Провадження № 1-кс/643/5614/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 у режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні № 0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.10.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.

У поданій скарзі заявник зазначив, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014. 26.09.2025 ним було подано слідчому клопотання в порядку ст.220 КПК України про проведення процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні. Станом на 02.10.2025 жодного рішення або повідомлення про розгляд вказаного клопотання від слідчого він не отримав, у зв`язку з чим, вимушений вернутися до слідчого судді із вказаною скаргою.

У судовому засіданні заявник вимоги своєї скарги підтримав, просив задовольнити, та врахувати те, що слідчим не повністю було розглянуто його клопотання.

Слідчий у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд скарги без його участі, у задоволенні скарги просив відмовити. Разом з цим, просив врахувати, що 01.10.2025 за вих.№47995-25/15-02-2/46721-25/п, потерпілому ОСОБА_3 надано мотивовану відповідь на його звернення від 26.09.2025.

Одночасно на адресу суду надійшли матеріали кримінального провадження №0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України для огляду їх у судовому засіданні в частині предмету оскарження.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність, яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши доводи заявника, ознайомившись із заявою слідчого, розглянувши скаргу з додатками, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного.

Відповідно до ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як зазначено в ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» (заява №4494/07 від 7 листопада 2013 року) у п. 55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява №31939/06, п. 55).

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст.1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ч.1 ст.40 КПК України передбачає, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі, слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Так, з матеріалів скарги вбачається, що Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві провадиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, 26.09.2025 на адресу слідчого надійшло клопотання ОСОБА_3 , у якому він просив вчинити процесуальні дії у кримінальному провадженні, зазначивши їх перелік.

Листом №47995-25/15-02-2/46721-25/п від 01.10.2025 слідчим було повідомлено ОСОБА_4 про розгляд його клопотання від 26.09.2025 та повідомлено, що у кримінальному провадженні змінено кваліфікацію на ч.2 ст.127 КК України. Одночасно роз`яснено, підстави повідомлення підозри особі, а також строки досудового розслідування. Вказано, що у вказаному кримінальному провадженні жодній особі про підозру не повідомлено.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що заявником доведено, що дійсно мала місце бездіяльність, яка полягає в тому, що слідчим не виконано процесуальні дії, а саме його клопотання від 26.09.2025, яке надійшло до слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 26.09.2025, не було розглянуто у передбаченому законом порядку.

З врахуванням вищевказаного, слідчий суддя приходить до висновку про наявність бездіяльності з боку органу досудового розслідування, оскільки слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014 , в порушення вимог ст.220 КПК України, клопотання ОСОБА_3 не було розглянуто у передбаченому законом порядку та у передбачений законом строк.

При цьому, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, тому слідчий суддя не наділений повноваженнями давати доручення чи вказівки або зобов`язувати слідчого, прокурора вчинити ту чи іншу процесуальну дію або прийняти відповідне рішення.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Верітас проти України» і «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014 щодо нездійснення інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, підлягає задоволенню, зобов`язавши слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014, розглянути клопотання заявника від 26.09.2025, яке отримано Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 26.09.2025 за №46721-25/п та повідомити його про прийняте рішення в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

Відповідно до ст.307 КПК України за результатами розгляду скарги на рішення дію чи бездіяльність слідчого постановляється ухвала, окрім іншого, про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 40, 110, 220, 303-307 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України задовольнити.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві у кримінальному провадженні №0000390 від 29.07.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.127 КК України, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 26.09.2025 про проведення процесуальних дій та повідомити про прийняте рішення в порядку, передбаченому ст.220 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1