Справа № 297/2976/25
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

у вигляді тримання під вартою

19 вересня 2025 року м. Берегово

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000337 від 25.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,

встановив:

Старший слідчий СВ Берегівського РВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся з клопотанням до суду, яке погоджено прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 діб, із визначенням застави у розмірі не менше 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень. У разі визначення застави у сумі, не менше 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень, старший слідчий просить покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; 2) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; 3) без дозволу суду не виїжджати за межі Закарпатської області; 4) утримуватися від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (якщо є такі).

Обґрунтовуючи клопотання, старший слідчий вказує на те, що слідчим відділенням Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування за кримінальним провадженням № 0000337 від 25.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного переправлення громадянин України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ще з невстановленими досудовим розслідуванням особами, сприяв шляхом надання вказівок та засобів незаконному переправленню через державний кордон України громадянам України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцю АДРЕСА_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканцю АДРЕСА_3 , за наступних обставин.

Так, в невстановлений досудовим розслідуванням день ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в невстановлений слідством час, місці та спосіб домовились з невстановленими досудовим розслідуванням особами, про організацію їхнього незаконного переправлення через державний кордон України поза межами пункту пропуску, за грошову винагороду, яка залежала від конкретної домовленості з вказаними особами та становила від 4500 доларів США до 10000 доларів США за відповідну особу та в подальшому керували їх діями, як особами, які бажають незаконно перетнути державний кордон України та вичікування слушного часу для переправлення через кордон України.

В подальшому, в невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, у невстановлений слідством спосіб ОСОБА_4 за винагороду погодився на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи сприяти у незаконному переправленні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України.

Зокрема, 01.09.2025 близько 16 години 50 хвилин за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи разом з ОСОБА_7 , який перебував за кермом транспортного засобу марки «Renault» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , прибули до ресторану "МакДональдс", який розташований у м. Мукачево по вул. Лавківській, 1, де на них вже чекав ОСОБА_9 , здійснили його посадку до салону вказаного транспортного засобу, після чого всі разом вирушили до будинку АДРЕСА_1 . Під час руху пасажир зазначеного транспортного засобу надавав ОСОБА_9 інструкції щодо порядку та способу незаконного перетину державного кордону України зокрема шляхом подолання річки Тиса, з`ясовував обізнаність та готовність до участі в протиправній операції та питання щодо розміру грошової винагороди та неодноразово наполягав на необхідності конспірації, уникненні «підстави» та обході блокпостів, підтверджуючи наявність у них контактів (посередників) і можливість організації переправлення осіб за плату (вказавши орієнтовну суму 9000 10000 доларів США замість звичної близько 15000 доларів США), що свідчить про вчинення дій, спрямованих на організацію та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України. Прибувши до вказаного місця, ОСОБА_7 заселив ОСОБА_9 до житлового будинку, який належить ОСОБА_4 , котрий, діючи умисно, надав зазначене помешкання для тимчасового розміщення та укриття особи, яка мала намір у подальшому незаконно перетнути державний кордон України, чим створив умови для підготовки до вчинення злочину, пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, тобто сприяв його вчиненню шляхом надання засобів у вигляді житла, що забезпечувало можливість переховування від правоохоронних органів та унеможливлювало виявлення протиправної діяльності.

У подальшому, того ж дня, 01.09.2025 близько 20 години 00 хвилин за вказівкою невстановленої досудовим розслідуванням особи громадянин ОСОБА_7 на тому ж самому транспортному засобі марки «Renault» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , прибув до місця проживання ОСОБА_10 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де на нього вже чекав останній, здійснив його посадку до салону вказаного транспортного засобу, після чого всі разом вирушили до будинку АДРЕСА_1 , де заселив його разом з ОСОБА_9 , який належить ОСОБА_4 , котрий в свою чергу надав зазначене помешкання і тим самим забезпечив тимчасове перебування ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою вичікування слушного часу для їх подальшого незаконного переправлення через державний кордон України, тобто сприяв його вчиненню шляхом надання засобів у вигляді житла, що забезпечувало можливість переховування вказаних осіб від правоохоронних органів та унеможливлювало виявлення протиправної діяльності.

Після цього, перебуваючи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_8 проводили інструктаж із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , під час якого неодноразово вимагали від них вимкнути мобільні телефони з метою дотримання заходів конспірації та уникнення викриття й затримання правоохоронними органами, запитували про наявність навичок плавання, пояснюючи, що незаконний перетин державного кордону України відбуватиметься через річку «Тиса», водночас хизувалися тим, що вже сприяли у незаконному переправленні не однієї особи, та при цьому ОСОБА_4 повідомив, що скоро мають привести ще вісім осіб і тоді всі разом поїдуть на місце незаконного перетину державного кордону України.

В подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на сприяння у незаконному переправленні вищевказаних громадян України через державний кордон у період дії правового режиму воєнного стану, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_9 раніше обумовлену грошову винагороду у сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США за організацію незаконного переправлення останнього через державний кордон України, після чого 01 вересня 2025 року, близько 22 години 15 хвилин, під час реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були викриті та затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 спільно з працівниками Служби безпеки України (СБУ).

18 вересня 2025 року слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, за погодженням із прокурором Берегівської окружної прокуратури, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами:

-протоколами допитів свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 02.09.2025;

-протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_9 від 17.09.2025;

-протоколом обшуку від 02.09.2025;

-протоколом огляду місця (вилучення автомобіля) від 02.09.2025;

-протоколом затримання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України від 02.09.2025;

-протоколами пред`явлення особи для впізнання проведеними зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 02.09.2025;

-протоколами пред`явлення транспортного засобу для впізнання проведеними зі свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 02.09.2025 та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років, а в разі доведення його вини в ході судового слідства, останньому загрожує реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1. Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 9 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказана обставина, а також той факт, що Закарпатська область межує з чотирма країнами (Польща, Румунія, Словаччина та Угорщина) дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, поза межами пункту пропуску державного кордону України, а також переховуватись на території України.

Крім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 обізнаний в незаконному перетині через державний кордон, про що свідчить вказаний факт, а тому може переховуватись від органів досудового розслідування, шляхом перетину кордону поза межами пункту пропуску державного кордону України.

2. Незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні.

Підозрюваний ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження може вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показів і це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показів або відмови від надання таких.

3. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Знаходячись на волі, підозрюваний ОСОБА_4 зможе, використовуючи свої зв`язки, координувати дії засобами, які мають можливість впливати на викривлення зазначених даних для кримінального провадження шляхом погрози та тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню.

Аналогічним чином ОСОБА_4 може незаконно впливати на понятих, які брали участь у слідчих діях.

Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що ОСОБА_4 працездатний, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам до ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Врахував вимоги ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_4 підозрюється, за ч. 3 ст. 332 КК України - з корисливих мотивів вчинений злочин, сума а також те, що скориставшись ситуацією в Україні, де з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан, та виїзд за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений, намагався переправити через державний кордон України 2 військовозобов`язаних осіб, які повинні були сплатити за це суму, яка перевищує 600 000 грн., при виконанні судом вимог ч. 4 ст. 183 КПК України щодо визначення розміру застави, враховуючи передбачені ч. 4 ст. 182 КПК України обставини, є необхідність визначити останньому заставу у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб , що становить 605 600 гривень.

Саме застава у такому розмірі здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Прокурор ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримав клопотання, зазначив, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, крім того, існують ризики переховування від органу досудового розслідування і суду, незаконного впливу на свідків, вчинення ним іншого кримінального правопорушення. При визначенні суми запропонованої застави при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою досудове слідство виходило з того, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинено з корисливих мотивів та під час дії воєнного стану.

Захисник ОСОБА_5 заперечив щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або нічного домашнього арешту. Крім цього, просила врахувати,що підозрюваний ніде не працює, раніше не судимий. Ризики вказані прокурором є недоведеними. Однак, якщо слідчий суддя все ж дійде до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тоді просила визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника. Ствердив, що кримінальне правопорушення не вчиняв. Просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Як зазначено в п. 111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

Як зазначено в Рішенні ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

Суд, в свою чергу повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

В той же час згідно із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком до трьох років з конфіскацією майна.

Отже, з метою уникнення такої відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

При цьому, зазначені в клопотанні ризики, щодо можливості підозрюваного ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків та понятих у кримінальному провадженні або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя також вважає обґрунтованими.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчий суддя з огляду на вказане вважає необхідним констатувати також особисті обставини життя підозрюваного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 неодружений, не працює, раніше не судимий.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, та те, що інкримінований злочин вчинено в умовах воєнного стану та обставини щодо сприяння незаконному переправленню 2 військовозобов`язаних осіб, слідчий суддя вважає, що існує ризик його переховування від органів досудового розслідування та суду, можливість незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У зв`язку з наведеним, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів є обґрунтованим.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому ні в клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні в судовому засіданні прокурором у відповідності до абзацу 5 частини 5 статті 182 КПК України не доведено виключних обставин для визначення слідчим суддею застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Отже, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , тобто ч. 3 ст. 332 КК України - з корисливих мотивів вчинений злочин, а також те, що скориставшись ситуацією в Україні, де з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан та виїзд за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений, а також з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, який неодружений, не працює, раніше не судимий, слідчий суддя вважає за необхідне при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

При цьому, слідчий суддя вважає, що в разі внесення підозрюваним застави на нього слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; 2) не виїжджати за межі Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

У зв`язку з цим, строк тримання під вартою слід обчислювати з моменту затримання підозрюваного.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 182-183,194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання старшого слідчого СВ Берегівського РВП ГУНП у Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000337 від 25.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з моменту його затримання.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали закінчується 18 листопада 2025 року о 12:00 год.

Визначити ОСОБА_4 розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, а саме у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному розмірі. У разі внесення застави у визначеному розмірі ОСОБА_4 повинен бути звільнений з-під варти. З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, він та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави покласти на нього наступні обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; 2) не виїжджати за межі Закарпатської області без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання; 4) утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні; 5) здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення .

Слідчий суддя ОСОБА_1