ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Кривий Ріг

08.10.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ташкент, Узбекістан, зареєстрована в АДРЕСА_1 , утримується під вартою в ДУ «Дніпровська УВП № 4» в м. Дніпро

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16.10.2025р.

за участю захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду щодо обвинуваченої ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 16.10.202р. включно.

Із постановою суду не погодився захисник ОСОБА_6 , який в апеляційній скарзі:

- вважає, що оскаржувана ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2025р. є необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи; неповнотою судового розгляду;

- вважає, що суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали належним чином не дотримався вимог ст.ст. 177, 198 КПК України, клопотання було розглянуто поверхнево, доводи сторони захисту формально вислухані без їх належної оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, судом не надано належної оцінки особі обвинуваченої та ризикам, на які посилався прокурор у клопотанні, зокрема щодо їх необґрунтованості;

- наголошує, що обвинувачена є жінкою похилого віку (1963р.н.) з низкою хронічних захворювань, у тому числі онкологічним, що підтверджується медичними документами, наявними в матеріалах справи, має постійне зареєстроване місце проживання в м. Дніпрі та стійкі соціальні зв`язки, зокрема доньку, яка наразі виховує семимісячну дитину;

- вважає, що суд не визначив альтернативного запобіжного заходу у виді застави, чим позбавив обвинувачену гарантованого права на альтернативний запобіжний захід, а її доводи залишені без відповіді;

- прохає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченої скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої та застосувати щодо неї більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з обов`язковим носінням електронного браслету та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, альтернативно застосувати запобіжний захід у виді застави.

Про дату, час та місце судового розгляду обвинувачена повідомлена належним чином, особисте клопотання про участь у судовому засіданні не подала, відповідно о вимог ст. 422-1 КПК України суд апеляційної інстанції проводить розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, та матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги за таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме у вчиненні державної зради в умовах воєнного стану громадянкою України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній інформаційній безпеці України: а саме, надання представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, а саме інформацію про переміщення та розміщення військової техніки та особового складу ЗСУ на території міста Дніпра та Дніпровського району Дніпропетровської області.

Прокурор у поданому клопотанні до суду наголосив про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченої про існування ризиків з боку обвинуваченої, які передбачені ст. 177 КПК України, та неможливості їх запобігти іншим, більш м`яким запобіжним заходом, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про наявність ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченої під вартою.

При задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що посягає на територіальну цілісність і недоторканість України, вчинений в умовах повномасштабного збройного вторгнення рф на суверенну територію України, обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків, інформація про її офіційні доходи відсутня.

Суд першої інстанції врахувавши наведені вище відомості, вважав, що запобіжний захід у виді утримання під вартою є обґрунтованим, відповідає відомостям про особу обвинуваченої, характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, та дасть змогу запобігти шкоді інтересам правосуддя, якими можуть бути спроби переховування обвинуваченої від суду, вчинення нею іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, так і перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ризики таких дій є реальними та дійсними.

За висновками суду першої інстанції обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченої в процесі розгляду кримінального провадження в суді. Судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченій запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Суд першої інстанції також вважав безпідставними доводи захисника та обвинуваченої про можливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції прийняте обґрунтоване та вмотивоване рішення, що продовження щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у якому вона обвинувачується, відомостями про особу обвинуваченої, такий запобіжний захід запобігатиме перешкодам, які можуть вплинути на інтереси правосуддя, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, та менш суворий запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого узгоджується з вимогами ст.ст. 177, 178, 194 КПК України, та на думку суду апеляційної інстанції, є правильним та обґрунтованим.

Тому доводи апеляційної скарги захисника, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали належним чином не дотримався вимог ст.ст. 177, 198 КПК України, клопотання було розглянуто поверхнево, доводи сторони захисту формально вислухані без їх належної оцінки, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, судоми не надано належної оцінки особі обвинуваченої та ризикам, на які посилався прокурор у клопотанні, зокрема щодо їх необґрунтованості є безпідставними.

На думку суду апеляційної інстанції, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої у даному кримінальному провадженні, а наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Інкримінований обвинуваченій злочин несе реальну загрозу інтересам незалежності, територіальній цілісності та суверенітету України, а також життю та здоров`ю військовослужбовців ЗСУ та цивільних осіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_7 і виключити ризики, пов`язані із звільненням її з-під варти.

Доводи апеляційної скарги, що обвинувачена є жінкою похилого віку (1963р.н.) з низкою хронічних захворювань, у тому числі онкологічним, що підтверджується медичними документами, наявними в матеріалах справи, має постійне зареєстроване місце проживання в м. Дніпрі та стійкі соціальні зв`язки, зокрема доньку, яка наразі виховує семимісячну дитину, також не можуть бути визнані слушними, оскільки не є чинниками, які унеможливлюють застосування щодо обвинуваченої у особливо тяжкому злочині запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому діючий КПК України не передбачає підставами незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою незадовільний стан здоров`я.

Доводи апеляційної скарги захисника, що суд не визначив альтернативного запобіжного заходу у виді застави та обвинувачена була позбавлена гарантованого права на альтернативний запобіжний захід, а її доводи залишені без відповіді, є також неспроможними з урахуванням наступного.

Вимоги ст. 4 ст. 183 КПК України передбачають, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

У даному кримінальному провадженні суд першої інстанції, керуючись своїми дискреційними повноваженнями, враховуючи відомості про особу обвинуваченої, фактичні обставини кримінального правопорушення, у якому ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину проти основ національної безпеки, його підвищену суспільну небезпеку, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також ту обставину, що судовий розгляд триває, обґрунтовано вважав, що потреби досудового розслідування та суспільний інтересах на даному етапі провадженні виправдовують застосування щодо обвинуваченої безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави.

Таким чином доводи апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченої та застосувати щодо неї більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з обов`язковим носінням електронного браслету та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст.194 КПК України, альтернативно застосувати запобіжний захід у виді застави, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16.10.2025р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.08.2025р., якою задоволено клопотання прокурора та щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16.10.2025р. - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді