ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/8399/25 Провадження №1-кп/636/1566/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 , представника потерпілих ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0620 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володимирець Рівненської області, громадянина України, розлученого, із середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця призваного під час мобілізації НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України,

встановив:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Оскільки строк дії ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого закінчується 10 жовтня 2025 року без визначення розміру застави, а ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України КПК України, які враховані судом при обранні та подальшому продовжені запобіжного заходу не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, в тому числі знищити, сховати або спотворити їх, які він використовував при вчиненні кримінального правопорушення, та які не були виявлені слідством, а також знищити, сховати або спотворити інші засоби чи знаряддя для вчинення злочинів та також на даний час існують обставини, що об`єктивно перешкоджають судовому розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, у зв`язку з чим, прокурор просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання і просив його задовольнити з огляду на викладені у клопотанні обставини на та підстави.

Обвинувачений та його захисник авдокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечували.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши докази долучені до клопотання, суд дійшов висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, перебуваючи на посаді інспектор прикордонної служби 2 категорії навідник-оператор (безпілотних авіаційних комплексів) першої групи повітряної розвідки прикордонної застави повітряної розвідки другого відділу прикордонної служби (тип С) розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів прикордонної комендатури швидкого реагування розвідувально-ударних безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), 13.05.2025, орієнтовно, о 17 год. 00 хв. перебуваючи на території приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - іншим військовослужбовцем НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, їх негативні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих через сварку неприязних відносин, здійснив не менше десяти пострілів із ввіреного йому автомату АК-74 № НОМЕР_3 в грудну клітину та ліву верхню кінцівку ОСОБА_7 , в результаті чого від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці події.

13.05.2025 о 20 год. 30 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

14.05.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Приймаючи до уваги, що ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 припиняє свою дію 10 жовтня 2025 року, а судове провадження не завершене, суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів.

Розглядаючи питання обґрунтованості пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. ст. 115 КК України, суд звертає увагу на те, що як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Враховуючи наведену правову позицію, й обставини провадження, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

Підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, віднесено до особливо тяжкого злочину.

Суд вважає встановленим існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 злочину, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочину, передбаченого вищевказаною статтею Кримінального кодексу України, вбачається ризик того, що він може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або сулу з метою уникнути відповідальності, особливо в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України.

Окремо суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрювана може втекти

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому тяжких злочинів, може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, яка є свідком, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Вищезазначене, дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків , показання яких є вагомими доказами у даному кримінальному провадженні, а обвинувачений може вчиняти дії, направлені на їх розшукування та схилення до дачі неправдивих свідчень, тим самим перешкоджаючи встановленню істини в ході проведення судового розслідування; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

За таких обставин ризик вплив на свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити, крім іншого, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд, розглядаючи клопотання прокурора враховує те, що стороною захисту на теперішній час не надано до суду переконливих доказів того, що наведені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ризики на теперішній час суттєво зменшились або перестали існувати.

Приведені обставини, на думку суду, беззаперечно свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобігання ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, про що викладено правову позицію в рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Осаковський проти України».

Суд наголошує, що сама по собі тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може бути підставою для продовження дії обраного раніше запобіжного заходу, але при цьому, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлюють, що законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою судом не встановлено доказів, які б свідчили про зменшення чи відсутність ризиків встановлених під час обрання запобіжного заходу до ОСОБА_4 , оскільки розуміючи можливість призначеного йому покарання останній може вчиняти дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку та відповідає характеру і тяжкості діяння, в якому він обвинувачується.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Окремо суд зауважує, що відповідно до рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Таким чином, враховуючи сукупність досліджених судом обставин та тяжкість покарання за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованої підозри та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків, і приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, оскільки не зникли наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відтак суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 06 грудня 2025 року включно, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти вказаним ризикам та буде належною мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи всі обставини справи, ставлення обвинувачуваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 КПК України, відповідно до якої суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинувачуваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті, слідчий суддя вважає за необхідне визначити обвинувачуваному розмір застави.

Однак відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, суд не визначає ОСОБА_4 розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 177, 178, 182, 183, 331, 369, 370, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, з 08 жовтня 2025 року до 06 грудня 2025 року включно, в державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області о 10 год 00 хв 13 жовтня 2025 року, про що повідомити прокурора, обвинуваченого, представника потерпілого, потерпілого, захисника обвинуваченого

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії цієї ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1