Провадження № 11-кп/824/4666/2025Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року у кримінальному провадженні №0000136 від 27.02.2022 року:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Єнакієве Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Оболонського районногосуду м. Києва від 24.01.2019 року за ч. 1 ст. 111, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 437 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України та призначенойому покарання:

- за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснювати функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконувати такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом на строк 3 роки;

- за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначеноОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років з позбавленням права постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснювати функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконувати такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 24.01.2019 року, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснювати функції представника влади чи місцевого самоврядування, а також обіймати постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконувати такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Джума, Пастдаргомського району, Самаркандської області Республіки Узбекистан, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України та призначенойому покарання:

- ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків у Збройних Силах України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органах або виконувати такі обов`язки за спеціальним повноваженнями на строк 3 роки;

- ч. 2 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначеноОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі строком 10 (десять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків у Збройних Силах України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, правоохоронних органах або виконувати такі обов`язки за спеціальним повноваженнями на строк 3 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком законної сили.

За вироком суду обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 408 КК України та обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК україни, за наступних обставин.

Так, у період з 21.11.2013 року по 20.02.2014 року в місті Києві проходили масові збори, мітинги, вуличні походи і демонстрації громадян, викликані на початковому етапі припиненням Урядом України процесу підготовки до підписання Угоди про асоціацію України з Європейським Союзом, і подальшим не підписанням Президентом України ОСОБА_10 зазначеної Угоди у місті Вільнюсі (Литовська Республіка) під час проведення саміту Східного партнерства 28-29.11.2013, а в наступному і протестом проти свавілля правоохоронних органів, беззаконня та корупції в державі.

Зокрема, у січні-лютому 2014 року після прийняття Верховною Радою України низки законів, що обмежували свободу зібрання та вираження поглядів, а також запроваджували кримінальну відповідальність за екстремізм і захоплення адміністративних будівель, протидія акціям протесту набула насильницького характеру. Працівниками правоохоронних органів за участю цивільних осіб, які діяли з дозволу, підтримки чи мовчазної згоди правоохоронних органів («тітушок»), з метою придушення акцій протесту було незаконно застосовано фізичну силу, спеціальні засоби та зброю, що призвело до загибелі людей та спричинення мітингувальникам тілесних ушкоджень.

У зв`язку із такою ситуацією, що виникла в Україні, 21.02.2014 року ОСОБА_10 і лідерами парламентської опозиції за посередництва представників Євросоюзу підписано угоду про врегулювання політичної кризи в Україні.

Після цього, того ж дня, 21.02.2014 року, приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_10 ,який на той час займав пост Президента України, разом із ОСОБА_12 , у супроводі заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України (далі - УДО України) ОСОБА_11 , старшого консультанта 1 відділу Служби безпеки Президента України УДО України ОСОБА_13 та інших військовослужбовців УДО України, на гвинтокрилі (гелікоптері) вилетів з території резиденції «Межигір`я» у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області до міста Харкова, де планував взяти участь у з`їзді депутатів всіх рівнів південно-східних регіонів України, який був запланований на 22.02.2014 року у міському Палаці Спорту.

Інші співробітники УДО України, які забезпечували безпеку ОСОБА_10 , виїхали до міста Харкова на службових автомобілях.

Далі, приблизно о 24 год. 00 хв. 21.02.2014 року ОСОБА_10 , у супроводі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та інших військовослужбовців УДО України, які здійснювали його державну охорону, на гвинтокрилі (гелікоптер) прибули до міста Харкова.

Однак, 22.02.2014 року ОСОБА_10 участь у вказаному з`їзді не прийняв та цього ж дня у період часу з 15 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 та у супроводі ОСОБА_13 на гелікоптеріздійснив переліт за маршрутом із міста Харкова (аеропорт Основа) до міста Донецька (міжнародний аеропорт «Донецьк» імені Сергія Прокоф`єва).

Одночасно з ними, на іншому гелікоптері до м. Донецька вилетіли військовослужбовці УДО України ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Інші військовослужбовці УДО України, у тому числі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , вирушили із м. Харкова у напрямку м. Донецька службовими автомобілями.

При цьому під час здійснення цього перельоту ОСОБА_10 стало відомо про прийняття Верховною Радою України постанови від 22.02.2014 № 757-VII про його самоусунення від виконання конституційних повноважень Президента України та призначення позачергових виборів Президента України.

У подальшому, прибувши приблизно о 16 год. 00 хв. 22.02.2014 року у міжнародний аеропорт «Донецьк» імені ОСОБА_29 , ОСОБА_10 вирішив залишити територію України та виїхати до Російської Федерації.

Далі, у період часу приблизно о 16 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 22.02.2014 року ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 та у супроводі ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , які здійснювали його охорону, на літаку марки «Фалькон», перебуваючи у міжнародному аеропорту «Донецьк» імені Сергія Прокоф`єва, за відсутності дозвільних документів на виліт, намагались покинути територію України за маршрутом аеропорт «Донецьк» - аеропорт «Внуково» (Москва), однак їх спроба вильоту та залишення території України була припинена працівниками Державної прикордонної служби України.

Приблизно у цей час та місці, усвідомлюючи неможливість залишення території України шляхом перетину державного кордону у пунктах пропуску, ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, вступив у попередню змову із ОСОБА_11 , а також двома особа (матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження) та представниками іноземної держави - Російської Федерації, з метою незаконного переправлення кількох осіб, у тому числі ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб, через державний кордон України на територію Російської Федерації в іншому місці та інший спосіб.

З цією метою, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 спільно з двома особами (матеріали досудового розслідування щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження), за сприяння представників силових відомств Російської Федерації, розробили та узгодили між собою план незаконного переправлення ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , військовослужбовців Служби безпеки Президента України УДО України та інших осіб повітряним шляхом через державний кордон України на територію Російської Федерації за допомогою повітряних суден - гвинтокрилів (гелікоптерів) з екіпажем Збройних Сил Російської Федерації.

Далі, приблизно о 20 год. 00 хв. 22.02.2014 року із міста Донецька у напрямку села Урзуф Мангушського району Донецької області, відповідно до злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення кількох осіб через державний кордон України, виїхала автоколона у складі близько 10 автомобілів, у яких перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та інші особи, які супроводжували ОСОБА_10 і здійснювали його охорону.

Приблизно в цей час, діючи згідно спільного злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, представники силових відомств Російської Федерації у ніч з 22.02.2014 року на 23.02.2014 року спрямували три гвинтокрили (гелікоптера) Збройних Сил Російської Федерації з екіпажем до околиці села Урзуф Мангушського району Донецької області.

У свою чергу, Особа (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме кримінальне провадження), керуючи автоколоною, із врахуванням порад ОСОБА_36 (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження), діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи спільний злочинний план щодо незаконного переправлення групи осіб через державний кордон України, усвідомлюючи незаконність своїх дій, спільно із ОСОБА_11 надавав команди водіям автомобілів автоколони про подальший маршрут руху до місця посадки зазначених літальних апаратів.

При цьому, Особа (матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження), використовуючи абонентський номер, який перебував у користуванні військовослужбовця Управління державної охорони України ОСОБА_37 , 23.02.2014 року у період часу з 00 год. 58 хв. до 01 год. 41 хв. координував свої дії із невстановленими слідством особами з числа представників силових та військових відомств Російської Федерації, які використовували абонентські номери оператора мобільного зв`язку Російської Федерації.

Виконуючи подальші команди Особи, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження та ОСОБА_11 , автоколона із міста Донецька у період часу приблизно з 00 год. 30 хв. до 01 год. 30 хв. 23.02.2014 року прибула до околиці села Урзуф Мангушського району Донецької області, куди також прибули три гвинтокрила (гелікоптери) Збройних Сил Російської Федерації.

Після цього, ОСОБА_11 , будучи начальником Служби безпеки Президента України УДО України, тобто по відношенню до інших військовослужбовців УДО України - начальником, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , двома особами (матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження), реалізуючи спільний злочинний план по незаконному переправленню громадян України, у тому числі ОСОБА_12 , ОСОБА_30 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб, через державний кордон України, усвідомлюючи незаконність своїх дій, надав вказівку на завантаження речей із автомобілів до зазначених гвинтокрилів (гелікоптерів) Збройних Сил Російської Федерації.

Одразу після цього, ОСОБА_11 продовжуючи реалізовувати спільні злочинні наміри, віддав наказ військовослужбовцям УДО України ОСОБА_16 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_40 , ОСОБА_14 , ОСОБА_41 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та іншим військовослужбовцям на посадку до борту зазначених гвинтокрилів (гелікоптерів) Збройних Сил Російської Федерації.

Далі, приблизно о 01 год. 30 хв. 23.02.2014 року, в результаті умисних спільних та узгоджених дій учасників групи, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , двох осіб (матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження) та інших осіб, які діяли за попередньою змовою між собою, попри вимоги ст. 9, 10, 12 Закону України «Про державний кордон України», ст.5, 6, 7, 17 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», поза пунктом пропуску через державний кордон для повітряного сполучення, із околиці села Урзуф Мангушського району Донецької області повітряним шляхом незаконно переправлено громадян України, а саме: ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб через державний кордон України за допомогою трьох гвинтокрилів (гелікоптерів) з екіпажем Збройних Сил Російської Федерації в напрямку Російської Федерації до військового аеродрому у місті Єйськ.

У подальшому, 23.02.2014 року, у період часу з 07 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та Особа (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження), перебуваючи на території військового аеродрому у місті Єйськ, Російської Федерації, продовжили реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне переправлення кількох осіб через державний кордон України, зокрема вирішили переправити повітряним шляхом з території військового аеродрому у м. Єйськ, Російської Федерації до Автономної Республіки Крим, України громадян України ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб.

З метою реалізації зазначеного умислу, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інша особа з числа військовослужбовців УДО (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження), заручились допомогою представників силових відомств Російської Федерації, за сприяння яких отримали військово-транспортний літак з екіпажем.

Після чого, ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 та іншою особою з числа військовослужбовців УДО (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження), діючи з прямим умислом, реалізуючи спільний злочинний план по незаконному переправленню громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи протиправність своїх дій, віддав наказ військовослужбовцям УДО України, які здійснювали охорону Президента України ОСОБА_10 на посадку до борту цього військово-транспортного літака, в якому вже перебував ОСОБА_10 , а також ОСОБА_12 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 та інші особи.

Надалі, 23.02.2014 року, приблизно о 12 год. 00 хв. літак, на якому перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , а також військовослужбовці УДО України, зокрема: ОСОБА_16 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_50 , ОСОБА_14 , ОСОБА_51 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інші особи, вилетів у напрямку Автономної Республіки Крим, Україна. Однак з технічних причин літак здійснив посадку на аеродромі в місті Анапа, Російської Федерації.

У цей же день, 23.02.2014 року, у період часу приблизно з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. ОСОБА_11 , діючи умисно, реалізуючи раніше узгоджений з ОСОБА_10 та іншою особою з числа військовослужбовців УДО (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження), спільний злочинний план по незаконному переправленню громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи протиправність своїх дій, віддав наказ вищезазначеним військовослужбовцям УДО України пересісти (здійснити посадку) на борт іншого повітряного судна - військово-транспортного літака з екіпажем, наданого представниками силових відомств Російської Федерації.

Після чого,23.02.2014 року , у період часу приблизно з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. у результаті протиправних, умисних, спільних та узгоджених дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та іншої особи з числа військовослужбовців УДО (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження) та інших осіб, які діяли за попередньою змовою між собою, попри вимоги ст. 9, 10, 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 5, 6, 7, 17 Закону України «Про прикордонний контроль», ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», поза пунктом пропуску через державний кордон для повітряного сполучення, із аеродрому у місті Анапа, Російської Федерації повітряним шляхом за допомогою військово-транспортного літака незаконно переправлено громадян України, а саме: ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб через державний кордон України до військового аеродрому «Гвардійське», який розташований на території Автономної Республіки Крим, Україна.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному переправленні кількох осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України ( в редакції Закону №3186-VI від 05.04.2011; із змінами внесеними згідно із Законом №1019-VIIIвід 18.02.2016 року).

Окрім того, у подальшому, 23.02.2014 року, у вечірній час доби ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Особа, матеріали кримінального провадження щодо якого виділено в окреме провадження, та інші військослужбовці УДО України, які здійснювали охорону Президента України ОСОБА_10 , за сприяння керівництва Збройних Сил Російської Федерації розмістилися на території військового санаторію ВМФ РФ «Ялта».

Перебуваючи у вищезазначеному місці, у вечірній час доби 23.02.2014 року ОСОБА_10 вирішив остаточно залишити територію України.

Прийнявши зазначене рішення, ОСОБА_10 , перебуваючи на території однієї з військових частин Чорноморського флоту Російської Федерації у Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), переслідуючи особисті цілі щодо подальшого забезпечення себе професійною охороною, вирішив підбурити заступника начальника Управління державної охорони України - начальника Служби безпеки Президента України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців Управління державної охорони України, які безпосередньо виконували завдання по забезпеченню його особистої безпеки до вчинення дезертирства.

З цією метою ОСОБА_10 , усвідомлюючи те, що військовослужбовці Управління державної охорони України, перебувають на військовій службі та зобов`язані сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, захищати Вітчизну та територіальну цілісність України, використовуючи свій авторитет та наявність зв`язків серед вищого керівництва Російської Федерації, діючи з прямим умислом, розуміючи, що за самовільне залишення місця служби та нез`явлення військовослужбовця до місця несення служби з відрядження, відпустки передбачена кримінальна відповідальність за дезертирство, 23.02.2014 року, у період часу приблизно з 21 год. 25 хв. до 23 год. 59 хв., перебуваючи на території однієї з військових частин Чорноморського флоту Російської Федерації у Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), особисто та цілеспрямовано запропонував військовослужбовцям вищого офіцерського складу ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_52 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 та іншим військовослужбовцям Управління державної охорони України, які безпосередньо виконували завдання по забезпеченню його особистої безпеки, ухилитися від подальшого проходження військової служби, шляхом виїзду з ним до Російської Федерації.

При цьому для схилення військовослужбовців Управління державної охорони України, які безпосередньо виконували завдання по забезпеченню його особистої безпеки, до дезертирства, запропонував їм працювати разом з ним у подальшому на території Російської Федерації, та запевнив їх у належному матеріальному забезпеченні та організації перевезення їх сімей.

Підбурюючи військовослужбовців Управління державної охорони України до вчинення дезертирства, ОСОБА_10 усвідомлював, що за вищевказаних обставин така його пропозиція буде мати вирішальний вплив на волю та свідомість військовослужбовців, у тому числі ОСОБА_11 , викличе у них рішучість на вчинення дезертирства, тобто нез`явлення з відрядження, відпустки та самовільного залишення з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, ОСОБА_10 , у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», відповідно до якого особа, щодо якої здійснюється державна охорона, має право натимчасову відмову в письмовій формі від особистої охорони, приймаючи на себе повну відповідальність за можливі негативні наслідки цієї дії, власноручно написав заяву про відмову від державної охорони з 24.02.2014 року, зміст якої довів до військовослужбовців, у тому числі ОСОБА_11 , а тому вони усвідомлювали відсутність у них правових підстав для здійснення подальшої державної охорони ОСОБА_10 та подальшого перебування поряд з ним, а також наявність обов`язку повернення до місця постійного несення служби.

Однак ОСОБА_11 , усвідомлюючи свій обов`язок повернутися до місця постійного несення служби, нести військову службу відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України та маючи реальну можливість це зробити, внаслідок впливу ОСОБА_10 , на ґрунті особистого мотиву, пов`язаного із відданістю ОСОБА_10 , вступив у змову з 15 військовослужбовцями Управління державної охорони України (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження), та вирішив спільно з ними вчинити дезертирство та залишити територію України з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, з метою надання видимості законності відсутності за місцем служби, ОСОБА_11 , усвідомлюючи неможливість перебування у відпустці під час відрядження, склав рапорт про надання йому щорічної відпустки з 24.02.2014 року.

Таким чином, в результаті наведених активних дій ОСОБА_10 у ОСОБА_11 сформувався злочинний умисел на вчинення дезертирства за попередньою змовою групою осіб, шляхом нез`явлення на службу з відрядження та відпустки і виїзду до Російської Федерації разом із ОСОБА_10 та іншими особами.

У подальшому військовослужбовець вищого офіцерського складу ОСОБА_11 , діючи за підбурюванням ОСОБА_10 , за сприяння невстановлених слідством представників силових відомств Російської Федерації, з метою ухилитися від проходження військової служби, перебуваючи в Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), у ніч з 23.02.2014 року на 24.02.2014 року за допомогою наданого вказаними представниками Російської Федерації морського судна разом із ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб з 15 військовослужбовцями Управління державної охорони України (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) залишив територію України та до місця несення служби не повернувся.

Внаслідок підбурювання ОСОБА_10 , заступник начальника Управління державної охорони України - начальник Служби безпеки Президента України ОСОБА_11 , який проходив військову службу в Управлінні державної охорони України у виді військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим та виконуючи військовий обов`язок, усвідомлюючи свій обов`язок повернутися із відрядження, відпустки до місця постійного несення служби, нести військову службу відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України та маючи реальну можливість це зробити, однак не бажаючи цього, попри вимоги ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», ст. 11, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, діючи з прямим умислом, без поважних причин і правових підстав, у період з 08 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 24.02.2014 року та пізніше (до 07.05.2014 року) не повернувся з відрядження та відпустки до місця служби - Управління державної охорони України (вул. Богомольця, 8, м. Київ) з метою ухилитися від військової служби.

Крім того, внаслідок підбурювання ОСОБА_10 , 15 військовослужбовців Управління державної охорони України(матеріали щодо яких виділено в окреме кримінальне провадження), які проходили військову службу в Управлінні державної охорони України у виді військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, усвідомлюючи свій обов`язок повернутися до місця постійного несення служби, нести військову службу відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України та маючи реальну можливість це зробити, однак не бажаючи цього, перебуваючи на території Автономної республіки Крим та виконуючи військовий обов`язок, в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», ст. 11, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України № 551-XIVвід 24.03.1999, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_11 , з метою ухилитися від військової служби, без поважних причин і правових підстав, у період часу з 08 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 24.02.2014 року та пізніше (до цього часу) не повернулись до місця служби - Управління державної охорони України (вул. Богомольця,8, м. Київ) з метою ухилитися від військової служби.

Своїми умисними діями, які виразились у підбурюванні до дезертирства, а саме самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу з відрядження, відпустки, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України ( в редакції Закону №2341-ІІІ від 05.04.2001).

Крім того, громадянин України ОСОБА_11 19.08.2011 року підписав контракт про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України строком на 5 років, який набрав чинності з 27.11.2011 року.

Відповідно до вказаного контракту ОСОБА_11 добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу в Управлінні державної охорони України протягом строку дії Контракту на умовах, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок проходження військової служби, а також сумлінно виконувати вимоги військових статутів Збройних Сил України, нормативно-правових актів Управління державної охорони України, інших актів законодавства, службові обов`язки, накази командирів і начальників.

Указом Президента України № 247/2012 від 05.04.2012 ОСОБА_11 призначений на посаду заступника начальника Управління державної охорони України - начальника Служби безпеки Президента України, а Указом Президента України № 460/2013 від 24.08.2013 йому достроково присвоєно військове звання генерал-майор.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» (далі - Закон), державна охорона органів державної влади України та посадових осіб - це система організаційно-правових, режимних, оперативно-розшукових, інженерно-технічних та інших заходів, які здійснюються спеціально уповноваженими державними органами з метою забезпечення нормального функціонування органів державної влади України, безпеки посадових осіб та об`єктів, визначених цим Законом.

У свою чергу, ст. 10 Закону встановлено, що державна охорона здійснюється Управлінням державної охорони України.

На військовослужбовців Управління державної охорони України поширюється законодавство України, що встановлює загальний порядок і умови проходження військової служби (ст. 16 Закону).

Статтею 17 Закону встановлено, що військовослужбовці Управління державної охорони України зобов`язані: 1) наполегливо і послідовно втілювати в життя політику держави в сфері оборони і забезпечення національної безпеки України; 2) суворо додержуватися вимог законодавства та військових статутів, кваліфіковано і сумлінно виконувати покладені на них службові обов`язки; 3) підтримувати належний рівень професійних і правових знань, спеціальної, бойової та фізичної підготовки; 4) захищати і поважати конституційні права і свободи людини і громадянина, бути зразком високої культури, скромності та витримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, встановлені загальні обов`язки військовослужбовців, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Відповідно до ст. 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (із змінами, внесеними згідно із Законом № 1420-IV від 03.02.2004), командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до наказу начальника УДО України № 245 від 09.06.2012 «Про розподіл повноважень між начальником Управління державної охорони України, першим заступником та заступниками начальника Управління державної охорони України», до службових повноважень заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України УДО України ОСОБА_11 входила організація, контроль та особиста участь у заходах по забезпеченню безпеки Президента України в місцях його постійного та тимчасового перебування, членів його сім`ї, які проживають разом з ним та супроводжують його; спрямування та координація роботи з розробки пропозицій щодо оснащення місць постійного перебування Президента України технічними засобами охорони. Стосовно військовослужбовців УДО України ОСОБА_11 користувався дисциплінарною владою головнокомандувача виду Збройних Сил України.

У свою чергу, розпорядженням начальника Управління державної охорони України №30 від 21.02.2014 року, з метою забезпечення безперервної безпеки Президента України ОСОБА_10 , з 22.02.2014 року до Донецької області відряджено заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО України.

Крім того, розпорядженням начальника Управління державної охорони України № 31 від 21.02.2014 року, з метою забезпечення безперервної безпеки Президента України ОСОБА_10 з 23.02.2014 року, до Автономної Республіки Крим відряджено заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО України.

Також, розпорядженням начальника Управління державної охорони України № 32 від 21.02.2014 року, з метою забезпечення безперервної безпеки Президента України ОСОБА_10 , з 22.02.2014 року до Харківської області відряджено заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО України.

Надалі, Указом Президента України № 180/2014 від 28.02.2014 ОСОБА_11 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України, а наказом начальника Управління державної охорони України № 112-ос від 07.05.2014 року його звільнено з військової служби в запас у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту.

Таким чином, з 27.11.2011 року до 07.05.2014 року ОСОБА_11 проходив військову службу в Управлінні державної охорони України у виді військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, зокрема, у період з 05.04.2012 року по 28.02.2014 року на посаді заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України, тобто був військовослужбовцем УДО України.

Однак ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем вищого офіцерського складу, в порушення Законів України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», «Про військовий обов`язок і військову службу», Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV від 24.03.1999 року, та іншого законодавства України, яким встановлено порядок проходження військової служби, не бажаючи бути вірним і відданим народу України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, захищати Вітчизну та територіальну цілісність України, вчинив умисні злочини за таких обставин.

Так, у період з 21.11.2013 року по 20.02.2014 року в місті Києві проходили масові збори, мітинги, вуличні походи і демонстрації громадян, викликані на початковому етапі припиненням Урядом України процесу підготовки до підписання Угоди про асоціацію України з Європейським Союзом, і подальшим не підписанням Президентом України ОСОБА_10 зазначеної Угоди у місті Вільнюсі (Литовська Республіка) під час проведення саміту Східного партнерства 28-29.11.2013, а в наступному і протестом проти свавілля правоохоронних органів, беззаконня та корупції в державі.

Зокрема, у січні-лютому 2014 року після прийняття Верховною Радою України низки законів, що обмежували свободу зібрання та вираження поглядів, а також запроваджували кримінальну відповідальність за екстремізм і захоплення адміністративних будівель, протидія акціям протесту набула насильницького характеру. Працівниками правоохоронних органів за участю цивільних осіб, які діяли з дозволу, підтримки чи мовчазної згоди правоохоронних органів («тітушок»), з метою придушення акцій протесту було незаконно застосовано фізичну силу, спеціальні засоби та зброю, що призвело до загибелі людей та спричинення мітингувальникам тілесних ушкоджень.

У зв`язку із такою ситуацією, що виникла в Україні, 21.02.2014 року ОСОБА_10 і лідерами парламентської опозиції за посередництва представників Євросоюзу підписано угоду про врегулювання політичної кризи в Україні.

Після цього, того ж дня (21.02.2014 року), приблизно о 22 год. 40 хв., ОСОБА_10 ,який на той час займав пост Президента України, разом із ОСОБА_12 , у супроводі заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України (далі - УДО України) ОСОБА_11 , старшого консультанта 1 відділу Служби безпеки Президента України УДО України ОСОБА_13 та інших військовослужбовців УДО України, на гвинтокрилі (гелікоптері) вилетів з території резиденції «Межигір`я» у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області до міста Харкова, де планував взяти участь у з`їзді депутатів всіх рівнів південно-східних регіонів України, який був запланований на 22.02.2014 року у міському Палаці Спорту.

Інші співробітники УДО України, які забезпечували безпеку ОСОБА_10 , виїхали до міста Харкова на службових автомобілях.

Далі, приблизно о 24 год. 00 хв. 21.02.2014 року ОСОБА_10 , у супроводі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та інших військовослужбовців УДО України, які здійснювали його державну охорону, на гвинтокрилі (гелікоптер) прибули до міста Харкова.

Одночасно з ними, на іншому гелікоптері до м. Донецька вилетіли військовослужбовці УДО України ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Інші військовослужбовці УДО України, у тому числі ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , вирушили із м. Харкова у напрямку м. Донецьк службовими автомобілями.

Однак, 22.02.2014 року ОСОБА_10 участь у вказаному з`їзді не прийняв та цього ж дня у період часу з 15 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 та у супроводі ОСОБА_13 на гелікоптеріздійснив переліт за маршрутом із міста Харкова (аеропорт Основа) до міста Донецька (міжнародний аеропорт «Донецьк» імені Сергія Прокоф`єва).

При цьому, під час здійснення перельоту ОСОБА_10 стало відомо про прийняття Верховною Радою України постанови від 22.02.2014 року № 757-VII про його самоусунення від виконання конституційних повноважень Президента України та призначення позачергових виборів Президента України.

У подальшому, прибувши приблизно о 16 год. 00 хв. 22.02.2014 року у міжнародний аеропорт «Донецьк» імені ОСОБА_29 , ОСОБА_10 вирішив залишити територію України та виїхати до Російської Федерації.

Далі, у період часу приблизно о 16 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 22.02.2014 року ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_12 та у супроводі ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , які здійснювали його охорону, на літаку марки «Фалькон», перебуваючи у міжнародному аеропорту «Донецьк» імені Сергія Прокоф`єва, за відсутності дозвільних документів на виліт, намагались покинути територію України за маршрутом аеропорт «Донецьк» - аеропорт «Внуково» (Москва). Однак їх спроба вильоту та залишення території України була припинена працівниками Державної прикордонної служби України.

Приблизно у цей час та місці, усвідомлюючи неможливість залишення території України шляхом перетину державного кордону у пунктах пропуску, ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, вступив у попередню змову із ОСОБА_11 , а також двома особами (матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження) та представниками іноземної держави - Російської Федерації, з метою незаконного переправлення кількох осіб, у тому числі ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб, через державний кордон України на територію Російської Федерації в іншому місці та інший спосіб.

З цією метою, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 спільно з двома особами (матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження), а також за сприяння представників силових відомств Російської Федерації, розробили та узгодили між собою план незаконного переправлення ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , військовослужбовців Служби безпеки президента України УДО України та інших осіб повітряним шляхом через державний кордон України на територію Російської Федерації за допомогою повітряних суден - гвинтокрилів (гелікоптерів) з екіпажем Збройних Сил Російської Федерації.

Далі, приблизно о 20 год. 00 хв. 22.02.2014 року із міста Донецька у напрямку села Урзуф Мангушського району Донецької області, відповідно до злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення кількох осіб через державний кордон України, виїхала автоколона у складі близько 10 автомобілів, у яких перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та інші особи, які супроводжували ОСОБА_10 і здійснювали його охорону.

Приблизно в цей час, діючи згідно спільного злочинного плану, спрямованого на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, представники силових відомств Російської Федерації у ніч з 22.02.2014 року на 23.02.2014 року спрямували три гвинтокрили (гелікоптера) Збройних Сил Російської Федерації з екіпажем до околиці села Урзуф Мангушського району Донецької області.

При цьому, Особа, матеріали щодо якого виділені в окреме кримінальне провадження, використовуючи абонентський номер, який перебував у користуванні військовослужбовця УДО України ОСОБА_37 , 23.02.2014 року у період часу з 00 год. 58 хв. до 01 год. 41 хв. координував свої дії із невстановленими слідством особами з числа представників силових та військових відомств Російської Федерації, які використовували абонентські номери оператора мобільного зв`язку Російської Федерації.

Виконуючи подальші команди ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , автоколона із міста Донецька у період часу приблизно з 00 год. 30 хв. до 01 год. 30 хв. 23.02.2014 року прибула до околиці села Урзуф Мангушського району Донецької області, куди також прибули три гвинтокрила (гелікоптери) Збройних Сил Російської Федерації.

Після цього, ОСОБА_11 , будучи начальником Служби безпеки Президента України УДО України, тобто по відношенню до інших військовослужбовців УДО України - начальником, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , двома особами (матеріали щодо яких виділені в окреме кримінальне провадження), реалізуючи спільний злочинний план по незаконному переправленню громадян України, у тому числі ОСОБА_12 , ОСОБА_30 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб, через державний кордон України, усвідомлюючи незаконність своїх дій, надав вказівку на завантаження речей із автомобілів до зазначених гвинтокрилів (гелікоптерів) Збройних Сил Російської Федерації.

У подальшому ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати спільні злочинні наміри, віддав наказ військовослужбовцям УДО України ОСОБА_16 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_40 , ОСОБА_14 , ОСОБА_41 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 на посадку до борту зазначених гвинтокрилів (гелікоптерів) Збройних Сил Російської Федерації.

Далі, приблизно о 01 год. 30 хв. 23.02.2014 року, в результаті умисних спільних та узгоджених дій учасників групи, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , двох осіб (матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження) та інших осіб, які діяли за попередньою змовою між собою, попри вимоги ст. 9, 10, 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 5, 6, 7, 17 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», поза пунктом пропуску через державний кордон для повітряного сполучення, із околиці села Урзуф Мангушського району Донецької області повітряним шляхом незаконно переправлено громадян України, а саме: ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб через державний кордон України за допомогою трьох гвинтокрилів (гелікоптерів) з екіпажем Збройних Сил Російської Федерації в напрямку Російської Федерації до військового аеродрому у місті Єйськ.

У подальшому, 23.02.2014 року у період часу з 07 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та Особа, провадження щодо якого виділено в окреме провадження, перебуваючи на території військового аеродрому у місті Єйськ, Російської Федерації, продовжили реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне переправлення кількох осіб через державний кордон України, зокрема вирішили переправити повітряним шляхом з території військового аеродрому у м. Єйськ, Російської Федерації до Автономної Республіки Крим, України громадян України ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб.

З метою реалізації зазначеного умислу, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та Особа (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження), заручились допомогою представників силових відомств Російської Федерації, за сприяння яких отримали військово-транспортний літак з екіпажем.

Після чого, ОСОБА_11 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 та Особою (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження), діючи з прямим умислом, реалізуючи спільний злочинний план по незаконному переправленню громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи протиправність своїх дій, віддав наказ військовослужбовцям УДО України, які здійснювали охорону Президента України ОСОБА_10 на посадку до борту повітряного судна -військово-транспортного літака, в якому вже перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 та інші особи.

Надалі, 23.02.2014 року, приблизно о 12 год. 00 хв. військово-транспортний літак, на якому перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , а також військовослужбовці УДО України, зокрема: ОСОБА_16 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_50 , ОСОБА_14 , ОСОБА_51 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інші особи, вилетів у напрямку Автономної Республіки Крим, Україна. Однак, з технічних причин літак здійснив посадку на аеродромі в місті Анапа, Російської Федерації.

У цей же день, 23.02.2014 року , у період часу приблизно з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв. ОСОБА_11 , діючи умисно, реалізуючи раніше узгоджений з ОСОБА_10 та Особою (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження) спільний злочинний план по незаконному переправленню громадян України через державний кордон України, усвідомлюючи протиправність своїх дій, віддав наказ вищезазначеним військовослужбовцям УДО України пересісти (здійснити посадку) на борт іншого повітряного судна - військово-транспортного літака з екіпажем, наданого представниками силових відомств Російської Федерації.

Після чого,23.02.2014 року, у період часу приблизно з 14 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. у результаті протиправних, умисних, спільних та узгоджених дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Особи (матеріали кримінального провадження відносно якого виділено в окреме провадження) та інших осіб, які діяли за попередньою змовою між собою, попри вимоги ст. 9, 10, 12 Закону України «Про державний кордон України», ст. 5, 6, 7, 17 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», поза пунктом пропуску через державний кордон для повітряного сполучення, із аеродрому у місті Анапа, Російської Федерації повітряним шляхом за допомогою військово-транспортного літака незаконно переправлено громадян України, а саме: ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_33 , ОСОБА_14 , ОСОБА_34 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та інших осіб через державний кордон України до військового аеродрому «Гвардійське», який розташований на території Автономної Республіки Крим, Україна.

Своїми умисними діями, які виразились у незаконному переправленні кількох осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України (в редакції Закону України №3186-VI від 05.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом №1019-VIII від 18.02.2016).

Окрім того, у подальшому, 23.02.2014 року у вечірній час доби ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Особа (матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження) та інші військослужбовці УДО України, які здійснювали охорону Президента України ОСОБА_10 , за сприяння керівництва Збройних Сил Російської Федерації розмістилися на території військового санаторію ВМФ РФ «Ялта».

Перебуваючи у вищезазначеному місці, у вечірній час доби 23.02.2014 року, ОСОБА_10 вирішив остаточно залишити територію України.

Прийнявши зазначене рішення, ОСОБА_10 , перебуваючи на території однієї з військових частин Чорноморського флоту Російської Федерації у Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), переслідуючи особисті цілі щодо подальшого забезпечення себе професійною охороною, вирішив підбурити заступника начальника Управління державної охорони України - начальника Служби безпеки Президента України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців Управління державної охорони України, які безпосередньо виконували завдання по забезпеченню його особистої безпеки до вчинення дезертирства.

З цією метою ОСОБА_10 , усвідомлюючи те, що військовослужбовці Управління державної охорони України, перебувають на військовій службі та зобов`язані сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, захищати Вітчизну та територіальну цілісність України, використовуючи свій авторитет та наявність зв`язків серед вищого керівництва Російської Федерації, діючи з прямим умислом, розуміючи, що за самовільне залишення місця служби та нез`явлення військовослужбовця до місця несення служби з відрядження, відпустки передбачена кримінальна відповідальність за дезертирство, 23.02.2014 року, у період часу приблизно з 21 год. 25 хв. до 23 год. 59 хв., перебуваючи на території однієї з військових частин Чорноморського флоту Російської Федерації у Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), особисто та цілеспрямовано запропонував військовослужбовцям вищого та старшого офіцерського складу ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_52 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 та іншим військовослужбовцям Управління державної охорони України, які безпосередньо виконували завдання по забезпеченню його особистої безпеки, ухилитися від подальшого проходження військової служби, шляхом виїзду з ним до Російської Федерації.

При цьому для схилення військовослужбовців Управління державної охорони України, які безпосередньо виконували завдання по забезпеченню його особистої безпеки, до дезертирства, запропонував їм працювати разом з ним у подальшому на території Російської Федерації, та запевнив їх у належному матеріальному забезпеченні та організації перевезення їх сімей.

Підбурюючи військовослужбовців Управління державної охорони України до вчинення дезертирства, ОСОБА_10 усвідомлював, що за вищевказаних обставин така його пропозиція буде мати вирішальний вплив на волю та свідомість військовослужбовців, у тому числі ОСОБА_11 , викличе у них рішучість на вчинення дезертирства, тобто нез`явлення з відрядження, відпустки та самовільного залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, ОСОБА_10 , у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», відповідно до якого особа, щодо якої здійснюється державна охорона, має право на тимчасову відмову в письмовій формі від особистої охорони, приймаючи на себе повну відповідальність за можливі негативні наслідки цієї дії, власноручно написав заяву про відмову від державної охорони з 24.02.2014 року, зміст якої довів до військовослужбовців, у тому числі ОСОБА_11 , а тому вони усвідомлювали відсутність у них правових підстав для здійснення подальшої державної охорони ОСОБА_10 та подальшого перебування поряд з ним, а також наявність обов`язку повернення до місця постійного несення служби.

Однак ОСОБА_11 , усвідомлюючи свій обов`язок повернутися до місця постійного несення служби, нести військову службу відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України та маючи реальну можливість це зробити, внаслідок впливу ОСОБА_10 , на ґрунті особистого мотиву, пов`язаного із відданістю ОСОБА_10 , вступив у змову з 15 військовослужбовцями Управління державної охорони України (матеріали щодо яких виділено в окреме кримінальне провадження), вирішив спільно з ними вчинити дезертирство та залишити територію України з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, з метою надання видимості законності відсутності за місцем служби, ОСОБА_11 , усвідомлюючи неможливість перебування у відпустці під час відрядження, склав рапорт про надання йому щорічної відпустки з 24.02.2014 року.

Таким чином, у результаті наведених активних дій ОСОБА_10 , у ОСОБА_11 сформувався злочинний умисел на вчинення дезертирства за попередньою змовою групою осіб, шляхом нез`явлення на службу з відрядження та відпустки і виїзду до Російської Федерації разом із ОСОБА_10 та іншими особами.

У подальшому військовослужбовець вищого офіцерського складу ОСОБА_11 , за підбурювання ОСОБА_10 , за сприяння не встановлених слідством представників силових відомств Російської Федерації, з метою ухилитися від проходження військової служби, перебуваючи в Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), у ніч з 23.02.2014 року на 24.02.2014 року за допомогою наданого вказаними представниками Російської Федерації морського судна разом із ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб з 15 військовослужбовцями Управління державної охорони України (матеріали щодо яких виділено в окреме провадження) залишив територію України та до місця несення служби не повернувся.

Внаслідок підбурювання ОСОБА_10 , заступник начальника Управління державної охорони України - начальник Служби безпеки Президента України ОСОБА_11 , який проходив військову службу в Управлінні державної охорони України у виді військової служби за контрактом осіб офіцерського складу, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим та виконуючи військовий обов`язок, усвідомлюючи свій обов`язок повернутися із відрядження, відпустки до місця постійного несення служби, нести військову службу відповідно до законів та інших нормативно-правових актів України та маючи реальну можливість це зробити, однак не бажаючи цього, попри вимоги ст. 17 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб», ст. 11, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України № 551-XIVвід 24.03.1999, діючи з прямим умислом, без поважних причин і правових підстав, у період з 08 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. 24.02.2014 року та пізніше (до 07.05.2014 року) не повернувся з відрядження та відпустки до місця служби - Управління державної охорони України (вул. Богомольця, 8, м. Київ) з метою ухилитися від військової служби.

Своїми умисними діями, які виразились удезертирстві, а саме у нез`явленні з відрядження, відпустки на службу, з метою ухилитися від військової служби, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 408 КК України ( в редакції Закону №2341-ІІІ від 05.04.2001).

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 подавапеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України закрити. Повторно дослідити докази та допитати свідка ОСОБА_53 .

Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим, постановленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Унаслідок допущеної судом першої інстанції неповноти судового розгляду, допущена невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного в передбачений КПК України спосіб, а тому, відповідно до доктрини плодів отруєного дерева, всі похідні і отримані докази є недопустимими.

Щодо обвинувачення в дезертирстві ОСОБА_10 захисник зазначає, що ОСОБА_10 написав відмову від державної охорони, службовці державної охорони склали рапорти про звільнення, а тому ні у службовців, ні в ОСОБА_10 не було умислу, оскільки при дезертирстві обов`язко повинен бути спеціальний суб`єкт - військовослужбовець. Також, жоден свідок в даній справі не показав, що ОСОБА_10 когось підбурював до дезертирства або переправляв через кордон.

Вказує, що частина поданих стороною обвинувачення доказів є копіями, що в свою чергу є недопустимими.

В підсумку вказує, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у судовому засіданні стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та закрити провадження по справі.

Зазначає, що ОСОБА_11 на момент інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України займав посаду начальника Управління державної охорони України - Начальника Служби безпеки Президента України. До його обов`язків входило забезпечення охорони щодо охоронюваної особи, членів сімї та осіб, які його супроводжували. Звертає увагу на те, що спосіб пересування Президента і його траєкторія по території України від ОСОБА_11 не залежала. У зв`язку з чим, ОСОБА_11 в силу своїх обов`язків не міг залишити охоронювану особу, яка до травня 2014 року залишалась Президентом України.

За даним кримінальним провадженням розшук ОСОБА_11 не оголошувався, тому не застосування ст. 49 КК України є необґрунтованим.

Прокурор подала заперечення на апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , в яких просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг, вирок суду залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду неодноразово повідомлялись належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади України, а також шляхом розміщення повістки у виданні «Урядовий кур`єр».

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 відмовився від апеляційних вимог щодо повторного дослідження доказів та допиту свідка ОСОБА_54 , учасники кримінального провадження проти цього не заперечували.

Заслухавши доповідь судді, думки захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вказує, що ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного в передбачений КПК України спосіб, а тому, відповідно до доктрини плодів отруєного дерева, всі похідні і отримані докази є недопустимими.

Перевіряючи вказані доводи захисника, суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування стороною обвинувачення вжито заходів для повідомлення ОСОБА_10 про здійснюване щодо нього кримінальне провадження, зокрема, шляхом направлення ОСОБА_10 за допомогою поштових повідомлень про підозру та його виклик на адреси місця реєстрації та проживання.

30 травня 2022 року ОСОБА_10 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри також на адреси місця реєстрації та проживання.

Згідно матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_10 повідомлення про підозру в спосіб, передбачений КПК України.

Отже, повідомлення про підозру ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України, вручено відповідно до положень ч. 1 ст. 278 КПК України.

31 травня 2022 року до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва було подано клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 1 червня 2022 року задоволено.

Повідомлення про здійснення спеціального досудового розслідування було опубліковано 2 червня 2022 року в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, окрім повідомлень в спосіб, передбачений вимогами КПК України шляхом направлення поштових відправлень, про підозру ОСОБА_10 було відомо із публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр», розміщенням публікацій на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції щодо ОСОБА_10 проведено у відсутність обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

Однією з умов здійснення спеціального судового провадження є здійснення спеціального досудового розслідування. Неявка особи більше як два рази до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду є однією з підстав здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_10 було відомо про розпочате щодо нього кримінальне провадження.

Щодо відсутності підстав для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 332 ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України та ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України.

На переконання колегії суддів, аргументи захисту про недоведення вини обвинувачених поза розумним сумнівом є невмотивованими.

Згідно з вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України, а ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України.

Колегією суддів під час перевірки матеріалів цього кримінального провадження встановлено, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України та доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було ретельно досліджено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами передбачених законом їхніх прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у кримінальному провадженні, крім іншого, у суді допитав свідків та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для забезпечення повного та неупередженого судового розгляду.

Колегією суддів, під час перевірки матеріалів цього кримінального провадження, встановлено, що суд першої інстанції мотивуючи своє рішення про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні ними зазначених кримінальних правопорушень обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_32 , ОСОБА_34 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 , ОСОБА_14 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 .

Разом з цим, судом першої інстанції в основу обвинувального вироку було покладено досліджені письмові докази, які у своїй сукупності доводять винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень:

- Копія наказу Управління державної охорони України № 245 від 09.06.2012 «Про розподіл повноважень між начальником Управління державної охорони України, першим заступником та заступниками начальника Управління державної охорони України», відповідно до якого до службових повноважень заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України УДО України ОСОБА_11 входила організація, контроль та особиста участь у заходах по забезпеченню безпеки Президента України в місцях його постійного та тимчасового перебування, членів його сім`ї, які проживають разом з ним та супроводжують його; спрямування та координація роботи з розробки пропозицій щодо оснащення місць постійного перебування Президента України технічними засобами охорони. Стосовно військовослужбовців УДО України ОСОБА_11 користувався дисциплінарною владою головнокомандувача виду Збройних Сил України (а.с.36-39, т.7),

- Функціональні обов`язки військовослужбовців Служби безпеки Президента України, затверджені Начальником Управління державної охорони України 04.07.2011, якими визначені права та обов`язки зазначених військовослужбовців ( а.с.116-226, т.16 ),

- Копія контракту про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України ОСОБА_11 від 05.09.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_11 уклав контракт про проходження військової служби в Управлінні державної охорони України строком на 5 років з 27.11.2011 року по 27.11.2016 року ( а.с.66, т.7),

- Копія рапорту ОСОБА_11 про укладення контракту про проходження військової служби строком на 5 років від 19.08.2011 ( а.с.67, т.7),

- Копія форми № 4 - послужний список ОСОБА_11 , відповідно до якого ОСОБА_11 прийняв військову присягу 13 липня 1993 року ( а.с.60, т.7),

- Розпорядження Управління державної охорони України № 30 від 21.02.2014, відповідно до якого з метою забезпечення безперервної безпеки Президента України ОСОБА_10 , з 22.02.2014 року до Донецької області відряджено заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО України ( а.с.14-15, т.7),

- Розпорядження Управління державної охорони України № 31 від 21.02.2014, відповідно до якого з метою забезпечення безперервної безпеки Президента України ОСОБА_10 з 23.02.2014 до Автономної Республіки Крим відряджено заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО України ( а.с.16-17, т.7),

- Розпорядження Управління державної охорони України № 32 від 21.02.2014, відповідно до якого з метою забезпечення безперервної безпеки Президента України ОСОБА_10 , з 22.02.2014 до Харківської області відряджено заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО України ( а.с.18-19, т.7),

- Витяг з журналу реєстрації відряджень № 2/45-13, відповідно до якого ОСОБА_11 відряджено до Харківської області з 22.02.2014 року, до Донецької області - у період часу з 22.02.2014 року по 24.02.2014 року, до АР Крим - з 23.02.2014 року по 25.02.2014 року (а.с.157-169, т.7),

- Копія журналу № 2/23-13 щодо обліку розпоряджень начальника УДО України з 06.01.2014 року по 30.12.2014 року, у якому містяться записи про реєстрацію розпоряджень Управління державної охорони України № 30 від 21.02.2014, № 31 від 21.02.2014, № 32 від 21.02.2014 щодо відряджень військовослужбовці СБПУ УДО України до Харківської та Донецької областей, а також Автономної Республіки Крим (том 19),

- Копії посвідчень про відрядження за період часу з 21.02.2014 року по 27.02.2014 року до Харківської, Донецької областей та АР Крим начальника відділу СБПУ УДО України ОСОБА_33 ( а.с.12-13, том 4),

- Копія наказу начальника УДО України від 22.06.2000 № 37/ДСК «Про затвердження інструкції «Про службові відрядження в системі Управління державної охорони України в межах України» та інструкція, відповідно до якої: днем виїзду у відрядження вважається день відправлення літака, поїзда, автомашини або іншого транспортного засобу із пункту постійної служби відрядженого військовослужбовця, а днем приїзду - день прибуття зазначеного транспорту у пункт постійної служби; облік осіб, що прибули (вибули) у службове відрядження, ведеться в спеціальних журналах (архівна копія, засвідчена УДО України опечатана у конверті) (том 19),

- Копія висновку службового розслідування, затвердженого 22.05.2014 року за фактом виявлення нестачі озброєння, боєприпасів, засобів хімічного озброєння та спеціальних засобів під час приймання озброєння на склад та під час проведення планової інвентаризації в підрозділах УДО України в період з 28.02.2014 по 14.03.2014, відповідно до якого встановлено втрату озброєння, спеціальних засобів та техніки на суму 165 478, 98 грн, яка знаходилась під відповідальністю заступника начальника УДО України - начальника СБПУ ОСОБА_11 (а.с.41-55, т.7),

- Копія висновку службового розслідування за фактом виявлення відсутності зброї під час проведення інвентаризації від 03.04.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_11 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та наказу начальника Управління державної охорони України від 01.08.2011 № 343/ДСК ( том 19),

- Копія наказу Управління державної охорони України про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_11 від 08.04.2014 № 212 ( а.с.86, том 7)

- Копія висновку службового розслідування від 26.09.2014 року, у ході якого були виявлені порушення вимог нормативно-правових актів у ході звільнення з військової служби військовослужбовців УДО України, які в період 2010-2014 років забезпечували безпеку колишнього Президента України ОСОБА_10 ( а.с.22-29, том 7),

- Копія рапорту ОСОБА_11 про надання відпустки від 20.02.2014 ( а.с.71, том 7),

- Копія наказу Управління державної охорони України про надання відпустки ОСОБА_11 за 2014 рік від 21.02.2014 № 99 ( а.с. 84, том 7),

- Копія наказу від 28.02.2014 № 32-ОС по особовому складу, відповідно до якого ОСОБА_11 зараховано у розпорядження Начальника Управління державної охорони України на підставі Указу в.о. Президента України № 180/2014 від 28.02.2014, яким ОСОБА_11 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника Служби безпеки Президента України Управління державної охорони України ( том 19),

- Копія витягу із наказу Управління державної охорони України від 21.02.2014 № 99 про надання ОСОБА_11 відпустки з 24.02.2014 (тобто у період перебування у відрядженні) (том 19),

- Копія рапорту ОСОБА_11 від 11.03.2014 про звільнення з військової служби за власним бажанням ( а.с.16, т.16),

- Копія рапорту ОСОБА_63 про відкликання ОСОБА_11 з відпустки від 29.04.2014 ( а.с. 73, том 7),

- Копія наказу Управління державної охорони України про відкликання ОСОБА_11 з відпустки у зв`язку із службовою необхідністю від 29.04.2014 року № 255 (том 19),

- Копія рапорту ОСОБА_64 про розгляд рапорту ОСОБА_11 на засіданні атестаційної комісії від 05.05.2014 ( а.с.72, том 7),

- Копія подання до звільнення з військової служби ОСОБА_11 від 07.05.2014 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем ( а.с.61-62, том 7),

- Копія наказу начальника Управління державної охорони України № 112-ос від 07.05.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_11 звільнено з військової служби в запас згідно з підпунктом «и» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту (том 19),

- Копія наказу від 23.02.2014 року № 25-ОС по особовому складу, відповідно до якого були звільнені військовослужбовці СБПУ УДО України, які охороняли колишнього Президента України ОСОБА_10 у період часу з 22.02.2014 року по 23.02.2014 року та виїхали з ним до Російської Федерації 24.02.2014 ( а.с.58-73, т.21),

- Копія журналу № 2/22-13 щодо обліку розпорядчих документів начальника УДО України /накази по особовому складу/ з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, у якому міститься запис про реєстрацію наказу № 25-ОС від 23.02.2014 лише 11.03.2014 року (том 19),

- Відповідь УДО України від 22.02.2022 року № 2/14-280, відповідно до якої дані про ознайомлення з наказом УДО України від 23.02.2014 № 25-ОС колишніх військовослужбовців, звільнених відповідно до пункту 4 цього наказу, а також відомості про ознайомлення ОСОБА_11 з наказом УДО України від 21.02.2014 № 99 (про надання відпустки) в Управлінні відсутні ( а.с.156, том 7),

- Доповідна записка заступника директора Департаменту - начальника СВБ ДОЗО КРЗ УДО України ОСОБА_65 від 19.12.2023, № 2/2-696дск, складена за результатами проведеної перевірки, зі змісту якої вбачається, що відповідно до пункту 4 наказу УДО України від 23.02.2014 N?25-ос «По особовому складу», згідно підпункту «г» пункту 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» (у зв?язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Служби безпеки України звільнено з військової служби ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_66 , ІНФОРМАЦІЯ_15 та ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_16 . Підставами для звільнення з військової служби вищевказаних осіб були їх рапорти від 21.02.2014. Аналогічні обставини звільнення вищевказаних військовослужбовців УДО також підтверджується наказом УДО України від 23.02.2014 № 25-ос «По особовому складу».

У ході зазначеної службової перевірки встановлено факт підготовки наказу УДО України від 23.02.2014 № 25-ос «По особовому складу», а саме пункту 4, без рапортів військовослужбовців УДО України, які були написані ними на території військової частини ЗС РФ у ніч з 23.02.2014 на 24.02.2014, а також встановлення факту реєстрації зазначеного наказу 11.03.2014 та надходження рапортів до кадрового підрозділу УДО України не раніше 25.02.2014. 3 огляду на викладене, внесено зміни до наказу УДО України від 23.02.2014 № 25-ос «По особовому складу», змінивши дату його підписання на 25.02.2014. Крім того, під час перевірки встановлені обставини щодо вчинення військовослужбовцями УДО України, які були звільнені на підставі наказу УДО України від 23.02.2014 № 25-ос «По особовому складу» порушення військової дисципліни, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.408 КК України (в редакції від 02.02.2014) ( а.с.65-86, том 20),

- Лист військової частини НОМЕР_1 № 222/10Д/7797 від 16.11.2023, відповідно до якого вищевказані військовослужбовці СБПУ УДО України документовані паспортами Російської Федерації. Крім того, ОСОБА_18 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_24 імовірно є співробітника Федеральної служби охорони Російської Федерації ( а.с.87-91, том 20),

- Протокол огляду від 10.01.2022 відеозапису «Крым. Путь на Родину. Документальный фильм ОСОБА_67 » та додаток до нього - диск із відеозаписом ( а.с.7-11, т.4, а.с. 100, т.6),

Дослідженням зазначених документів установлено, що на них міститься інтерв`ю, надане президентом РФ ОСОБА_68 , щодо обставин анексії півострова Крим під назвою: «Крым. Путь на Родину. Документальный фильм ОСОБА_67 ».

Під час відтворення відеозапису встановлено, що Президент РФ ОСОБА_69 у період часу відеозапису з 0 хвилин 25 секунд по 14 хвилину 15 секунд повідомляє обставини залишення колишнім Президентом України ОСОБА_10 та його охороною території України у ніч з 22.02.2014 року на 23.02.2014 року. Зокрема, ОСОБА_69 повідомляє, що співробітники охорони ОСОБА_30 звернулись за допомогою до силових відомств РФ. До зазначеної операції було залучено чотири силових відомства РФ. Російською Федерацією було надано три гелікоптери з загоном спецназу та узгоджено з охороною ОСОБА_10 координати посадки гелікоптерів та маршрут руху. Гелікоптери перевезли ОСОБА_10 та співробітників його охорони на територію РФ, звідки вони потім вирушили у Крим,

- Копія заяви ОСОБА_10 про відмову від державної охорони, відповідно до змісту якої Президент України відмовляється від державної охорони з 24.02.2014 ( а.с.11, т.5),

- Копія висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 27.01.2017 № 1390?1392/17-32, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_10 на заяві про відмову від державної охорони виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів безпосередньо ОСОБА_10 ( а.с.12-19, том 5),

- Копія заяви ОСОБА_11 від 15.05.2018 про участь у судовому засіданні Оболонського районного суду м. Києва у справі 1-КП/756/237/18, у якій зазначене поточне місце проживання ОСОБА_11 - Російська Федерація, м. Москва ( а.с.20, т.5),

- Протокол огляду від 06.10.2021 відеозапису (відеозапис судового засідання Оболонського районного суду м. Києва від 16.07.2018), копія журналу судового засідання від 16.07.2018 у справі № 1-кп/756/237/18, оптичний диск DVD-R із відеозаписом з допитом ОСОБА_11 від 16.07.2018 (а.с.71-125, 225, 226-231, т.5).

Дослідженням зазначених документів установлено, що 16.07.2018 Оболонським районним судом м. Києва було допитано в якості свідка захисту ОСОБА_11 під час судового розгляду у справі № 756/4855/17 (провадження № 1-кп/756/237/18) за обвинуваченням ОСОБА_10 .

Із цих документів (відеозапису, журналу, протоколу) вбачається, що у період часу з 22.02.2014 по 23.02.2014 особовий склад Служби безпеки Президента України УДО України на чолі з ОСОБА_11 перебував у відрядженні у Харківській, Донецькій областях та АРК.

Під час пересування з Донецької області в напрямку Автономної Республіки Крим, ОСОБА_11 прийняв рішення звернутись до свого колеги із Російської Федерації, однак з ним не було зв`язку, тому він набрав черговому ФСО (Федеральна служба охорони Російської Федерації), щоб він надав допомогу для переїзду до Криму. Після цього, він ще раз зв`язався із черговим та той надав йому координати населеного пункту куди потрібно дістатись. Далі ситуацію доповів Президенту України, який узгодив ці дії. Після прибуття до населеного пункту, побачили три гелікоптери. Він ( ОСОБА_11 ) віддав наказ по радіостанції у терміновому порядку пересісти у гелікоптери. Президент України сів у перший гелікоптер, разом із ним був прикріплений офіцер. Він ( ОСОБА_11 ) був у другому гелікоптері. Після доповіді командирів відділів, що весь особовий склад у гелікоптерах, окрім водіїв, він ( ОСОБА_11 ) дав вказівку щодо зльоту гелікоптерів. ОСОБА_11 також повідомив, що він наказав всьому особовому складу сідати у гелікоптери. Потім вони приземлились, оскільки необхідно було здійснити дозаправку гелікоптерів. ОСОБА_70 , ОСОБА_71 та ОСОБА_72 , за супроводження членів екіпажу, розмістились у наданому приміщенні. У цей час особовий склад перебував в іншому приміщенні. Потім їм запропонували пересісти у літаки, на що вони погодились. Через деякий час їх запросили сідати до літаків. Через 5-7 хвилин весь особовий склад також прибув до літаків. Приблизно через півгодини члени екіпажу літака їм повідомили, що необхідно здійснити посадку. Після посадки їм повідомили, що літак несправний, тому їм нададуть інший літак. Потім вони пересіли в інший літак, та вилетіли до Криму. Це було десь в обідній час. Після приземлення в Криму, за сприяння ФСО, їм було надано транспорт на якому вони приїхали на невідому базу відпочинку (санаторій). Це була друга половина дня. Із змісту вищевказаних документів також вбачається, що ОСОБА_11 залишив територію України через політичні уподобання,

- Протокол огляду відеозапису від 07.10.2021 (відеозапис судового засідання Оболонського районного суду м. Києва від 22.06.2018 у справі № 756/4855/17); копія журналу судового засідання від 22.06.2018 у справі № 1-кп/756/237/18, оптичний диск DVD-R із відеозаписом судового засідання у якому провадився допит свідка ОСОБА_13 від 22.06.2018 ( а.с.24-70, 224, 232-235, т.5).

Дослідженням зазначених документів установлено, що 22.06.2018 Оболонським районним судом м. Києва було допитано в якості свідка захисту ОСОБА_13 під час судового розгляду у справі № 756/4855/17 (провадження № 1-кп/756/237/18) за обвинуваченням ОСОБА_10 . Зі змісту документів вбачається, що ОСОБА_13 підтвердив обставини відрядження до Харковської, Донецької областей та АР Крим. Зокрема вбачається, що 22.02.2014 гелікоптерами із м. Харкова прибули до м. Донецька, там перемістились до літаків типу «Фалькон». Через деякий час, після того як не змогли вилетіти літаками, сіли в автомобілі та поїхали до домоволодіння ОСОБА_73 , там чекали на групу з Харкова. Після прибуття співробітників передової групи з Харкова, було прийнято рішення виїжджати в сторону АРК. Далі, в ніч з 22 на 23 лютого вони пересувались гелікоптерами типу МІ-8, а потім - літаками. Прибули в Крим 23 лютого 2014 року. У подальшому, 23 лютого 2014 року з території Криму вирушили до м. Ростов, Російської Федерації. ОСОБА_13 до Російської Федерації у зв`язку зі своїми політичними переконаннями. Здійснював охорону ОСОБА_10 до написання рапорту на звільнення 23.02.2014. Коли залишав територію України - вже написав заяву про звільнення, з наказом про звільнення не ознайомлювався. У подальшому ОСОБА_13 перебував разом із ОСОБА_10 до травня-червня 2014 року в якості помічника,

- Протокол огляду відеозапису від 07.10.2021 (відеозапис судового засідання Оболонського районного суду м. Києва від 04.05.2018 у справі № 756/4855/17), оптичний диск DVD-R із відеозаписом з допитом ОСОБА_7 від 04.05.2018 , копія журналу судового засідання від 04.05.2018 у справі № 1-кп/756/237/18 ( а.с.187-221, 223, 236-240, т.5).

Дослідженням зазначених документів установлено, що 04.05.2018 року Оболонським районним судом м. Києва було допитано в якості свідка захисту ОСОБА_7 під час судового розгляду у справі № 756/4855/17 (провадження № 1-кп/756/237/18) за обвинуваченням ОСОБА_10 .

Зі змісту вказаних документів вбачається, що ОСОБА_7 підтвердив обставини відрядження військовослужбовців СБПУ УДО України, в тому числі його до Харківської, Донецької областей та АР Крим. Зокрема щодо обставин незаконного переправлення осіб через державний кордон України, із зазначених документів вбачається, що ближче по опівночі 22.02.2014 року із резиденції у м. Донецьку рухались в сторону м. Запоріжжя. Прибули на поле неподалік населеного пункту. Була надана команда вистроїти автомобілі в один ряд, увімкнути ближнє та дальнє освітлення. Після цього, почули звук гелікоптерів, які здійснювали посадку. Через деякий час побачили три військових гелікоптери типу «МІ-8», модифікації «МІ-8МТ». Після посадки на гелікоптери особового складу, вони злетіли, летіли на низькій висоті, метрів 5-6 без розпізнавальних знаків у темряві. Із основного автомобіля Президент разом із особами, що його супроводжували, перемістився до першого гелікоптера. Далі по радіостанції почув пролунала команда начальника Служби безпеки завантажити підпорядкований підрозділ на борт третього гелікоптера, що і було виконано. На гелікоптерах були розпізнавальні знаки у вигляді червоних зірок, це була Російська Федерація. Переліт тривав недовго, хвилин 20-25. Посадку здійснили на військовому аеродромі, охоронювана особа разом із супроводженням перемістилась у приміщення неподалік. Особовий склад перебував також на території у вагончику. На аеродромі перебували декілька годин. Вже близько 6-7 ранку завантажились із речами на літак АН-26 При посадці на літаки маршрут був невідомий, тільки після приземлення зрозуміло стало, що це АР Крим. Це було вже 23 лютого після 9 ранку.

У подальшому, прибули на територію санаторію, де перебували близько 04 годин, потім Президенту було запропоновано залишити це місце перебування та вирушити в сторону ОСОБА_74 прибули в ОСОБА_75 , де дислокується бригада морської піхоти Російської Федерації. Через деякий час, до них вийшов Президент, вишикував, подякував та показавши рапорт, сказав, що він відмовляється від державної охорони щоб не піддавати нікого небезпеці. Запропонував тим, хто готовий продовжувати рух із ним далі. Підрозділ, очолюваний ОСОБА_7 , у повному складі продовжив рух разом із ОСОБА_10 . Так як розуміли, що будуть рухатись за межі території України, для того щоб дотриматись юридичної процедури та не бути дезертирами, склали табельну зброю, посвідчення та написали там на місці рапорти на звільнення. Потім вирушили на територію іншої військової частини, звідки морським шляхом залишили територію України та вночі 24 лютого 2014 року прибули до Російської Федерації,

-Протокол огляду відеозапису від 07.10.2021 (відеозапис судового засідання Оболонського районного суду м. Києва від 08.06.2018 у справі № 1-кп/756/237/18); оптичний диск DVD-R із відеозаписом з допитом ОСОБА_18 від 08.06.2018, копія журналу судового засідання від 08.06.2018 у справі № 1-кп/756/237/18 ( а.с.126-186,222, 241-245, т.5),

Дослідженням зазначених документів установлено, що 08.06.2018 Оболонським районним судом м. Києва було допитано в якості свідка захисту ОСОБА_18 під час судового розгляду у справі № 756/4855/17 (провадження № 1-кп/756/237/18) за обвинуваченням ОСОБА_10 .

Зі змісту вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_18 підтвердив обставини відрядження військовослужбовців СБПУ УДО України та Президента України у міста Харків, Донецьк та АР Крим у лютому 2014 року. Щодо обставин переправлення через державний кордон в ніч з 22 на 23 лютого, ОСОБА_18 зазначив, що при під`їзді до ОСОБА_76 він побачив блокпост та доповів ОСОБА_11 про неможливість проїзду цією дорогою. Після цього, ОСОБА_71 комусь дзвонив, хвилин через 20-30 ОСОБА_71 дав координати та віддав вказівку вирушати за визначеним маршрутом. Потім прибули у місцевість неподалік Бердянську, там було декілька гелікоптерів, два на землі та один у повітрі. Після посадки третього гелікоптера, ОСОБА_71 вийшов із автомобіля, з гелікоптера йому назустріч вийшов чоловік. Після спілкування ОСОБА_77 з цією особою, по радіостанції пролунав наказ сідати у гелікоптери. Був розподіл між гелікоптерами, після чого вилетіли. Через деякий час приземлились на аеродромі, де це було - не відомо. Після цього, через деякий час пересіли у літаки та вилетіли, однак з технічних причин знову приземлились на якомусь аеродромі. Пересіли в інший аналогічний літак та летіли якийсь час. Скільки летіли - невідомо.

Після приземлення зустріли військовослужбовці Російської Федерації. У подальшому вирушили в сторону 9-ої дачі. Через деякий час, вирушили в сторону Севастополя, по прибуттю заїхали на територію військової частини. На той момент розуміли, що в країні відбувся озброєний переворот. Президент попросив усіх співробітників, які його супроводжували вишикуватись та запропонував тим, хто готовий, продовжувати рух із ним далі. Були співробітники, які відмовились, мотивуючи це тим, що у них родини та вони бажають продовжити службу в Управлінні державної охорони. Для того, щоб не бути військовими злочинцями, написали рапорти на звільнення з Управління державної охорони. Президент написав відмову від державної охорони. Співробітники, які слідували далі з Президентом, залишили зброю.

У подальшому, 24.02.2014 ОСОБА_18 вирушив разом із Президентом до РФ із міста Севастополь морським транспортом. До РФ поїхав з ОСОБА_78 у зв`язку з політичними переконаннями,

- Протокол огляду від 28.01.2022 з додатками - витягом інформації оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» та відомостями оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» на оптичному диску ( а.с. 234-272, том 7),

- Електронні документи, які зберігаються на оптичному диску типу DVD-R марки НР, об`ємом 4.7 GB ( а.с. 233, том 7),

- Доручення слідчого про проведення слідчих (процесуальних) дій (встановлення номеру телефона ОСОБА_11 станом на лютий 2014 року), а.с.142-143, том 7,

- Відповідь на доручення слідчого щодо номерів мобільних телефонів, які перебували у користуванні ОСОБА_11 № 14/3-17767 від 24.09.2021, відповідно до якої ОСОБА_11 користувався, серед інших, номером телефону НОМЕР_2 ( а.с.145, том 7)

- Протокол огляду від 20.06.2022 документів ПрАТ «ВФ Україна» щодо з`єднань абонентських номерів, які перебували у користуванні ОСОБА_10 з додатком - та відомостями оператора мобільного зв`язку на оптичному диску ( а.с.16-41, т.9),

- Електронні документи, які зберігаються на оптичному диску типу DVD-R марки Alerus, об`ємом 4.7 GB ( а.с.15, том 9),

- Постанова від 20.06.2022 про визнання та приєднання документів до кримінального провадження ( а.с.42-45, том 9),

- Постанова прокурора від 21.06.2022 про залучення спеціаліста для проведення аналізу документів ПрАТ «ВФ Україна» щодо з`єднань абонентських номерів, які перебували у користуванні ОСОБА_10 (а.с.46-49, том 9),

- Доручення слідчого від 06.06.2022 до СБУ про проведення слідчих (процесуальних) дій (встановлення номерів мобільних телефонів, якими користувався ОСОБА_10 станом на лютий 2014 року) ( а.с.3-4, том 9),

- Відповідь СБУ на доручення слідчого від 08.06.2022 № 5/6/12-7117 щодо встановлення номерів мобільних телефонів, яким користувався ОСОБА_10 . Відповідно до зазначеної інформації ОСОБА_10 серед іншого користувався номерами телефонів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ( а.с.9, том 9),

- Аналітична довідка спеціаліста від 21.06.22 - проведеного аналізу документів ПрАТ «ВФ Україна» щодо з`єднань абонентських номерів, які перебували у користуванні ОСОБА_10 від 20.06.2022 ( а.с.52-56, том 9).

У ході проведення зазначених процесуальних дій було оглянуто за участю спеціаліста файли з інформацією про вхідні та вихідні з`єднання абонентських номерів ОСОБА_11 « НОМЕР_2 », ОСОБА_13 « НОМЕР_6 », ОСОБА_10 « НОМЕР_3 », « НОМЕР_4 », « НОМЕР_5 »;

- копія постанови від 15.04.2022 про закриття кримінального провадження №0001067 в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 15, п.12 ч. 2 ст. 115 КК України стосовно ОСОБА_10 ( а.с. 59-90, том 9).

У свою чергу колегія суддів констатує, що судом першої інстанції у результаті досліджених письмових доказів правильно було встановлено, що на день вчинення злочину ОСОБА_11 був військовослужбовцем, а отже і суб`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України, оскільки станом на 23.04.2024 року проходив військову службу за контрактом в Управлінні державної охорони України.

Разом з цим, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, зокрема те, що ОСОБА_11 , діючи за підбурюванням ОСОБА_10 , з метою ухилитися від проходження військової служби, перебуваючи в Гагарінському районі міста Севастополя (поблизу бухти Козачої), у ніч з 23.02.2014 на 24.02.2014 за допомогою наданого представниками Російської Федерації морського судна разом із ОСОБА_10 , за попередньою змовою групою осіб з 15 військовослужбовцями Управління державної охорони України (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження), залишив територію України та до місця несення служби не повернувся.

У свою чергу ОСОБА_10 усвідомлюючи те, що військовослужбовці Управління державної охорони України, перебувають на військовій службі та зобов`язані сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, захищати Вітчизну та територіальну цілісність України, діючи з прямим умислом, розуміючи, що за самовільне залишення місця служби та нез`явлення військовослужбовця до місця несення служби з відрядження, відпустки передбачена кримінальна відповідальність за дезертирство, запропонував ОСОБА_11 та іншим військовослужбовцям Управління державної охорони України ухилитися від подальшого проходження військової служби, шляхом виїзду з ним до Російської Федерації.

При цьому, ОСОБА_10 для схилення військовослужбовців Управління державної охорони України, в тому числі ОСОБА_11 до дезертирства, запропонував їм працювати разом з ним у подальшому на території Російської Федерації, та запевнив їх у належному матеріальному забезпеченні та організації перевезення їх сімей.

Також ОСОБА_10 , власноручно написав заяву про відмову від державної охорони з 24.02.2014, зміст якої довів до військовослужбовців УДО, у тому числі ОСОБА_11 .

Саме активні дії ОСОБА_10 схилили ОСОБА_11 та інших військовослужбовців УДО до вчинення дезертирства групою осіб, викликавши у них бажання й рішучість ухилитися від виконання обов`язків військової служби.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються зазначеним доводи апеляційних скарг захисників про те, що ОСОБА_10 не мав умислу на вчинення даного кримінального правопорушення, а ОСОБА_11 не може бути суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 408 КК України, а відтак їх дії не можуть бути інкриміновані у провину.

Також предметом перевірки суду першої інстанці була версія сторони захисту про відсутність в діях обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, та вона обґрунтовано визнана безпідставною, оскільки вона не узгоджується, суперечить та спростовується сукупністю наявних доказів у цьому кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінені судом.

Зокрема, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є суб`єктами злочину, передбаченого ст. 332 КК України.

ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , заздалегідь домовившись між собою та за сприянням представників іноземної держави РФ, а також інших осіб, усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх дій як переправлення кількох осіб через державний кордон України поза пунктами пропуску, про що серед іншого свідчать дії обвинувачених як визначення маршрутів пересування до місця незаконного перетину територією України з дотриманням правил конспірації, пошук засобів переправлення та співучасників, визначення кола осіб, яких переміщували, віддання військовослужбовцям та іншим особам наказів, вказівок на переміщення та посадку на борти повітряних суден, розстановка (розміщення) учасників по повітряних суднах, розподіл їх обов`язків, безпосереднє переправлення поза пунктами пропуску через державний кордон України повітряним простором, тобто активна діяльність по переправленню до та під час його вчинення.

Щодо доводів захисника про те, що частина поданих стороною обвинувачення доказів є копіями, а тому вони є недопустими, слід вказати наступне.

Так, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України (ст. 86 цього Кодексу).

Під час вирішення питання про допустимість таких доказів суду насамперед необхідно з`ясувати, чи є це порушення істотним та яким чином воно вплинуло на забезпечення і реалізацію прав та свобод особи у кримінальному провадженні.

За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими треба лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо було усунути в ході судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 99 КПК України дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

Згідно з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 29 липня 2024 року у справі № 466/5810/20, під час вирішення питання допустимості як доказу певного документу, який надано суду в копії, урахуванню підлягають не лише формальні аспекти щодо виготовлення та/або належного завірення такої копії, але й наявність чи відсутність в учасників провадження обґрунтованих сумнівів у відповідності даних, які містяться в копії документу, його оригіналу.

Матеріали кримінального провадження №0000136 були виділені з інших кримінальних проваджень (№0002661, № 0001029) та ряд документів були надані у належним чином завірених копіях та з урахуванням вимог ст. 99 КПК України вони є належними та допустимими доказами.

З урахуванням наведеного, доводи захисника про те, що висновки щодо винуватості ОСОБА_10 ґрунтуються на недопустимих доказах, якими захисник вважає копії ряду процесуальних документів, є необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 408 КК України та винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України. Винуватість останніх доведена «поза розумним сумнівом».

Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норм кримінального закону, якою встановлена кримінальна відповідальність за вчинені обвинуваченими дії, які суд правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 408 КК України щодо ОСОБА_10 та за ч. 2 ст. 332, ч. 2 ст. 408 КК України щодо ОСОБА_11 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що підстави для закриття кримінального провадження щодо обвинувачених, як про це вказують захисники у своїх апеляційних скаргах, відсутні.

Здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження, суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на доводи сторони захисту, які є аналогічними викладеним доводам у поданих апеляційних скаргах, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав доводи та твердження сторони захисту необґрунтованими, та належним чином мотивував свою позицію.

При цьому колегією суддів не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки наведених місцевим судом доказів, як і не встановив підстав для визнання таких доказів недопустимими.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій обвинувачених, які їм інкриміновані у провину, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Призначене судом обвинуваченим покарання в апеляційних скаргах не оскаржується, натомість викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 доводи зводяться до незгоди із не застосуванням до ОСОБА_11 положень ст. 49 КК України.

Розгляд даного кримінального провадження здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), чому передувало оголошення обвинуваченого у розшук, тому посилання захисника на застосування вимог ст. 49 КК України є безпідставними.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування вироку та підстав для закриття кримінального провадження при перевірці даного кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання, яке вони мають відбувати реально.

Призначене ОСОБА_10 та ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам

ст. ст. 50, 65 КК України. Таке покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої інстанції при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість ухваленого вироку.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених через суворість не допущено, то апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя