліції, відносно яких розслідується кримінальне провадження, зокрема і спричинення останніми моральної та матеріальної шкоди заявнику.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0004725 від 05.11.2025, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що слідчими Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесено 05.11.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004725.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідування №0004725 від 05.11.2025 встановлено, що «Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 04.11.2025 (справа №127/34229/25) зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 26.10.2025, відповідно до якої 23.10.2025 працівники поліції разом із представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 примусово доставили останнього до ТЦК та утримували його понад добу.»

16.11.2025 ОСОБА_3 подав до Вінницької обласної прокуратури клопотання про визнання його потерпілим в рамках кримінального провадження №0004725 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 146 КК України.

Постановою старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.11.2025 ОСОБА_3 відмовлено у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.146 КК України.

Однак ОСОБА_3 , не погоджується з таким рішенням слідчої, а тому звернувся до суду з скаргою про скасування вказаної постанови.

Надаючи оцінку на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови слідчої від 21.11.2025 у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025 судом враховуються наступне.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані. Органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, як підставу для своїх рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Судом, з постанови старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025 встановлено наступне.

Як зазначає слідча у вказаній вище постанові «…….Дослідивши усі наявні матеріали кримінального провадження, керуючись Кримінальним процесуальним законодавством, слід зазначити, що, на даний час, підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим у вищевказаному кримінальному провадженні немає з наступних підстав.

Так, на сьогодні у кримінальному провадженні будь-які докази, які б свідчили про те, що можливим вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_3 завдано моральної, фізичної або майнової шкоди відсутні….»

Поряд з цим, судом встановлено, що матеріали кримінального провадження №0004725 від 05.11.2025 не містять жодної інформації, яка б свідчила про проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, спрямованих на проведення всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин вказаного кримінального правопорушення та належного проведення досудового розслідування.

В межах цього кримінального провадження жодна особа, фігуранти по справі, на яких вказує заявник, не допитана. А оцінка представленим заявником ОСОБА_3 медичним документам, на які останній вказує як на докази спричинення йому моральної шкоди, не надана.

Окремо суд відзначає, що матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0004725 від 05.11.2025 містять копії трьох медичних висновків, однак, в постанові від 21.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025, дані документи ніяким чином не згадуються, з періодом вчинення протиправних дій щодо заявника (як зазначає останній) слідчим жодним чином не співвідноситься, з чого суд робить висновок, що належного дослідження зазначених документів слідчим проведено не було.

Суд констатує, що такі документи мають бути проаналізовані уповноваженою особою Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому, та їм має бути надано оцінку, на предмет пов`язаності погіршення стану (загострення хвороби) фізичного здоров`я ОСОБА_3 з обставинами кримінального правопорушення.

Слідчий суддя констатує, що при винесенні оскаржуваної постанови, слідчий, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам кримінального правопорушення та не досліджені усі обставини справи, тому слідчий прийняв передчасне, а тому і необґрунтоване рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, таке рішення не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови від 21.11.2025, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, з посиланням на докази, що судом були охарактеризовані як недостатні та суперечливі.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Водночас, з норм статті 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Щодо вимог скарги про зобов`язання уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025 суд зазначає, що дані вимоги не ґрунтуються на приписах закону, оскільки вирішення даних питань відноситься до дискреційних повноважень дізнавача, слідчого та прокурора, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Отже, в даному випадку вимоги щодо зобов`язання уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025 виходять за межі повноважень слідчого судді.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому ОСОБА_5 від 21.11.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025 скасувати.

Зобов`язати уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м.Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місці Хмельницькому повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 16.11.2025 у кримінальному провадженні №0004725 від 05.11.2025, в порядку та строки визначені ст. 220 КПК України, з урахуванням висновків зазначених слідчим суддею у мотивувальній частині ухвали.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя: