Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0003617, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.10.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0003617, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.10.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовується тим, що 12.10.2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою, м. Київ вул. Сирецька, 32/34, побачив автомобіль «DACIA», державний номерний знак НОМЕР_1 . Через скло водійських дверцят автомобіля побачив, що на передньому пасажирському сидінні лежить магнітола, в яку вставлений флеш накопичувач, що належить власнику автомобіля ОСОБА_7 .

В цей час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме, крадіжку магнітоли з флеш накопичувачем з метою їх подальшого продажу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, натиснув руками на скло водійських дверцят в районі тріщини, після чого воно впало. В подальшому ОСОБА_5 проник до салону вищевказаного автомобіля та сів на водійське сидіння взяв з пасажирського сидіння до рук магнітолу марки «FANTOM» вартістю 300 грн., в яку було вставлено флеш накопичувач об?ємом пам?яті 32 Гб. та вийшов з автомобіля, після цього розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме, намагався продати вищевказану магнітолу з флеш накопичувачем невстановленим громадянам, що проходили вулицею. Своїми умисними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому матеріальну шкоду.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протокол прийняття заяви від ОСОБА_7 від 12.10.2019; протокол огляду місця події від 12.10.2019; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 13.10.2019; протокол допиту свідка ОСОБА_8 , від 13.10.2019.

Враховуючи вище перелічені докази, є достатні підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, яка відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочину середньої тяжкості, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.

Крім того, у клопотанні слідчим зазначено, що відносно ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою оскільки існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, та які вказують на те, що підозрюваний буде: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчиняти інші кримінальні правопорушення; з огляду на наступне.

На той факт, що підозрюваний буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду вказує те, що, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, підозрюваний намагатиметься уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду.

Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з прав людини, слідчий зазначає, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи зазначену практику, слідчий зазначає, що підозрюваний повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правлпорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме, злочинів проти власності. Також, підозрюваний офіційно не працевлаштований, що також є фактором, який підвищує ризик переховування від органів досудового розслідування.

На той факт, що підозрюваний вчинятиме інші кримінальні правопорушення, слідчий вказує наступне.

Підозрюваному 27.08.2019 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України. Після вчинення вказаного кримінального правопорушення останній на шлях виправлення не став та вчинив інший злочин на території Подільського району міста Києва. Вказане свідчить про схильність до злочинної поведінки.

Крім цього, підозрюваний не має місця робити, а тому може вчиняти кримінальні правопорушення з метою отримання грошових коштів.

Аналізуючи даний ризик в контексті практики Європейського суду з прав людини, слід звернути увагу на позицію Суду щодо скоєння правопорушень: серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлених рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії). Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Selсuk v. Turkey (Сельчук проти Туреччини); Matznetter v. Austria (Мацнеттер проти Австрії).

Все вищезазначене в сукупності свідчить про схильність ОСОБА_5 до злочинної поведінки та його небажання стати на шлях виправлення. Більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності, нададуть змогу переховуватись від органу досудового розслідування і суду, впливати на потерпілу, свідків та на розслідування кримінального провадження. Вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Враховуючи викладене, з приводу можливості застосування інших альтернативних запобіжних заходів слідчий вказує таке.

Домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, переховування від органу досудового розслідування та впливу на свідків. З цих же підстав недостатнім є і застосування інших більш м`яких запобіжних заходів. Більш м`які запобіжні заходи призведуть до продовження злочинної діяльності та нададуть змогу переховуватись від органу досудового розслідування і суду, впливу на потерпілу та свідків, та на розслідування кримінального провадження. Вказаним ризикам може запобігти тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор, який здійснює процесуальне керівництво в зазначеному кримінальному провадженні, у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного проти задоволення клопотання заперечував, просив застосувати до його підзахисного домашній арешт.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши матеріали клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0003617, дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 жовтня 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з частиною першою ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У рішенні "Нечипорук і Йонкало проти України", "обґрунтована підозра" означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Слідчий суддя вважає, що досліджені в судовому засіданні додані до клопотання документи, на даний час, свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні інкримінованого йому у провину кримінального правопорушення та які не викликають розумних сумнівів у цьому, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується ОСОБА_5 органом досудового розслідування.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та яке передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правополрушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. А тому, є підстави вважати, що підозрюваний, з огляду на тяжкість можливої відповідальності, може переховуватись від органів досудового розслідування, виїхати за межі території України.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що підозрюваний може переховується від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення, отже наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , та його наслідки, соціальну небезпеку вказаного кримінального правопорушення, докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування і суду та впливати на потерпілого. Для запобігання цих ризиків слідчий суддя вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Виходячи з встановленого судом, слідчий суддя враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Так, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, з огляду на зазначене, характер та фактичні обставини інкримінованих підозрюваному злочину, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке віднесено згідно статті 12 КК України, до злочинів середньої тяжкості. Між тим, санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від трьох до шести років.

Тому, обираючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, слідчий суддя виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, впливати на потерпілого, тому слідчий суддя приходить до висновку про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено.

Судом вирішувалося питання про можливість вжиття до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище ризиків та обставин на даний час виключає, на думку слідчого судді, застосування таких. Між тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує тримання підозрюваного під вартою.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на зазначене, слідчий суддя визначає розмір застави у межах 1 (одного) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) із необхідністю у разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві, прокурора та до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває (м. Київ) без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

При цьому необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані підозрюваному діяння.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 177 - 178, 182 - 183, 193 - 194, 196 - 197, 205, 309, 331, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження № 0003617 від 13.10.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити;

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 (тридцять) діб та взяти останнього під варту в залі суду;

Ухвала слідчого судді діє до 22 год. 09 хв. 11.11.2019 р. включно та підлягає негайному виконанню після її проголошення;

Розмір застави визначити у межах 1 (одного) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривя у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок;

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали;

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого СВ УП в метрополітені ГУ НП в м. Києві, прокурора та до суду;

-не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю. У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави;

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави;

Для утримання підозрюваний ОСОБА_5 підлягає направленню до Київського СІЗО Державної пенітенціарної служби України;

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1