Провадження № 1-кп/953/587/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі :

головуючої судді- ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №0001380 ВІД 06.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2024 року приблизно о 22:00 ОСОБА_5 на території дитячого майданчика, розташованого по вул. Астрономічній, 44-В у м. Харкові, розпивав спиртні напої разом зі своїм знайомим, кримінальне провадження щодо якого закрито у зв`язку із примиренням із потерпілим відповідно до вимог ст. 477 КПК України, та іншими особами. У цей час до них підійшов привітатися ОСОБА_4 , з яким у ОСОБА_5 виник конфлікт. У ході сварки обвинувачений, діючи спільно з особою, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із примиренням із потерпілим, умисно з метою заподіяння тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні, яка виникла раптово, повалив ОСОБА_4 на асфальт, схопив правою рукою за горло і став душити. У цей час протиправні дії ОСОБА_5 вдалося тимчасово припинити, оскільки його відтягли від потерпілого свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Коли потерпілий підвівся, особа, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі ст. 477 КПК України, продовжуючи реалізувати спільний із ОСОБА_5 злочинний умисел, стоячи обличчям до нього, почала хаотично бити ОСОБА_8 кулаками обох рук в обличчя і тулуб. Для припинення протиправних дій щодо себе ОСОБА_4 повалив особу, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі ст. 477 КПК України, на асфальт і тримав руками за шию. Після цього ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, став хаотично бити потерпілого кулаками обох рук в обличчя і тулуб та завдав одного удару правою рукою у лівий бік.

У результаті протиправних дій ОСОБА_5 та особи, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із примиренням із потерпілим, ОСОБА_4 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-1491/2024 від 21.11.2024 року були заподіяні тілесні ушкодження у виді:

-крайового зламу коронки 22 зуба без оголення пульпи, синців у лівій навколоочній ділянці, на задній поверхні правого плеча у середній третині, у ділянці проекції нижнього кута лівої лопатки, крововиливів на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи, саден у тім`яній ділянці праворуч, у ділянці проекції лівого лобного бугра, у лівій скроневій ділянці, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, у ділянці проекції правого та лівого надколінку, на передній поверхні правої гомілки у середній третині, які викликають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 діб і за цією ознакою є легкими тілесними ушкодженнями;

-закритої щелепно-лицевої травми у виді перелому лівого вінцевого відростка нижньої щелепи, що не є небезпечною для життя у момент заподіяння, проте спричинила розлад здоров`я тривалістю понад 21 день і за цією ознакою є тілесним ушкодженням середньої тяжкості;

-травматичного зламу 11 та 12 зубів на висоти коронок, що призвело до стійкої втрати працездатності на 10 % і за цією ознакою є тілесним ушкодженням середньої тяжкості. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений винуватість у вчиненні кримінального правопорушення не визнав і повідомив суду такі обставини. 05.09.2024 року він разом із дружиною та знайомими сім`єю ОСОБА_10 відпочивали на дитячому майданчику, розташованому по вул. Астрономічній, 44-В у м. Харкові, спілкувалися та вживали алкогольні напої. З ними також була малолітня дитина ОСОБА_5 . До компанії підійшов потерпілий ОСОБА_4 зі своєю дружиною знайомі сім`ї ОСОБА_10 , з якими він познайомився напередодні 04.09.2024 року. Зав`язалася розмова, усі розпивали спиртне. Дружина обвинуваченого ОСОБА_11 зазначила, що після приїзду сім`ї ОСОБА_12 з Рівного до Харкова обстріли міста стали інтенсивнішими, і потерпілий з дружиною, напевне, образилися. ОСОБА_11 попросила їх піти, і вони покинули компанію. Однак через деякий час повернулися із ОСОБА_6 . Потерпілий був напідпитку, з розширеними зіницями, агресивно налаштований, і став нецензурно виражатися на адресу ОСОБА_11 . Коли ОСОБА_4 підійшов занадто близько, ОСОБА_5 став між ним і дружиною, намагаючись захистити останню, оскільки вважав, що ОСОБА_11 загрожує небезпека. Валькови у цей час сиділи на лаві зліва від обвинуваченого, дружина стояла біля лави, а ОСОБА_5 став перед нею. Далі між ними зав`язалася бійка. Першим удар наніс ОСОБА_4 , влучивши йому в обличчя в обвинуваченого пішла кров із рота, ймовірно, був вибитий зуб. До ОСОБА_5 підбігла його донька, потерпілий відштовхнув дитину, і та впала обличчям на землю. Надалі обвинувачений, захищаючись, ударив ОСОБА_4 кулаками приблизно 510 разів по тулубу. В обличчя не бив. Дружина намагалася розборонити їх із потерпілим, однак ОСОБА_4 повалив його на землю. Обвинувачений наголосив, що потерпілого не душив, навпаки, ОСОБА_4 стискав йому шию. Він же відштовхував потерпілого і прикривав голову руками, коли той намагався вдарити. Бійка тривала близько п`яти хвилин. Дружина була налякана, дитина плакала, тому вони пішли додому. Наступного дня ОСОБА_5 помітив у себе синець під оком, пошкодження губи й гематому на голові. У дитини також був синець на половині обличчя. Водночас за медичною допомогою ні обвинувачений, ні дружина з дитиною не зверталися через погіршення безпекової ситуації у зв`язку з систематичними обстрілами міста. За словами обвинуваченого, на місці події він не викликав швидку допомогу, оскільки хотів якнайшвидше заспокоїти дружину і дитину. ОСОБА_5 визнав, що між ним і потерпілим дійсно була бійка, але стверджував, що діяв виключно з метою самозахисту від агресивних дій ОСОБА_4 , який спровокував конфлікт. На його думку, виявлені у потерпілого тілесні ушкодження у виді перелому щелепи і травматичних зламів зубів міг спричинити ОСОБА_13 .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 надав такі покази. Він з обвинуваченим знайомий, до дня вчинення кримінального правопорушення конфліктів між ними не виникало. За день до події спілкувався з ОСОБА_13 , який запросив його з другом ОСОБА_6 разом провести час. Того дня вони з ОСОБА_6 перебували в гаражі, смажили м`ясо і вживали спиртні напої. Коли стемніло, ОСОБА_4 із другом відвіз дружину ОСОБА_14 додому, щоб покласти дитину спати, й очікував дружину вдома у ОСОБА_6 . Згодом йому зателефонувала ОСОБА_15 і попросила зустріти її. Через деякий час подзвонила вдруге і розповіла, що ОСОБА_16 у грубій формі сказала, щоб вони їхали з Харкова, оскільки після їх приїзду почастішали бомбардування міста. Потерпілий вирішив розібратися, чому його дружину так ображали. У дворі будинку по АДРЕСА_3 вони з ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_5 та його дружини, які разом із подружжям ОСОБА_10 сиділи на лавці вживали горілку. ОСОБА_4 у різкій формі запитав, чому ОСОБА_16 пов`язала їх приїзд у Харків з бомбардуваннями міста КАБами, і висловив претензії з цього приводу. Одразу після цього ОСОБА_5 зі скляною пляшкою у руках перестрибнув через лаву, повалив його на землю і почав душити. ОСОБА_17 забрала в обвинуваченого пляшку, їх розняв ОСОБА_18 , тоді перед потерпілим опинився ОСОБА_19 і напав на нього. Він поклав ОСОБА_13 на спину і трохи придушив, обороняючись. У цей час ОСОБА_5 став хаотично бити потерпілого по тулубу, голові, обличчю, і ОСОБА_4 відчув, що в нього вибиті зуби. Він виривався, але ударів не наносив. Бив його також ОСОБА_13 , проте, на думку потерпілого, травми у виді перелому щелепи і зламів зубів йому завдав саме ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_13 таких сильних ударів не наносив. Після бійки ОСОБА_13 із дружиною пішли додому, куди подівся ОСОБА_5 , потерпілий не пам`ятає. На місці події його дружина викликала швидку медичну допомогу. Згодом ОСОБА_13 попросив вибачення у ОСОБА_4 і компенсував витрати на лікування, після чого кримінальну справу щодо зазначеної особи було закрито у зв`язку з його відмовою від обвинувачення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомила такі обставини. 05.09.2024 року вони з чоловіком ОСОБА_4 разом проводили дозвілля, згодом свідок вирушила додому вкладати дитину спати. Коли йшла через дитячий майданчик, розташований по вул. Астрономічній, 44 у м. Харкові, побачила ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , з якими вони з чоловіком познайомилися через свого знайомого ОСОБА_13 , а також останнього з дружиною. Компанія сиділа на дитячому майданчику та розпивала горілку, вона підійшла привітатися. Дружина ОСОБА_5 у грубій формі сказала, щоб вони з ОСОБА_4 їхали з Харкова, оскільки після їх приїзду почастішали бомбардування міста КАБами і з`явився ротавірус. ОСОБА_17 це зачепило, вона розповіла чоловіку і в подальшому разом із ним підійшла до ОСОБА_5 та ОСОБА_11 поговорити. Побачивши їх, обвинувачений зі скляною пляшкою у руках перестрибнув через лавку, повалив ОСОБА_4 на землю і почав бити. Вона вихопила у ОСОБА_5 пляшку, стала кричати, кликати на допомогу. Потім обвинуваченого хтось відтягнув, ОСОБА_4 підвівся, а ОСОБА_13 зняв футболку і також став наносити йому удари по голові. ОСОБА_5 приєднався і вдруге почав бити потерпілого. Побиття тривало дуже довго, і ОСОБА_13 , і ОСОБА_5 били ОСОБА_4 і руками, і ногами по голові, обличчю, тулубу, удвох завдали приблизно 50 ударів: ударів 30 ОСОБА_5 та ударів 20 ОСОБА_13 . Свідок намагалася їх зупинити, проте не могла. ОСОБА_4 лежав на землі весь у крові, було видно, що він непритомніє. Бійка скінчилася після втручання незнайомця з битою у руках, котрий викликав поліцію. Тоді ОСОБА_17 побачила, що у чоловіка вибиті зуби, він скаржився на сильний головний біль, і свідок викликала швидку медичну допомогу. ОСОБА_5 та ОСОБА_13 на той час втекли з місця події.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала такі показання. Увечері 05.09.2024 року приблизно 2122 години вона разом із чоловіком ОСОБА_5 та родиною ОСОБА_10 сиділи у дворі на лавці за адресою: АДРЕСА_3 . Проводили дозвілля, вживаючи спиртні напої, поряд була їх дитина. До них підійшли знайомі ОСОБА_20 з дружиною, з якими вони з чоловіком познайомилися напередодні. Оскільки після приїзду подружжя ОСОБА_12 з м. Рівного почастішали бомбардування Харкова КАБами, вона пожартувала з даного приводу, і потерпілий з дружиною, напевне, образилися. ОСОБА_11 не хотіла проводити час разом з цими людьми і попросила їх піти. ОСОБА_4 та ОСОБА_17 трохи поспілкувалися з їх компанією і вирушили у своїх справах. Через деякий час вони повернулися з незнайомим хлопцем, ОСОБА_17 голосно кричала про КАБи. ОСОБА_4 одразу підійшов до них із чоловіком, поштовхом збив ОСОБА_5 з ніг, і між ними почалася бійка, яка тривала приблизно 1015 хвилин. ОСОБА_13 намагався захистити їх із чоловіком. Під час сутички ОСОБА_11 теж вдарили, і свідок упала. Хто кого бив, а також моменту закінчення бійки не бачила. Коли все скінчилося, вони з чоловіком і дитиною пішли додому. У чоловіка були тілесні ушкодження на обличчі і тулубі. Наступного дня вони з ОСОБА_5 звернулися за медичною допомогою, одразу після сутички не зробили цього, оскільки хотіли швидше покинути місце події, щоб не спілкуватися з потерпілим та його дружиною.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 дав суду такі показання. Він проживає у будинку АДРЕСА_3 . 05.09.2024 року вночі він, перебуваючи вдома, почув з вулиці крики та дитячий плач. Вийшовши, побачив бійку на дитячому майданчику. Один з чоловіків лежав на землі, а інший з голим торсом сидів на ньому з пляшкою у руці і бив. Він цього чоловіка одразу відтягнув і забрав пляшку. Поруч плакала дитина. На час прибуття працівників поліції учасники бійки вже залишили місце події. Їх обличь свідок у темряві не встиг розгледіти, до того ж, обидва були закривавлені. Тому впізнати зазначених ним осіб не зміг би. Обвинуваченого у судовому засіданні свідок не впізнав. Початку бійки не бачив, тому не може повідомити, хто наніс перший удар. Пам`ятає, що у чоловіка, який лежав, були вибиті зуби, чи завдавав він удари у відповідь, ОСОБА_21 не бачив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив суду такі обставини. В один із днів на початку вересня 2024 року він у себе в гаражі проводив дозвілля зі знайомими ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_17 , розпиваючи спиртні напої. Близько 21 год. ОСОБА_17 пішла вкладати дитину спати, а вони з ОСОБА_4 вирушили до свідка додому. Там же через деякий час зустрілися з ОСОБА_17 , котра повідомила, що в неї виник конфлікт із сім`єю ОСОБА_10 та їх знайомими. Причиною нібито стало те, що сім`я ОСОБА_12 на той час нещодавно приїхала у м. Харків з м. Рівного, їх дитина хворіла на ротавірус, дівчина ОСОБА_22 відчувала у себе симптоми хвороби, і в цьому звинуватили потерпілого з дружиною. ОСОБА_4 вирішив піти до цієї компанії з`ясувати, у чому справа. Вони разом із потерпілим та ОСОБА_17 підійшли до подружжя ОСОБА_10 та їх знайомих, котрі сиділи на дитячому майданчику по вул. Астрономічній, 44 у м. Харкові. Між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 виникла сварка, яка переросла у сутичку. Він, ОСОБА_6 , у цей час стояв поряд із дівчиною ОСОБА_13 . Пам`ятає, що ОСОБА_13 зняв футболку, і почалася бійка між ним і ОСОБА_4 . Водночас хто завдав першого удару, не пригадує. Товариш ОСОБА_13 перестрибнув через лавку, зачепивши дитину, і також кинувся у бійку. Подальші дії цієї особи свідок конкретизувати не може. ОСОБА_6 та інші присутні почали розбороняти ОСОБА_4 , ОСОБА_13 та його товариша, які утрьох впали на землю. Свідок чув удар пляшкою, але самого цього знаряддя, як і інших предметів у руках присутніх, не бачив. На шум вийшов сусід з битою у руках, став гукати до них і стукати по землі, після чого бійка припинилася. Хто кого бив, ОСОБА_6 не бачив, але пам`ятає, що після сутички у ОСОБА_4 обличчя було у синцях, саднах та вибито кілька зубів. Оскільки до зазначених подій потерпілий жодних тілесних ушкоджень не мав, свідок вважає, що травми ОСОБА_4 отримав у бійці, проте моменту самих ударів він не бачив. Обличчя приятеля ОСОБА_13 свідок не встиг роздивитися у темряві. У судовому засіданні ОСОБА_6 не впізнав обвинуваченого як учасника вказаних ним подій.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав такі показання. 05.09.2024 року у дворі по будинку по АДРЕСА_4 він разом зі своєю дружиною ОСОБА_23 , ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_11 проводили дозвілля, розпиваючи спиртні напої. З ними також була дитина подружжя ОСОБА_24 . До них підійшли ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_17 . ОСОБА_11 пожартувала, що після приїзду подружжя ОСОБА_12 з м. Рівного у м. Харків почастішали удари КАБами по місту, але потім попросила вибачення за свої слова. Подружжя ОСОБА_12 пішли, а хвилин через 30-40 повернулися з другом ОСОБА_6 і почали конфлікт. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_11 , ОСОБА_5 став між ОСОБА_4 та своєю дружиною, потерпілий штовхнув його та ударив в обличчя, зачепивши дитину обвинуваченого. Він, свідок, намагався розборонити ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , проте потерпілий напав і на нього, вдарив кулаком, повалив на землю і став душити. Він, свідок, намагався відштовхнути ОСОБА_4 , його дружина стала відтягувати потерпілого, а той хапав ОСОБА_23 за волосся. ОСОБА_13 пам`ятає, що ОСОБА_4 бив ОСОБА_5 , і після ударів обвинувачений майже непритомнів. Чи бив ОСОБА_5 потерпілого у відповідь, свідок не бачив. Хто міг спричинити ОСОБА_4 тілесні ушкодження, пояснити не може. Після сутички на обличчі ОСОБА_4 слідів побоїв не було. Після конфлікту у нього, ОСОБА_13 , були подряпини, а у ОСОБА_5 запухле око. Наступного дня дружина ОСОБА_13 зафіксувала побої. Водночас він, ОСОБА_13 , у подальшому відшкодував ОСОБА_4 завдану шкоду і примирився з ним, щоб уникнути проблем на роботі, пов`язаних із кримінальним переслідуванням.

У судовому засіданні було досліджені надані стороною обвинувачення письмові докази.

Зокрема, за даними протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 від 06.09.2024 року, проведеного в присутності понятих, потерпілий повідомляв такі обставини. 03.09.2024 року близько 22:00 він на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_3 проводив дозвілля разом із дружиною ОСОБА_17 , знайомими ОСОБА_25 , його цивільною дружиною на ім`я ОСОБА_23 , їх друзями ОСОБА_11 та ОСОБА_5 . Всі разом розпивали спиртні напої. Коли потерпілий із дружиною підійшли, ОСОБА_11 пожартувала, що це вони «привезли ракети і КАБи». Невдовзі ОСОБА_4 та ОСОБА_17 пішли додому, бо прокинулася дитина. 05.09.2024 року близько 21 год. потерпілий перебував удома у свого товариша ОСОБА_26 . У цей час йому подзвонила дружина і повідомила, що вклала дитину спати та йде до них. Вони з ОСОБА_6 вийшли зустрічати ОСОБА_17 . ОСОБА_15 зателефонувала йому і розповіла, що по дорозі вона поблизу будинку № 44 по вул. Астрономічній знову зустріла ОСОБА_13 та його знайомих, і дружина обвинуваченого вже серйозно стала звинувачувати їх у тому, що після їх приїзду почастішали ракетні обстріли, бомбардування Харкова, а також у місті з`явився ротавірус. Вони з ОСОБА_27 вирушили до цієї компанії, щоб поговорити з приводу непорозуміння. Він, ОСОБА_4 , у цей час був нетверезий, оскільки випив близько 3 л пива. ОСОБА_13 з цивільною дружиною та подружжя ОСОБА_24 перебували за вищевказаною адресою на дитячому майданчику. Він, ОСОБА_4 , підійшов, привітався, і в цей час ОСОБА_5 , тримаючи у руках скляну пляшку, перестрибнув через свою дружину та дитину, що сиділи на лавці попереду нього, повалив потерпілого на асфальт і став спочатку бити, а потім душити. ОСОБА_17 забрала у нього пляшку. Потім їх розняли, хто саме, потерпілий не пам`ятає. Після цього до бійки приєднався ОСОБА_13 , котрий зняв футболку і, стоячи обличчям до ОСОБА_4 , почав бити його кулаками по голові і тулубу. Тоді він повалив ОСОБА_13 на землю, і, сидячи зверху на ньому, тримав за шию. Потім його знову став бити ОСОБА_5 хаотично наносив удари кулаками по обличчю, спині, а також вдарив ногою у лівий бік. У якийсь момент потерпілий відчув, що у нього вибиті зуби. Бійка припинилася після втручання незнайомого чоловіка, котрий вийшов із битою та розігнав їх. Після цього ОСОБА_4 з дружиною викликали швидку медичну допомогу та поліцію.

У ході зазначеної вище процесуальної дії ОСОБА_17 докладно розповів про характер і послідовність дій ОСОБА_5 та ОСОБА_28 і продемонстрував на місці механізм нанесення йому ударів, що зафіксовано на долучених до протоколу фототаблицях.

Відповідно до протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками свідок ОСОБА_17 упізнала ОСОБА_5 як особу, що ввечері 05.09.2024 року спричинила її чоловікові тілесні ушкодження, а свідок ОСОБА_21 упізнав ОСОБА_13 як одного з учасників бійки, котрий був без футболки, сидів зверху на іншому чоловікові і бив його в обличчя.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 09-1457/2024 від 07.10.2024 року ОСОБА_4 було спричинено такі тілесні ушкодження:

- синці у лівій навколоочній ділянці, на задній поверхні правого плеча у середній третині, у ділянці проекції нижнього кута лівої лопатки;

-травматичний злам 11 та 12 зубів на висоти коронок;

-крайовий злам коронки 22 зуба без оголення пульпи;

-крововиливи на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи.

Зазначені вище ушкодження утворилися від ударної дії твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразилися.

Крім цього, у потерпілого було виявлено садна у тім`яній ділянці праворуч, у ділянці проекції лівого лобного бугра, у лівій скроневій ділянці, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, у ділянці проекції правого та лівого надколінку, на передній поверхні правої гомілки у середній третині, які утворилися від дії твердих тупих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразилися, за механізмом тертя-ковзання.

Враховуючи морфологічні ознаки зазначених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані 05.09.2024 року.

Травматичний злам 11 та 12 зубів на висоти коронок згідно з Таблицею № 2 ст. 58 Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи від 08.01.1986 року призводить до стійкої втрати загальної працездатності на 10 % і за цією ознакою кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості згідно з п. п. 2.2.1 «г», 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року.

За ступенем тяжкості синці, крововиливи, садна та крайовий злам коронки 22 зуба без оголення пульпи викликають незначені скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб, і за цією ознакою належать до легких тілесних ушкоджень відповідно до п. п. 2.3.2 «б», 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

З огляду на кількість тілесних ушкоджень та їх локалізацію у різних анатомічних ділянках і площинах тіла ОСОБА_4 , можливість утворення травм внаслідок одноразового падіння на площину з висоти власного зросту виключається.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-1491/2024 від 21.11.2024 року у потерпілого було виявлено такі тілесні ушкодження:

-закриту щелепно-лицьову травму у виді перелому лівого вінцевого відростка нижньої щелепи;

-травматичний злам 11 та 12 зубів на висоти коронок;

-крайовий злам коронки 22 зуба без оголення пульпи;

-синці у лівій навколоочній ділянці, на задній поверхні правого плеча у середній третині, у ділянці проекції нижнього кута лівої лопатки;

-крововиливи на слизовій оболонці верхньої та нижньої губи.

Зазначені вище ушкодження утворилися від неодноразової локальної ударної дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразилися.

Крім цього, у ОСОБА_4 було виявлено садна у тім`яній ділянці праворуч, у ділянці проекції лівого лобного бугра, у лівій скроневій ділянці, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, у ділянці проекції правого та лівого надколінку, на передній поверхні правої гомілки у середній третині, які утворилися від дії тупих твердих тупих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразилися, за механізмом тертя-ковзання.

Враховуючи морфологічні ознаки зазначених тілесних ушкоджень, вони могли бути отримані 05.09.2024 року.

Закрита щелепно-лицьова травма у виді перелому лівого вінцевого відростка нижньої щелепи не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила тривалий розлад здоров`я понад 3 тижнів (21 день), і за цією ознакою кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості згідно з п. п. 2.2.1 «а», «б», «в», 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Травматичний злам 11 та 12 зубів на висоти коронок згідно з Таблицею № 2 ст. 58 Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи від 08.01.1986 року призводить до стійкої втрати загальної працездатності на 10 % і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості згідно з п. п. 2.2.1 «г», 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

За ступенем тяжкості синці, крововиливи, садна та крайовий злам коронки 22 зуба без оголення пульпи викликають незначені скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб, і за цією ознакою є легкими тілесними ушкодженнями відповідно до п. п. 2.3.2 «б», 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_4 було встановлено діагноз «перелом лівої виличної дуги», проте за наданою під час проведення дослідження судово-медичною документацією, у тому числі результатами рентгенологічного дослідження, він не знайшов свого підтвердження, а тому не враховувався під час визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Показання ОСОБА_4 , викладені у протоколах допиту та слідчого експерименту від 06.09.2024 року, в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення тілесних ушкоджень.

Даними, що містяться у карті виїзду швидкої медичної допомоги № 1579 від 05.09.2024 року, підтверджено факт відповідного виїзду за викликом ОСОБА_4 за адресою: вул. Аерокосмічна, 44 у м. Харкові, тобто за місцем вчинення кримінального правопорушення. Виклик було прийнято 05.09.2024 року о 22:54, бригада швидкої медичної допомоги виїхала о 22:55 і прибула на місце о 23:02. За результатами огляду потерпілого було встановлено попередній діагноз: «закрита черепно-мозкова травма (під питанням), струс головного мозку, гематома скроневої ділянки справа, виличної ділянки зліва, травматичний злам 21, 11 зубів». Як зазначено у карті, травма є кримінальною, з часу її заподіяння на момент огляду минуло менше 1 години, потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно із рапортом інспектора Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області від 05.09.2024 року у зазначену дату о 23:31 зі служби 102 надійшло повідомлення від лікаря швидкої медичної допомоги (заява № 14597) такого змісту: 05 вересня 2024 року о 22:50 було виявлено спричинення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесних ушкоджень закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (під питанням), гематом виличної ділянки зліва і скроневої ділянки справа, зламу 21, 11 зубів; потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння; зі слів останнього, його побив знайомий, що мешкає по АДРЕСА_5 ; ОСОБА_4 було доставлено до лікарні швидкої медичної допомоги.

Відповідно до заяви потерпілого про кримінальне правопорушення ОСОБА_4 , будучи попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 383, 384 КК України за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальне правопорушення та показання, просив органи Національної поліції вжити заходів щодо особи, що спричинили йому тілесні ушкодження 05.09.2024 року приблизно о 22 год. за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, 44.

Постановою старшого слідчого слідчого відділу Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_29 було закрито кримінальне провадження № 0001882 від 09 грудня 2024 року щодо ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 122 КК України у формі приватного обвинувачення на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Керуючись вимогами ст. 94 КПК України, суд оцінює наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності у своїй сукупності для визнання обвинувачення доведеним.

Відповідно до ст. 85 зазначеного вище Кодексу належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Критерієм допустимості доказів згідно з ч.1 ст. 86 КПК України є отримання його у порядку, встановленому цим Кодексом.

Показання обвинуваченого, потерпілого, свідків і наведені вище письмові докази суд вважає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, які стосуються предмета доказування у кримінальному провадженні. За результатами розгляду справи суд не встановив порушень установленої законом процедури одержання таких доказів, і учасники процесу на відповідні обставини не посилалася. Виходячи з викладеного зазначені засоби доказування суд визнає допустимими.

За підсумками аналізу й оцінки показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, а також даних, що містяться у досліджених у судовому засіданні документах, суд установив факт бійки між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 з одного боку і ОСОБА_4 з іншого. Сам обвинувачений у своїх показаннях не заперечував нанесення ним потерпілому ударів, стверджуючи лише, що першим його вдарив ОСОБА_4 , він, захищаючись, завдав останньому 10-15 ударів по тулубу, проте не душив і в обличчя не бив.

Разом із тим, і потерпілий ОСОБА_4 , і свідок ОСОБА_17 під час судового розгляду, а також у ході слідчого експерименту і пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, послідовно свідчили, що потерпілого били і ОСОБА_5 , і ОСОБА_13 , обидва завдали йому ряд ударів кулаками по голові, обличчю і тулубу. Водночас ОСОБА_4 пояснював, що обвинувачений також душив його, і саме він завдав травми у виді перелому щелепи і зламів зубів, тоді як ОСОБА_13 настільки сильних ударів в обличчя не наносив. Потерпілий згідно із власними свідченнями як у судовому засіданні, так і у ході слідчого експерименту відчув, що в нього вибиті зуби, після ударів в обличчя, завданих ОСОБА_5 .

У ході розгляду справи суд з`ясовував питання, пов`язані зі стосунками ОСОБА_4 та ОСОБА_17 з обвинуваченим, і не встановив обставин, які б могли давати потерпілому і свідку підстави для обмови ОСОБА_5 . І ОСОБА_4 , і ОСОБА_17 допитувалися у судовому засіданні під присягою після попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Окремі розбіжності у їх свідченнях щодо тривалості побиття ОСОБА_4 й інших деталей, на думку суду, не є суттєвими, зумовлені стрімкістю подій, їх суб`єктивним сприйняттям потерпілим і свідком, душевним хвилюванням, спливом тривалого часу і не ставлять під сумнів правдивість показань щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину та правової кваліфікації його дій.

Виходячи з наведеного суд бере до уваги показання потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_17 під час судового розгляду та у ході слідчих дій, протоколи яких досліджені у судовому засіданні, як достовірні докази.

Наведених вище свідчень щодо дій ОСОБА_5 та їх наслідків не спростовують і показання інших допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_21 , ОСОБА_6 та ОСОБА_13 .

Зокрема, свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_6 повідомили, що були очевидцями бійки, проте не бачили та не можуть розмежувати конкретних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_13 . Водночас обидва охарактеризували подію саме як бійку, що передбачає взаємне нанесення учасниками ударів одне одному. Зазначені свідки хоча і не повідомляли про нанесення ОСОБА_5 ударів ОСОБА_4 , проте і категорично цього не заперечували.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні повідомив, що обличь вказаних ним осіб він не запам`ятав через те, що вони були закривавлені, а також темряву і стрімкість подій. З огляду на зазначене свідок у залі суду не зміг ідентифікувати обвинуваченого як учасника бійки.

Разом із тим, показання ОСОБА_21 про те, що на час його втручання чоловік із голим торсом сидів зверху на другому, що лежав на землі, і наносив йому удари, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_13 бив потерпілого, знявши футболку. У ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідок упізнав як зазначеного вище чоловіка ОСОБА_13 . Аналіз наведених доказів у сукупності і взаємозв`язку дозволяє констатувати, що ОСОБА_21 був безпосереднім очевидцем нанесення ОСОБА_4 ударів ОСОБА_13 . На зазначене ОСОБА_5 у судовому засіданні посилається в обґрунтування своєї позиції захисту, вважаючи, що вказані в обвинувальному акті тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілому заподіяв саме ОСОБА_13 . Оцінюючи відповідні доводи, суд виходить із такого.

Факт участі ОСОБА_13 у побитті ОСОБА_4 не суперечить змісту висунутого обвинувачення, згідно з яким насильницькі дії щодо потерпілого вчиняли і ОСОБА_5 , і особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку із примиренням з потерпілим. Відповідне процесуальне рішення щодо ОСОБА_13 викладено у постанові слідчого від 09.12.2024 року. Керуючись ст. 377 КПК України, суд розглядає кримінальне провадження лише щодо обвинуваченого і не вирішує питання про винуватість у вчиненні кримінального правопорушення інших осіб.

Водночас за змістом показань свідка ОСОБА_21 він бачив лише частину бійки, не був очевидцем її початку та більшої частини перебігу, тобто безпосередньо сприймав обставини, що належать до предмету доказування, фрагментарно. Разом із тим, свідок зазначав, що на час побиття лежачого на землі хлопця чоловіком, що сидів зверху, у потерпілого були вибиті зуби. З наведеного випливає, що тілесні ушкодження у виді зламу зубів ОСОБА_4 були заподіяні ще до вчинення ОСОБА_13 дій, які бачив ОСОБА_21 .

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що показання свідка ОСОБА_21 не спростовують фактів участі у бійці ОСОБА_5 , нанесення ним ударів потерпілому і спричинення останньому тілесних ушкоджень у виді перелому щелепи і зламу зубів саме обвинуваченим.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_13 ОСОБА_4 бив і його, і ОСОБА_5 , а також душив свідка, натомість він, ОСОБА_13 не наносив потерпілому ударів, а лише відштовхував останнього і намагався розборонити їх з обвинуваченим. Свідок стверджував, що не бачив нанесення ОСОБА_5 ударів ОСОБА_4 , проте категорично цього і не заперечував.

Оцінюючи наведені свідчення, суд звертає увагу, що їх зміст не узгоджується із поведінкою ОСОБА_13 , котрий під час досудового розслідування відшкодував ОСОБА_17 матеріальну, моральну шкоду, а також витрати на лікування. Зазначене стало підставою для закриття кримінального провадження щодо свідка на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Суд вважає, що за умови, якби ОСОБА_13 не чинив насильства щодо потерпілого, а навпаки, лише сам постраждав від його дій, компенсація ОСОБА_4 шкоди за власний рахунок вочевидь суперечила б інтересам ОСОБА_30 і була б нелогічною з його боку. Пояснення свідка про те, що він здійснив відповідне відшкодування лише для найшвидшого уникнення негативних для себе наслідків кримінального переслідування, суд вважає непереконливими. Адже за умови непричетності до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_13 мав можливість наполягати на припиненні кримінального провадження щодо нього з реабілітуючої підстави, і це було б сприятливішим для нього, оскільки не покладало б додаткового матеріального тягаря. Крім цього, показання свідка про відсутність на обличчі ОСОБА_4 слідів побоїв після сутички спростовуються об`єктивними даними, встановленими за результатами судово-медичних експертних досліджень, про спричинення потерпілому закритої щелепно-лицьової травми з переломом нижньої щелепи, травматичних зламів кількох зубів, численних синців, саден і крововиливів, у тому числі, на обличчі, які не могли бути непомітними. Згідно із послідовними показаннями, ОСОБА_4 , ОСОБА_17 і ОСОБА_6 , до початку бійки потерпілий жодних тілесних ушкоджень не мав. Наведені обставини у своїй сукупності викликають обґрунтовані сумніви у щирості свідка ОСОБА_13 під час допиту у судовому засіданні.

Виходячи з викладеного суд, не вирішуючи питання про винуватість свідка у вчиненні злочину, не вдаючись до правової оцінки його поведінки на місці події, критично оцінює показання ОСОБА_13 щодо дій ОСОБА_5 та їх наслідків.

Зазначені вище наслідки встановлено даними досліджених у судовому засіданні висновків судово-медичних експертиз, які учасниками судового процесу не заперечуються.

Оцінюючи доводи обвинуваченого у судовому засіданні про те, що він лише захищався від протиправних дій ОСОБА_4 , суд виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

У розумінні наведеної правової норми під суспільно небезпечним посяганням слід розуміти спробу заподіяти шкоду охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, або іншої особи, суспільним інтересам або інтересам держави. До таких інтересів належать: життя, здоров`я, особиста і статева свобода, честь і гідність особи, власність, недоторканність житла, а також інші права і законні інтереси особи, яка захищається, або іншої особи. Кінцевою метою дій того, хто захищається, є захист вищезазначених цінностей. Дана мета досягається шляхом відвернення чи припинення посягання.

На цьому акцентує увагу у своїй практиці Верховний Суд (зокрема, постанова Касаційного кримінального суду від 25.09.2025 року у справі № 382/1239/18, провадження № 51-493км25).

Спричинення нападнику у стані необхідної оборони легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень не є кримінально караним.

Як встановлено за підсумками судового розгляду, між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 з одного боку і ОСОБА_4 з іншого сталася бійка, під час якої обвинувачений і потерпілий наносили один одному удари. Передумовою бійки став конфлікт, зумовлений висловлюванням ОСОБА_11 з приводу приїзду потерпілого та його дружини у м. Харків з м. Рівного.

Водночас обставини справи не свідчать про вчинення ОСОБА_4 посягання на життя чи здоров`я обвинуваченого, його дружини, дитини чи інших осіб, негайне відвернення чи припинення якого вимагало б заподіяння потерпілому фізичної шкоди. Під час сутички ОСОБА_4 не застосовував і не погрожував застосуванням зброї або інших знарядь, заздалегідь заготовлених чи спеціально пристосованих для заподіяння тілесних ушкоджень, потерпілий не має явної фізичної переваги над обвинуваченим, а кількісна перевага була на боці ОСОБА_5 , оскільки удари ОСОБА_4 вони наносили удвох із ОСОБА_13 . Спричинення потерпілим тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , їх дитині або іншим присутнім на місці події не підтверджено об`єктивними судово-медичними даними. Згідно із власними свідченнями обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 ні вони, ні їх дитина не зверталися за медичною допомогою і не проходили відповідних експертиз. Наведене ОСОБА_5 пояснював тим, що відвідування лікувальних установ могло бути небезпечним для життя і здоров`я його та сім`ї через інтенсивні ракетно-бомбові удари по м. Харкову. Такі аргументи суд вважає надуманими, оскільки безпекова ситуація у місті не перешкоджала ОСОБА_5 , його дружині та знайомим напередодні упродовж тривалого часу проводити на вулиці дозвілля. Отже, обвинувачений та його сім`я не мали об`єктивних перешкод для звернення до медичних закладів, якби потребували цього.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 у стані необхідної оборони не перебував, а натомість під час бійки умисно наніс потерпілому ряд ударів, і безпосереднім наслідком його дій стало, серед іншого, спричинення ОСОБА_4 закритої щелепно-лицевої травми з переломом лівого вінцевого відростка нижньої щелепи і травматичного зламу кількох зубів.

Зазначені вище дії обвинуваченого, що полягали в умисному заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто таких, що не були небезпечними для життя на момент спричинення і не потягли наслідків, передбачених у статті 121 КК України, проте призвели до тривалого розладу здоров`я і значної стійкої втрати працездатності менш як на одну третину на 10 %, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права. У рішенні від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ окреслив умови, за яких призначене судом покарання може вважатися пропорційним. Для цього вона має відповідати тяжкості правопорушення і не становити для людини особистий надмірний тягар (п. 38).

Призначаючи ОСОБА_5 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином. Обставин, які б підсилювали тяжкість скоєного порівняно з типовими діяннями, що кваліфікуються за відповідною кримінально-правовою нормою, у ході судового розгляду не встановлено.

Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_5 , котрий раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має сім`ю, малолітню дитину, на диспансерних наркологічному і психіатричному обліках не перебуває, не має негативних характеристик за місцем проживання.

Обставин, які пом`якшують покарання, у справі не встановлено.

Незважаючи на показання обвинуваченого, потерпілого і свідків про вживання ОСОБА_5 перед бійкою спиртних напоїв, суд не враховує вчинення ним кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння як обставину, шо обтяжує покарання, передбачену п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України. Адже такий стан обвинуваченого на час скоєння злочину не підтверджено об`єктивними медичними даними. Крім цього, відповідна обставина, що обтяжує покарання, не інкримінується ОСОБА_5 згідно з обвинувальним актом. Інших особливостей кримінального правопорушення, передбачених у ч. 1 ст. 67 КК України, у справі також не встановлено.

Виходячи з викладеного суд констатує відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

У санкції ч. 1 ст. 122 КК України законодавець встановлює такі альтернативні заходи примусу:

-виправні роботи на строк до двох років;

-обмеження волі на строк до трьох років;

-позбавлення волі на строк до трьох років.

З огляду на те, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, йому не може бути призначено покарання у виді виправних робіт. Адже цей захід примусу згідно з ч. 1 ст. 57 КК України відбувається за місцем роботи засудженого і полягає у відрахуваннях із його заробітку у частині та впродовж строку, встановлених вироком у визначених законом межах.

Оскільки за підсумками судового розгляду не встановлено обставин, які б обтяжували покарання чи підсилювали тяжкість скоєного у межах даної правової кваліфікації, враховуючи відсутність тяжких наслідків злочину, а також даних, які б негативно характеризували особу ОСОБА_5 у загальносоціальному плані чи з точки зору потенційної суспільної небезпеки, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді обмеження волі у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Такий захід примусу, на переконання суду, буде пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, положення ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями у справах даної категорії при призначенні покарання, у тому числі, у виді обмеження волі звільнити винну особу від його відбування з випробуванням за наявності підстав для висновку про можливість її виправлення без відбування заходу примусу.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинений злочин є нетяжким, його скоєння було зумовлено, у тому числі, віктимною агресивною поведінкою потерпілого, що стала однією з причин переростання конфлікту у бійку, обвинувачений має сім`ю, малолітню дитину, міцні соціальні зв`язки, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання. Зазначене, з урахуванням також позиції у судовому засіданні потерпілого, котрий не наполягав на призначенні обвинуваченому покарання з реальним відбуттям, дає достатні підстави для звільнення його від відбування заходу примусу з випробуванням з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, необхідних для забезпечення належного контролю, корекції поведінки ОСОБА_5 і запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Витрат на залучення експерта та інших процесуальних витрат у справі не понесено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 129, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1