"12" січня 2026 р. Справа № 363/5507/24
УХВАЛА

12 січня 2026 року колегія суддів Вишгородського районного суду Київської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000793 щодо ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 15 ч. 6 ст. 152, ч. 6 ст. 152 КК України,

встановила:

прокурор в суді заявила клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, посилаючись на сплив строків цього запобіжного заходу та неможливість завершення розгляду справи, де продовжують існувати ризики для судового провадження, передбачені ст. 177 КПК України, з огляду на особливу тяжкість інкримінованих обвинуваченому злочинів проти статевої свободи малолітньої потерпілої, існування ризиків перешкоджання кримінальному провадженню, недопущення незаконного впливу на малолітню потерпілу, коли менш суворі запобіжні заходи від настання вказаних ризиків та ризику ухилення обвинуваченого від суду не убезпечать, а обвинувачений матиме можливість здійснювати вплив на малолітнього учасника справи, перебуваючи на свободі.

Законний представник потерпілої та її представник прокурора підтримали, наполягали на продовженні триманні під вартою обвинуваченого.

Захисник та обвинувачений проти продовження строку тримання під вартою заперечили, вважали можливим обрати цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши справу, колегія суддів дійшла до такого.

До закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою судове провадження завершеним бути не може. На цій стадії судового слідства прокурор підготував клопотання про призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи за матеріалами відеозаписів допиту потерпілої по справі.

Колегія суддів, не вирішуючи наперед питання оцінки доказів та доведення винуватості особи поза розумним сумнівом, зазначає, що вагомість вже досліджених в суді доказів є достатньою для висновку про певну причетність обвинуваченого до інкримінованого йому злочину і небезпідставність висунутого обвинувачення для мети вирішення питань порушених у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, стадію судового слідства, в якому обвинувачений виявив бажання давати показання наприкінці судового розгляду, враховуючи особливу тяжкість інкримінованого злочину проти статевої свободи й недоторканості малолітньої особи, за яким передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, враховуючи його різноскладові обставини, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, те, що потерпілою в ньому є малолітня особа 2013 року народження, а інкримінована подія кримінальних правопорушень мала місце в побуті, за місцем проживання обвинуваченого та потерпілої, які мешкають на одній вулиці в одному селі, коли за твердженням законного представника потерпілої в суді саме повторна спроба продовження здійснення насильницьких дій з боку обвинуваченого до потерпілої після тривалої перерви до цього й стала вирішальною для прийняття нею рішення про її звернення до правоохоронних органів, з метою забезпечення інтересів дитини й поваги до приватного життя, запобігання негативному впливу на психічне здоров`я дитини, убезпечення від травматизації, а також з огляду на те, що можливість перебування на цілодобовому домашньому арешті, на думку колегії суддів на даний час не може переважати наявні ризики ухилення обвинуваченого від суду, перешкоджання судовому провадженню, а тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, унеможливлення будь-якого тиску на малолітню потерпілу, в тому числі з використанням вільно доступних, сучасних засобів зв`язку, клопотання прокурора слід задовольнити та строк тримання під вартою обвинуваченого продовжити на два місяці.

В цьому зв`язку колегія суддів також зважає на зміст показань допитаних в суді свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 про існування в обвинуваченого наміру й послідовного вчинення ряду дій спрямованих на вступ до військової служби за контрактом, а також на лист ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.09.2024 року про ці обставини, коли зазначене під час дії воєнного стану в Україні за певних умов може негативно вплинути на своєчасність судового розгляду.

Також у суді свідок ОСОБА_13 повідомила про погрози вчинення насильницького впливу з боку ОСОБА_14 .

Не може на даний час колегія суддів відкинути й послідовні наполегливі твердження законного представника потерпілої, від яких та не відмовляється, про існування великої вірогідності продовження тиску на її малолітню доньку з боку обвинуваченого в разі звільнення з-під варти, коли інкриміновані особі насильницькі діяння мали місце на ґрунті домашніх й сусідських відносин. При цьому потерпіла сторона в суді послідовно наполягає на існуванні значного ризику повторної травматизації, ризику впливу на малолітню потерпілу, яка лишається вразливою, не може не побоюватися продовження насильства з боку обвинуваченого, який проживає поряд з ними, на тій самій вулиці.

Зазначені ризики з урахуванням конкретних обставин справи, та з огляду на ускладненні взаємовідносини між родинами обвинуваченого та потерпілої, колегія суддів вбачає достатніми та наявними в цій справі, з огляду на конкретні її обставини, малолітній вік потерпілої, чутливість до будь-якого впливу останньої.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що на даний час необхідність дотримання прав малолітніх дітей та інтересів правосуддя в контексті обставин цієї справи не поставить під загрозу права обвинуваченого на вільне пересування.

Всі ці обставини продовжують існувати і не можуть бути не врахованими судом.

З огляду на викладене вище, враховуючи показання допитаних у суді свідків, спеціалістів психологів, експерта психолога, а також законних представників обвинуваченого та потерпілої, досліджений допит малолітньої потерпілої, малолітніх свідків, продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на даний час не є значним в розумінні встановлення балансу інтересів судового розгляду й обмежень прав особи на вільне пересування. Такий строк тримання під вартою, в цій справі колегія суддів вважає прийнятним і виправданим для втручання в права і свободи обвинуваченого.

За таких обставин на даний час підстав для обрання альтернативного запобіжного заходу та визначення розміру застави згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, попри сплив часу тримання особи під вартою в цій справі з 21 червня 2024 року, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 372, 376, 492 КПК України,

ухвалила:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 12 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя

Судді