Справа № 186/255/26
Провадження № 1-кс/0186/50/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. м.Шахтарське.

Слідчий суддя Шахтарського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 05 лютого 2026 року по ч.1 ст.115 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаєві, Миколаївської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодруженого, військовослужбовця на посаді розвідника оператора розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

06 лютого 2026 року слідчий СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернулася до слідчого судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , внесеним в рамках кримінального провадження №0000070 від 05 лютого 2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Згідно клопотання слідчого, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацію та проходячи її на посаді розвідника - оператора розвідувального відділення розвідувального взводу 2 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 05 лютого 2026 року, приблизно о 01:00 годині, знаходився в приміщенні літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_7 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому.

Реалізуючи свій злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 , 05 лютого 2026 року, приблизно о 01:00 годині, в приміщенні літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті потерпілому та бажаючи їх настання, дерев`яною палицею довжиною 57 см, діаметром 7,5 см, наніс щонайменше один удар в область голови ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому склепіння черепу, відкритої черепно мозкової травми, набряку головного мозку, внаслідок яких настала смерть потерпілого ОСОБА_7 ,

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

На думку слідчого, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Підставою для внесення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало те, що в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають у тому, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що з огляду на характер особистого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а також на факт застосування підозрюваним насильства, існують підстави вважати, що він може схиляти свідків до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Існує реальний ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні. Підозрюваний та свідок проживають в одному населеному пункті, перебувають у близькому колі знайомств, проходять військову службу в одній військовій частині, що створює умови для можливого безпосереднього контакту. Таким чином, перебування підозрюваного на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні. Ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні, відповідно до положень ст. 23 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється останній, а також навички поводження з бойовими припасами та вогнепальною зброєю свідчать про підвищену небезпеку останнього. В тому числі, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі, проти життя та здоров`я особи, про що свідчить очевидна психологічна спроможність підозрюваного вільно, виключно за своїм бажанням, без розумної причини самозахисту, чи виконання державного або громадського обов`язку застосувати насильство відносно інших осіб.

У зв`язку з викладеним, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як обрання більш м`якого запобіжного заходу не дає можливості запобігти вищевказаним ризикам.

Просить обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовільнити.

Підозрюваний проти клопотання заперечував. Захисник з клопотанням не згідний, просив обрати підозрюваному домашній арешт за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшла до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходжу з того, що в силу вимог ст.ст.177 та 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст.5, а саме: захисту особи від свавілля.

У п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа, вірогідно, вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

До клопотання додано та слідчим суддею досліджено матеріали, якими обґрунтовується підозра та заявлені слідчим ризики, зокрема:

-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000070 від 05 лютого 2026 року по ч.1 ст.115 КК України, згідно якого зареєстровано факт умисного вбивства ОСОБА_7 05 лютого 2026 року;

-рапорт про реєстрацію повідомлення про кримінальне правопорушення, згідно якого надійшло повідомлення про те, що 05 лютого 2026 року по АДРЕСА_2 , побилися військові, один з них має черепно-мозкову травму;

-протокол огляду місця події від 05 лютого 2026 року;

-протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 05 лютого 2026 року;

- протокол проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_8 від 05 лютого 2026 року;

- копію паспорта ОСОБА_6 ;

- витяги з наказів, що стосуються проходження ОСОБА_9 військової служби;

- службову характеристику на ОСОБА_6 від 08 жовтня 2025 року, згідно якої він характеризується негативно;

- медичну характеристику від 05 лютого 2026 року, згідно якої ОСОБА_6 за наданням медичної допомоги не звертався, на лікуванні не перебував;

- копію лікарського свідоцтва про смерть № 165 від 05 лютого 2026 року, згідно якого смерть ОСОБА_7 настала внаслідок перелому склепіння черепу, відкритої черепно мозкової травми, набряку головного мозку;

- довідку про судимості ОСОБА_6 , згідно якої він судимостей не має;

- протокол затримання ОСОБА_6 від 05 лютого 2026 року, згідно якого він затриманий у порядку ст.208 КПК України 05 лютого 2026 року, час фактичного затримання 13 годин 45 хвилин;

- повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, від 06 лютого 2026 року.

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 ККУкраїни.

З огляду на викладене, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 ККУкраїни, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

На переконання слідчого судді, ці докази є належними та достатніми на цій стадії провадження для прийняття рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Що стосується встановлених слідчим ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, то останні є такими, що об`єктивно існують.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що з огляду на характер особистого конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, а також на факт застосування підозрюваним насильства, існують підстави вважати, що він може схиляти свідків до зміни або відмови від наданих показань, чинити на них психологічний чи інший тиск з метою уникнення кримінальної відповідальності. Підозрюваний та свідок проживають в одному населеному пункті, перебувають у близькому колі знайомств, проходять військову службу в одній військовій частині, що створює умови для можливого безпосереднього контакту. Існує реальний ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні. Таким чином, перебування підозрюваного на волі може призвести до спотворення доказової бази та перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється останній, а також навички поводження з бойовими припасами та вогнепальною зброєю свідчать про підвищену небезпеку останнього. В тому числі, є підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі, проти життя та здоров`я особи, про що свідчить очевидна психологічна спроможність підозрюваного вільно, виключно за своїм бажанням, без розумної причини самозахисту, чи виконання державного або громадського обов`язку застосувати насильство відносно інших осіб.

Повідомлення про підозру вручене підозрюваному 06 лютого 2026 року.

Відповідно до ст.178 КПК України враховую вагомість доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, обставини його вчинення, покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим, а також особу підозрюваного, який несудимий, непрацездатних осіб на утриманні не має, неодружений.

З урахуванням наведених обставин, приходжу до висновку про те, що ризики переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень, є реальними.

Оцінюючи вищевказані обставини, також зважаю на практику ЄСПЛ, зокрема, в частині того, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, доводи сторони обвинувачення щодо наявності заявлених ризиків та неможливості запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами провадження.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст.194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу, як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Беручи до уваги наведені вище обставини, а саме те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вважаю, за неможливе застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Розмір застави відповідно до ч.3 ст.183 КПК України не визначається, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у злочині, який спричинив загибель людини.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого - з моменту затримання.

Враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, те, що він обґрунтовано підозрюється в скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115КК України, несудимий, неодружений, непрацездатних осіб на утриманні не має, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, вважаю за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, в межах строку досудового розслідування даного кримінального провадження.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 176-184, 186, 187, 193, 194, 196, 197, 309, 369-372, 376 КПК України, - слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання слідчого СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 05 лютого 2026 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - задовільнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Строк запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою рахувати з 13 години 45 хвилин 05 лютого 2026 року по 13 годину 45 хвилин 05 квітня 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

Ухвала оголошена, копію ухвали отримав «06» лютого 2026 року о «_____» годині «____» хвилин.

__________________ ОСОБА_6 .