У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06.11.2025 року включно, визначено розмір застави, в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.11.2025 року включно.

Визначено розмір застави, в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні щодо обставин кримінального провадження;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002034 від 09.09.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

За версією органу досудового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.03.2025 за № 10 о/с військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_6 призначено на посаду бойового медика 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення цієї ж військової частини.

Так, 09 вересня 2025 року приблизно о 15.50 год., перебуваючи у місці тимчасової дислокації 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України поблизу АДРЕСА_1 командиром 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України молодшим лейтенантом ОСОБА_8 , на виконання бойового розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_9 від 09.09.2025 №848 дск, бойовому медику 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшому сержанту ОСОБА_6 надано бойовий наказ щодо покращення 10 вересня 2025 року тактичного положення вогневої позиції на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро, а також проведення евакуації та заміни військовослужбовців, які отримали поранення під час виконання бойових завдань на вогневій позиції «Чикаго» на лівому березі річки Дніпро по лівому берегу русла річки Верхня Кінка.

Отримавши вказаний наказ, одразу у відповідь, старший сержант ОСОБА_6 , перебуваючи у тому ж місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ молодшого лейтенанта ОСОБА_8 , направлений на виконання бойового розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_9 від 09.09.2025 №848 дск щодо покращення 10 вересня 2025 року тактичного положення вогневої позиції на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро, а також проведення евакуації та заміни військовослужбовців, які отримали поранення під час виконання бойових завдань на вогневій позиції «Чикаго» на лівому березі річки Дніпро по лівому берегу русла річки Верхня Кінка, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати. Внаслідок відмови виконати наказ начальника та його невиконання, особовий склад батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії рф без участі старшого сержанта ОСОБА_6 , що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.

09.09.2025 о 18.25 год., в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

10.09.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого кримінального правопорушення та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, За версією органу досудового розслідування, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.03.2025 за № 10 о/с військовослужбовця військової служби за контрактом ОСОБА_6 призначено на посаду бойового медика 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення цієї ж військової частини.

Так, 09 вересня 2025 року приблизно о 15.50 год., перебуваючи у місці тимчасової дислокації 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України поблизу АДРЕСА_1 командиром 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України молодшим лейтенантом ОСОБА_8 , на виконання бойового розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_9 від 09.09.2025 №848 дск, бойовому медику 2-го взводу оперативного призначення 1-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшому сержанту ОСОБА_6 надано бойовий наказ щодо покращення 10 вересня 2025 року тактичного положення вогневої позиції на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро, а також проведення евакуації та заміни військовослужбовців, які отримали поранення під час виконання бойових завдань на вогневій позиції «Чикаго» на лівому березі річки Дніпро по лівому берегу русла річки Верхня Кінка.

Отримавши вказаний наказ, одразу у відповідь, старший сержант ОСОБА_6 , перебуваючи у тому ж місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 11, 16, 30, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.14 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, відкрито відмовився виконати наказ молодшого лейтенанта ОСОБА_8 , направлений на виконання бойового розпорядження командира батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_9 від 09.09.2025 №848 дск щодо покращення 10 вересня 2025 року тактичного положення вогневої позиції на лівому березі річки Дніпро із завданням своєчасного виявлення розвідувальних (штурмових) груп противника нанесення йому вогневого ураження та недопущення його просування до берегової лінії річки Дніпро, а також проведення евакуації та заміни військовослужбовців, які отримали поранення під час виконання бойових завдань на вогневій позиції «Чикаго» на лівому березі річки Дніпро по лівому берегу русла річки Верхня Кінка, хоча об`єктивно повинен був і міг його виконати. Внаслідок відмови виконати наказ начальника та його невиконання, особовий склад батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виконував бойові завдання з відсічі збройної агресії рф без участі старшого сержанта ОСОБА_6 , що призвело до зниження боєздатності вказаного військового підрозділу.

09.09.2025 о 18.25 год., в порядку ст. 208, 615 КПК України, ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України.

10.09.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, всупереч доводам апелянта, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, а така можливість в даному кримінальному провадженні, з огляду на характер злочину, що розслідується та наразі інкримінується ОСОБА_6 об`єктивно та беззаперечно, існує.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.09.2025 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді