Харківський районний суд Харківської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року

селище Покотилівка Харківської області

Справа №635/9332/24

Провадження №1-кп/635/126/2025

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення(на бойових машинах піхоти) 6-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу статті 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 407, частиною 4 статті 408 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого механіка-водія 1-го відділення 3-го взводу оперативного призначення 3-ої роти оперативного призначення(на бронетранспортерах) НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 09.04.2023 не повернувся з відпустки до місця несення служби в міжнародний аеропорт м. Харків та до 18.05.2023, в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за частиною 5 статті 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин військовослужбовцем, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім цього, під час судового розгляду встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №45 від 07.02.2023, військовослужбовця за призовом по мобілізації солдата ОСОБА_5 , призначено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №103 від 02.11.2023, солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення(на бойових машинах піхоти) 6-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №331 від 08.11.2023, солдат ОСОБА_5 справи та посаду старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення(на бойових машинах піхоти) 6-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ прийняв і приступив до виконання службових обов?язків за посадою.

Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_6 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження зобов`язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено та діє й до теперішнього часу.

Однак, ОСОБА_6 під час проходження військової служби 06.02.2024 діючи умисно, в умовах воєнного стану,без дозволу командування та поважних причин вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.

ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією Збройних сил України, достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно, ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 06.02.2024 самовільно залишив місце несення служби в районі АДРЕСА_2 .

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_6 в період з 06.02.2024, в умовах воєнного стану, з метою ухилитись від військової служби незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме пункту тимчасової дислокації підрозділу в районі АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

За час відсутності на службі ОСОБА_6 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , суд кваліфікує за частиною 4 статті 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиція сторони обвинувачення та сторони захисту

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд враховуючи повне визнання ОСОБА_5 своєї вини, щиросердного каяття визнати ОСОБА_5 винним за частиною 5 статті 407 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; за частиною 4 статті 408 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі статті 70 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Допитаний у судовому засіданні під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, які зазначені у обвинувальному акті визнає повністю та показав, що у встановлений судом спосіб, час і місці здійснював кримінальні правопорушення, передбачені частиною 5 статті 407 та частиною 4 статті 408 КК України, усвідомив протиправність своїх діянь та щиро в цьому розкаюється. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні просила призначити більш м`яке покарання з урахуванням статті 69 КК України, ніж передбачено законом.

Щодо доказів на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви суду

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікував за частиною 5 статті 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану та за частиною 4 статті 408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Суд бере до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини справи. Судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження положення частини 3 статті 349 КПК України про те, що у такому випадку будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, пересвідчившись в добровільності позиції обвинуваченого, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 407, частиною 4 статті 408 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання та мотиви призначення покарання

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Обставинами, які відповідно до статті 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_5 встановлено, що він раніше в силу статті 89 КК України не судимий, з середньою освітою, неодружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем несення служби характеризується посередньо.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до статті 12 КК України є тяжкими злочинами, які вчинені в умовах воєнного стану, конкретні обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 407, частиною 4 статті 408 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, в межах санкції статей кримінального закону, за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням особи винного, дослідивши матеріали справи, суд не встановив наявність достатніх обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а відтак дійшов висновку про відсутність правових підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом та застосування статті 69 КК України.

Щодо вирішення процесуальних питань

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2025 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 18.01.2026 включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили залишити у вигляді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з дати проголошення вироку, зарахувавши в строк покарання строк перебування під вартою.

На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 349, 369, 370, 373, 374,394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 407, частиною 4 статті 408 КК України та призначити покарання:

-за частиною 5 статті 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

-за частиною 4 статті 408 КК України у виді 7 роки позбавлення волі

Згідно частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 серпня 2024 року по 15 грудня 2025 року включно - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 до набрання вироку законної сили залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку 16 грудня 2025 року.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого частиною 2 статті 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі частини 15 статті 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтею 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_7