ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1553/25 Справа № 212/399/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг матеріали кримінального провадження № 0000101 за ч. 4 ст. 185 КК України відносно ОСОБА_8 , за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, який працює на посаді слюсара - ремонтника 4-го розряду АТ «Криворізькі тепломережі», одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК Українита призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно до вироку суду, ОСОБА_8 23.07.2023 року приблизно о 22.00 годині, більш точний час в ході судового розгляду не встановлений, знаходився у салоні маршрутного таксі № 240, що рухалось по маршруту з зупинки громадського транспорту «Площа Визволення». Перебуваючи в салоні зазначеного маршрутного таксі, ОСОБА_8 побачив незнайомого йому на той час чоловіка ОСОБА_10 , який сидів на пасажирському сидінні в салоні зазначеного маршрутного таксі. Після чого, знаходячись на зупинці громадського транспорту «173 квартал» в Покровському районі міста Кривого Рогу потерпілий ОСОБА_10 , виходячи із салону зазначеного маршрутного таксі, при невстановлених в ході судового розгляду обставинах втратив у салоні належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi РОСО» Х3 Рro в корпусі чорного кольору. ОСОБА_8 , знаходячись в салоні зазначеного маршрутного таксі № 240, що продовжувало рух, сів на сидіння, де до цього часу знаходився ОСОБА_10 , та виявив вищезазначений мобільний телефон, який втратив останній.

В цей час у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, а саме вищезазначеним мобільним телефоном, належним ОСОБА_10 .

Так, знаходячись у салоні вищезазначеного маршрутного таксі № 240 ОСОБА_8 , будучи обізнаним, кому саме належить знайдене ним майно, а саме зазначений вище мобільний телефон, зважаючи на те, що він фактично був очевидцем події втрати цього мобільного телефону, розуміючи, що телефон не вибув з володіння власника, його місцезнаходження відомо власнику, та таким чином, зважаючи, що між втратою потерпілим мобільного телефону та його знахідкою ОСОБА_8 пройшов нетривалий проміжок часу, останній мав підстави вважати, що власник може за ним повернутись, в зв`язку із чим ОСОБА_8 не має на знайдене ним майно ні дійсного ні гаданого права. При цьому ОСОБА_8 , в порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст.337 Цивільного кодексу України, не вжив відповідних заходів щодо знайденого майна, а саме не повідомив про знахідку майна водія або володільця маршрутного таксі та не повідомив про знахідку до Національної поліції України або органу місцевого самоврядування.

Натомість, ОСОБА_8 , перебуваючи у вказаний час та місці, реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану заволодів належним потерпілому ОСОБА_10 майном, а саме мобільним телефоном марки «Xiaomi РОСО» Х3 Рro в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: 1) НОМЕР_1 , 2) НОМЕР_2 , 6/128 GB, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи становить 5750,00 гривень.

Після чого, ОСОБА_8 залишив у своїй власності зазначений вище мобільний телефон, який фактично не вийшов з володіння власника, та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 таємно викрав майно в умовах воєнного стану, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , чим завдав останньому майнову шкоду на суму 5750,00 гривень.

На вказаний вирок суду обвинуваченим ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року змінити та призначити йому покарання непов`язане з позбавленням волі. Зазначає, що він щиро розкаюється у скоєному, раніше не судимий, працює, має постійне місце проживання, родину.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 просить вирок Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року змінити, а саме виключити з мотивувальної частини вироку посилання на докази, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: повідомлення з ПТ «Ломбард Капітал» з приводу того, що відеозапис з камер спостереження не збережений та вони мають можливість надати Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.08.2023 року; заява свідка ОСОБА_11 про те, що він зобов`язується зберігати придбаний ним мобільний телефон; заява потерпілого ОСОБА_10 про те, що він надає копію коробки від викраденого мобільного телефону; в іншій частині вирок суду залишити без змін.Зазначає, що перелічені документи не являються доказами у даному провадженні та не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року було закрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_12 на вирок Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_10 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи або про бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, просив не позбавляти його волі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_6 ,яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та не заперечувала проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, оскільки під час апеляційного розгляду він вину визнав в повному обсязі та щиро покаявся у скоєному, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні не в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оскаржується, в тому числі і обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При вирішенні питання щодо призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини що пом`якшують покарання, дані про особу винного, який раніше не судимий, щиросердечно розкаявся у скоєному, працює, позитивно характеризується за місцем фактичної роботи, одружений, має постійне місце проживання, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував потерпілому матеріальні збитки, завдані даним кримінальним правопорушенням. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З доповіді органу пробації вбачається, що його характеризують з позитивної сторони, вказують на середній ризик повторного скоєння ним нового кримінального правопорушення та можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно із вимогами ст. 65 КК України особі за вчинення злочину має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, на думку колегії суддів, покарання у виді 5 років позбавлення волі, але із звільненням ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, буде саме таким.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку посилання на докази, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: повідомлення з ПТ «Ломбард Капітал» з приводу того, що відеозапис з камер спостереження не збережений та вони мають можливість надати Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.08.2023 року; заява свідка ОСОБА_11 про те, що він зобов`язується зберігати придбаний ним мобільний телефон; заява потерпілого ОСОБА_10 про те, що він надає копію коробки від викраденого мобільного телефону, є слушними, оскільки перелічені документи не являються доказами у даному кримінальному провадженні та не доводять вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок, звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на деякі докази, які, нібито, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в решті вирок залишити без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України ОСОБА_8 зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на докази, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме:

- повідомлення з ПТ «Ломбард Капітал» з приводу того, що відеозапис з камер спостереження не збережений та вони мають можливість надати Договір про надання фінансового кредиту та застави № від 08.08.2023 року;

- заява свідка ОСОБА_11 про те, що він зобов`язується зберігати придбаний ним мобільний телефон;

- заява потерпілого ОСОБА_10 про те, що він надає копію коробки від викраденого мобільного телефону.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: