Провадження № 1-кп/947/1196/25
УХВАЛА

24.10.2025 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному проваджені №0001121 від 28.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Михайлівка, Великобагачанського району, Полтавської області, громадянина України, українець, з вищою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходив військову службу та перебував в розпорядженні начальника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ за посадою заступника начальника відділу, у звані майор, раніше не судимий, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_6 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин.

Прокурор зазначає, що зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява №33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Окрім того, прокурор вказує, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, може використані наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час, як зазначає прокурор, ОСОБА_3 достатньо обізнаний зі змістом отриманих результатів проведених слідчих дій стосовно нього, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування за суду, у зв`язку чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку прокурора, не є виправданим.

Крім того, прокурор стверджує, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022 Україною згідно відкритих даних не контролюється орієнтовно 15-20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення ОСОБА_3 території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Також, на думку прокурора, ОСОБА_3 , будучи співробітником СБУ, використовуючи наявні у нього засоби та можливості, знайомства з іншими співробітниками СБУ, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також в напрямку Республіки Молдова.

Водночас прокурор стверджує, що ризик переховування від слідства та суду зростає в у мовах военного стану.

Також прокурор вказує, що характер інкримінованих обвинуваченому злочинів має корисливу спрямованість та вчинені хоча й без використання службового становища, але службовою особою правоохоронного органу, тим самим підвищує ризик.

Прокурор вважає, що обвинувачуваний ОСОБА_3 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, атому може безперешкодно знищити, сховати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Більш того, прокурор зазначає, що наявні підстави вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків, а також домовитися з особами причетність яких перевіряється про приховування слідів злочину, або шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню, так як ОСОБА_3 , достеменного знає осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_3 зловживає наркотичними засобами, виведений в розпорядження командування, а також під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення задля конспірації змінив державні номерні знаки на своєму автомобілі, який використовував для вчинення злочинів.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання свого колеги та просив клопотання задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурор звернувся до суду з відповідним клопотанням не за 5 діб, як це передбачено КПК України. Ризики не доведені, обвинувачений має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, має на утриманні родину, двох малолітній дітей, позитивно характеризується по місцю служби. Крім того, докази здобуті органами досудового розслідування, втрачають свою вагомість, у тому числі вже досліджені в судовому засіданні докази свідчать про можливість їх визнання недопустимими на підставі правової доктрини «отруєного дерева». Більш того, адвокат зазначила, що сторона захисту оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення; окремі докази, у тому числі протокол обшуку, протокол огляду. До того ж, затримання ОСОБА_3 відбулося з численними порушеннями вимог КПК України, внаслідок чого були порушені права на захист затриманої особи. Також адвокат, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, висловила незгоду із ухвалами слідчих суддів, постановлених під час досудового розслідування, у т.ч. щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та з порядком проведення слідчими суддями судових засідань. В завершення адвокат зазначила, що наявні в матеріалах справи покази свідків є суперечливими і не доказують вину обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника. Заявив, що він намірів ухилятися від суду немає.

Тому, обвинувачений ОСОБА_3 також просить суд змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, оскільки дані про особу обвинуваченого вже враховані під час складання клопотання про застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу та в подальшому про продовження строків його дії. Але наявні ризики і характер кримінального правопорушення переважають над особистою волею обвинуваченого і повинні бути враховані судом.

Суд вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши надані документи, дійшов висновку про те, що необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.

З обвинувальних актів і доданих до них матеріалів вбачається, що на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, зібрані певні докази, які суд ще не досліджував.

Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які не зменшилися, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини:

може здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він хоча і має соціальні зв`язки та постійне місце мешкання в Одесі, але будучи співробітником СБУ, має певні професійні навички, використовуючи які, а також наявні у нього засоби, можливості та знайомства з іншими співробітниками СБУ, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також в напрямку Республіки Молдова або в інших напрямках. Ці ризики зростають в у мовах воєнного стану. Такі ризики, крім іншого, підтверджуються вжиттям ним засобів маскування шляхом зміни державних номерних знаків на належному йому автомобілі тощо;

може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини, оспорювання обвинувачення, наявність доступу до матеріалів кримінального провадження та анкетних даних свідків, експертів тощо;

може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки притягається до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, крім застави, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України».

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, враховуючи положення ст.183 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі суду. Оскільки ця можливість є правом, а не обов`язком суду, враховуючи наявні ризики, суд приходить висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави як альтернативного виду запобіжного заходу.

Тому законних підстав для задоволення клопотання сторони захисту про пом`якшення виду запобіжного заходу на даний час не вбачається.

Разом з тим, суд вважає за можливе передбачити альтернативний вид запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (Двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_3 на строк 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 22.12.2025.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242240 (Двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на розрахунковий рахунок: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26302945; Банк отримувача ДКСУ, м.Київ; Код банку отримувача (МФО) 820172; Рахунок отримувача UA0005435. Обвинувачений звільняються з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, в межах строку дії цієї ухвали:

1) прибути до суду на виклик;

2) не відлучатися з м.Одеси без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця мешкання, роботи, навчання, номеру мобільного телефону;

4) утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.ч.8, 10, 11 ст.182 КПК України у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за згодою заставодавця.

Відмовити стороні захисту в задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю. з мотивів, викладених в мотивувальній частині ухвалі.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо обвинуваченого відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1