Справа № 522/3265/25
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16

перекладачів - ОСОБА_17 , ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 у кримінальному провадженні № 0000693 від 08.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України,

установив:

І. Суть питання, що вирішується.

На розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження за № 0000693 від 08.05.2024 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України та за підозрою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.10.2025 без визначення розміру застави.

Враховуючи те, що до суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у судовому засіданні суд поставив на обговорення учасників судового провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

1. Клопотання прокурора.

Прокурор подав суду письмове клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 під вартою строком на 60 днів.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, а також продовження існуванням ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_13 може: переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

2. Позиція сторін щодо заявленого клопотання.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, просив суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_5 заперечив проти розгляду клопотання прокурора, посилаючись на те, що йому необхідний час для проведення перевірки коректності перекладу на німецьку мову клопотання, що вручене його підзахисному.

Окрім того, 16.09.2025 року захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_5 подав письмові заперечення на клопотання прокурора, вважаючи його безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. З огляду на таке:

1. Щодо юрисдикції суду. ОСОБА_13 є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, не має дозволу на проживання в Україні, а в період інкримінованих подій (з 20.04.2022 по 05.05.2022) перебував за межами України, що підтверджується офіційними даними Державної прикордонної служби. Відтак, згідно зі ст. 8 КК України, до нього не може бути застосовано кримінальне переслідування за діяння, вчинені за межами держави.

2. Щодо статусу обвинуваченого. Підозру вручено українською мовою, якою ОСОБА_19 не володіє. Переклад німецькою мовою він отримав лише через кілька місяців уже після направлення обвинувального акту до суду. Це є грубим порушенням вимог ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та положень КПК України, оскільки особа не може вважатися такою, що належно повідомлена про суть обвинувачення.

3. Щодо характеру інкримінованого злочину. ОСОБА_13 інкримінується ч. 1 ст. 260 КК України, що не відноситься до категорії тяжких (максимальна санкція 5 років позбавлення волі). Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у таких випадках можливе лише за наявності доведених ризиків, чого прокурором не встановлено.

4. Щодо відсутності ризиків. Прокурор не довів жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Єдині свідки у справі ( ОСОБА_20 ) на даний час перебувають за межами України, тому впливу на них бути не може. Сам обвинувачений не переховувався від органів слідства чи суду.

5. Щодо порушення права на захист. Енгельману не забезпечено перекладача на стадії досудового розслідування, а переклади документів виявилися неточними, що підтверджено нотою Посольства Німеччини до МЗС України. Ці обставини свідчать про істотне порушення прав іноземного громадянина, гарантованих міжнародними конвенціями.

6. Щодо процесуальних порушень під час розгляду клопотання. Копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою німецькою мовою обвинуваченому та його захиснику не було надано, що позбавило сторони захисту можливості належним чином підготуватися до судового розгляду.

З огляду на викладене, захисник ОСОБА_5 просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , та змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_13 заперечив проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Він зазначив, що не має при собі паспорта для виїзду за кордон, а тому не має жодної можливості залишити територію України. У зв`язку з цим обвинувачений вважає безпідставними посилання сторони обвинувачення на існування ризику його переховування від суду чи органів досудового розслідування. Крім того, ОСОБА_13 наголосив, що не усвідомлює у повній мірі суті інкримінованих йому дій, не розуміє, у чому саме полягає суть обвинувачення, та не має наміру вчиняти будь-які дії, які могли б перешкоджати кримінальному провадженню або впливати на його учасників.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд

За змістом ст. 331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надане клопотання прокурора та заперечення захисника, суд доходить висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою, оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У цьому кримінальному провадженні існують доведені прокурором ризики того, що обвинувачений ОСОБА_13 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, існування вказаних ризиків обумовлене тяжкістю покарання, яке може бути призначене обвинуваченому ОСОБА_13 у разі визнання його винуватим та тією обставиною, що обвинувачений знайомий зі свідками та іншими обвинуваченими у провадженні.

Суд також враховує фактичні обставини кримінального провадження, в межах якого ОСОБА_13 інкримінуються дії щодо участі у непередбачених Законом України воєнізованому формуванні, у найбільш несприятливий для держави час, коли більшість людських та технічних ресурсів спрямовані на відсіч збройної агресії рф, яка розв`язала повномасштабну війну в Україні, щоденно руйнує країну та вбиває її громадян.

Суд вважає, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, суд має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Відтак, суд на підставі аналізу наданих матеріалів, продемонстрованої процесуальної поведінки, дійшов до висновку про те, що з огляду на наявність ризиків дії та поведінка обвинуваченого ОСОБА_13 на теперішній час потребує виняткового контролю, який здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, його підвищену суспільну небезпеку, наявність ризиків, та доходить висновку відносно того, що інтереси судового розгляду на цьому етапі провадженні виправдовують застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_13 безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також суд зазначає, що прокурором разом із клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_13 , було подано розписку від 01 жовтня 2025 року, підписану ОСОБА_13 , про те, що він отримав переклад клопотання.

Одночасно судом встановлено, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_13 було вчасно отримане стороною захисту, а саме: захисником 16 вересня 2025 року, а обвинуваченим 01 жовтня 2025 року, тобто задовго до його розгляду по суті. Такий порядок отримання документів забезпечив можливість належного ознайомлення з їхнім змістом та вжиття необхідних заходів для підготовки до судового розгляду.

З огляду на дату направлення клопотання та період часу, який минув до моменту його розгляду у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що у сторони захисту була достатня кількість часу для організації перекладу зазначеного клопотання на німецьку мову будь-яким іншим перекладачем.

Крім того, суд звертає увагу, що під час судового засідання ОСОБА_13 було забезпечено усний переклад клопотання про продовження строку тримання під вартою, який здійснювала перекладач ОСОБА_18 безпосередньо під час його оголошення прокурором.

Отже, доводи захисника ОСОБА_5 щодо відсутності підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду і не враховуються судом з підстав вказаних вище.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених ст. 260 КК України.

Суд вважає, що враховуючи обставини, що викладені вище, наразі відсутні підстави для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_13 .

Одночасно, суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_13 під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а захисник не позбавлений можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченої під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання встановлених раніше ризиків.

Керуючись ст. ст. 315, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 задовольнити.

Застосований до обвинуваченого ОСОБА_13 ( ОСОБА_21 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 грудня 2025 року включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1