Єдиний унікальний номер судової справи 201/776/25
Номер провадження 1-кп/201/668/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Дніпро

вул. Юрія Горовця, буд. 13

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Соборного районного суду міста Дніпра знаходиться клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за наступних обставин.

Третім слідчим відділом (з дислокацією у місті Маріуполі) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному 03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Кримінальне провадження розпочато 03.04.2015 прокуратурою Донецької області на підставі листа першого заступника Міністра юстиції України від 10.02.2015, до якого долучено стислий виклад рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Коробов проти України» від 21.07.2011 (заява № 39598/03), яким встановлено порушення ст. 3, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з огляду на катування заявника під вартою у відділі міліції, неефективне розслідування його заяв про неналежне поводження та у зв?язку з розглядом його кримінальної справи Верховним Судом України з порушенням принципу рівності сторін, оскільки його касаційна скарга розглядалася за участі прокурора, але за його відсутності та відсутності його захисника.

Згідно з рішенням ЄСПЛ 25.12.1999 ОСОБА_4 позичив громадянину ОСОБА_5 3400 доларів США. Останній повернув частину свого боргу та погодився зустрітися із заявником 18.04.2000, щоб сплатити решту боргу, сума якого складала 2030 доларів США.

11.04.2000 за заявою ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 вимагав у нього гроші, було порушено кримінальну справу.

18.04.2000 ОСОБА_4 було затримано працівниками Маріупольського ВБОЗ УБОЗ УМВС України під час зустрічі з ОСОБА_6 та доставлено до відділу міліції.

Згідно зі словами ОСОБА_4 18.04.2000 та 26.04.2000 у відділі міліції його били та катували з використанням електричного струму.

15.04.2002 Приморський районний суд м. Маріуполя визнав ОСОБА_4 винним у примушуванні до сплати боргу під загрозою фізичного насильства та призначив йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, але звільнив від відбування покарання з випробувальним строком на два роки. Апеляційний суд Донецької області 23.05.2003 залишив вирок щодо ОСОБА_4 від 15.04.2002 без змін. Верховний Суд України 13.01.2004 відмовив у задоволенні касаційної скарги заявника.

Крім того ЄСПЛ зазначено, що 19.04.2000 ОСОБА_4 був доставлений до Маріупольської міської лікарні швидкої медичної допомоги. При огляді було виявлено, що він зазнав ударів по спині та у ліву частину грудей, мав забиття нирки та гематурію.

24.04.2000 ОСОБА_4 було поміщено до слідчого ізолятора № 7 м. Маріуполя, де його було оглянуто лікарем та виявлено гематурію та гематому на грудях.

24.04.2000 мати ОСОБА_7 подала до прокуратури заяву про порушення кримінальної справи щодо працівників міліції, які піддали її сина жорстокому поводженню.

05.05.2000 судово-медична експертиза встановила, що заявник зазнав легких тілесних ушкоджень, які полягали у численних синцях на грудях, з правого боку його спини та на стегнах. Експерт дійшов висновку, що ці ушкодження могли бути завдані 18.04.2000 внаслідок ударів руками та ногами або внаслідок падіння. Щодо двох зламаних ребер експерт зазначив, що на рентгені від 19.04.2000 було видно, що заявник мав консолідований перелом двох ребер. Отже, це ушкодження не було взято до уваги, оскільки воно було отримане до 18.04.2000.

10.05.2000 у відповідь на скаргу, подану матір`ю ОСОБА_4 , прокуратура Донецької області (далі - обласна прокуратура) відмовила у порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції. У постанові зазначалося, що 18.04.2000 заявник чинив непокору працівникам міліції, нецензурно висловлювався та намагався втекти, та що, відповідно, працівники міліції були змушені застосувати до заявника прийоми рукопашного бою. ОСОБА_6 , якого було опитано під час перевірки, засвідчив, що 18.04.2000 у нього сталась бійка з ОСОБА_4 , що потім з`явилися працівники міліції та застосували до заявника силу, що заявник впав на паркан, але зрештою був доставлений у відділ міліції.

ОСОБА_8 скаржився, зокрема, на жорстоке поводження з боку працівників міліції та на своє незаконне засудження до Верховної Ради України, його скарги було надіслано до Генеральної прокуратури України.

11.03.2001 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_4 , що його скаргу було передано до Приморського районного суду м. Маріуполя, до виключної сфери компетенції якого належав розгляд таких скарг.

14.03.2001 Приморський районний суд переслав скарги заявника до обласної прокуратури, оскільки заявник вимагав порушення кримінальної справи щодо певних осіб, а обласна прокуратура не надала відповіді на це клопотання. Більш того, суд дійшов висновку, що розгляд скарг заявника не належав до його компетенції.

06.04.2001 Донецький обласний суд, розглянувши скаргу, подану ОСОБА_4 , скасував вищезазначену постанову обласної прокуратури від 10.05.2000.

23.05.2001 обласна прокуратура відмовила в порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції за відсутністю в їхніх діях складу злочину.

29.10.2001 місцевий суд Ворошиловського району м. Донецька скасував постанову від 23.05.2001 та направив справу до обласної прокуратури для додаткової перевірки.

12.07.2002 судово-медична експертиза встановила, що на час подій заявник мав легкі тілесні ушкодження: забиття з правого боку грудей та спини, на правому стегні та лівому плечі, невеликі подряпини на зап?ястках та набряклість в області шостого та сьомого ребер. У висновку зазначалося, що такі ушкодження могли бути завдані під час затримання ОСОБА_4 за обставин, зазначених працівниками міліції, або за обставин, описаних ОСОБА_4 . Також зазначалося, що лабораторні дослідження не підтвердили забиття нирок. Проте, забиття спини могло спричинити короткострокову (від п?яти до семи днів) гематурію. Зокрема, заявник мав забиття нижньої частини спини, що могло призвести до короткострокового (від п?яти до семи днів) забиття нирок. За відсутності рентгенограм ребер заявника неможливо було встановити, чи мав заявник перелом ребер.

Надалі з 02.08.2002 по 27.07.2005 обласною прокуратурою неодноразово виносились постанови про відмову у порушенні кримінальної справи щодо працівників міліції за відсутністю складу злочину, які скасовувались Ворошиловським районним судом м. Донецька.

27.07.2005 обласною прокуратурою було порушено кримінальну справу щодо працівників міліції Маріупольського ВБОЗ УБОЗ УМВС України за ознаками перевищення влади або службових повноважень.

За результатами досудового розслідування кримінальна справа за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 з боку працівників міліції неодноразово закривалась, проте постанови про закриття кримінальної справи скасовувались Жовтневим районним судом м. Маріуполя.

Востаннє кримінальну справу було закрито 09.04.2007. Постанову про закриття кримінальної справи 06.05.2007 залишено без змін ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя, законність якої, у подальшому, підтверджено судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Загалом ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» констатував порушення ст. 3 Конвенції в контексті її матеріального і процесуального аспектів, а також порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Разом з тим необхідно звернути увагу на те, що у спільній окремій думці трьох суддів ЄСПЛ зазначено, що «заявник у цій справі був затриманий на вулиці відразу після бійки з паном ОСОБА_9 . При цьому особливу важливість має той факт, що заявник ніколи не заперечував того, що він був побитий ОСОБА_9 , впав на металевий паркан та таким чином отримав ушкодження. Ці обставини свідчать не на його користь, як і його спроба втекти. Отже, не можна без сумніву стверджувати, що здоров`я заявника усе ще було у гарному стані, коли його було затримано міліцією. У цій справі сумнівним є не тільки факт того, що ускладнення у заявника були спричинені жорстоким поводженням з боку посадових осіб, але і те, що сила болю та страждань також не була належним чином встановлена» (п.п. 3, 17).

Органом досудового розслідування вживались усі можливі заходи щодо встановлення осіб співробітників міліції, які скоїли кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_4 , а також витребування матеріалів та документів, які б свідчили про застосування насильства з боку працівників правоохоронних органів, проте з об`єктивних причин встановити винних не виявилось можливим. Про підозру жодній особі у даному кримінальному провадженні не повідомлялось.

Так 14.12.2021 у кримінальному провадженні допитано у якості потерпілого ОСОБА_4 , який показав, що 18.04.2000 його було затримано у м. Маріуполі Донецької області співробітниками ВБОЗ ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . У подальшому співробітник ВБОЗ ОСОБА_11 у приміщенні цього правоохоронного органу застосував до нього фізичне насильство за вказівкою ОСОБА_10 . Метою завдання тілесних ушкоджень стало вимагання зізнання у скоєнні злочину, якого ОСОБА_4 не скоював. Після цього його було поміщено до ізолятора тимчасового тримання м. Маріуполя та, надалі, до Маріупольського слідчого ізолятора. У подальшому ним було написано заяви на адресу органів прокуратури, розгляд яких здійснював прокурор ОСОБА_14 .

Також 14.12.2021 потерпілим ОСОБА_4 було заявлено клопотання щодо долучення до матеріалів кримінального провадження копій документів, якими, на його думку, підтверджується факт завдання тілесних ушкоджень з боку співробітників міліції: довідки міської лікарні СМП від 19.04.2000, довідок слідчого ізолятора N? 7 м. Маріуполя від 08.06.2000 та від 17.11.2000, виписки з амбулаторної карти ОСОБА_4 із слідчого ізолятора від 14.12.2000, виписки з історії хвороби, а також пояснень ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Зазначені документи долучено до матеріалів кримінального провадження.

03.02.2022 у кримінальному провадженні допитано у якості свідка ОСОБА_13 , який показав, що станом на 2000 рік він проходив службу у Маріупольському УБОЗ. Разом з ним працювали ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ОСОБА_21 та ОСОБА_22 він не бачив з 2001 року, ОСОБА_20 востаннє бачив у м. Маріуполь приблизно у 2015-2016 роках. За час роботи у правоохоронних органах протягом 20 років він приймав участь у великій кількості затримань. Обставини затримання ОСОБА_4 , у зв`язку з чим він був затриманий, що з ним відбувалось після затримання у 2000 році ОСОБА_13 не пам`ятає.

Допитати інших співробітників міліції, на яких вказує ОСОБА_4 під час розслідування кримінального провадження не виявилось можливим, оскільки вжитими заходами не було встановлено їх теперішнє місцезнаходження.

Крім того, у ході розслідування кримінального провадження станом на теперішній час не вдалось встановити місцезнаходження самого потерпілого ОСОБА_23 , а також допитати інших осіб, які могли бути свідками його затримання співробітниками міліції.

Так 20.06.2023 слідчим у кримінальному провадженні спрямовано доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 40, 41 КПК України на адресу начальника третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську, щодо встановлення місця знаходження колишніх співробітників ВБОЗ УБОЗ УМВС України в Донецькій області ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , а також прокурора ОСОБА_25 , який здійснював розгляд заяв ОСОБА_7 .

Відповідно до отриманої інформації від 22.01.2024 під час виконання доручення слідчого встановлено наступне.

ОСОБА_10 станом на 2000 рік займав посаду оперативного співробітника Маріупольського ВБОЗ УБОЗ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має домоволодіння на тимчасово окупованій частині Донецької області, офіційного доходу немає, як внутрішньо переміщена особа на підконтрольній території України не зареєстрований, Державний кордон України за вказаний період не перетинав, наявні мобільні номери телефонів не обслуговуються, достовірне місцезнаходження не відомо;

ОСОБА_20 станом на 2000 рік займав посаду оперативного співробітника Маріупольського ВБОЗ УБОЗ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , офіційного доходу немає, як внутрішньо переміщена особа на підконтрольній території України не зареєстрований, Державний кордон України не перетинав, наявні мобільні номери телефонів не обслуговуються, достовірне місцезнаходження не відомо;

ОСОБА_13 станом на 2000 рік займав посаду молодшого інспектора управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , має домоволодіння на тимчасово окупованій частині Донецької області, офіційного доходу не має, як внутрішньо переміщена особа на підконтрольній території України не зареєстрований, Державний кордон України не перетинав, наявні мобільні номери телефонів не обслуговуються, офіційно перебуває у розшуку за Маріупольським РУП як безвісно зникла особа (КП 0002258 від 20.07.2022, розшукова справа № 00-3672) достовірне місце знаходження не відомо;

ОСОБА_11 станом на 2000 рік займав посаду оперативного співробітника Маріупольського ВБОЗ УБОЗ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , має домоволодіння на тимчасово окупованій частині Донецької області, офіційного доходу не має, як внутрішньо переміщена особа не зареєстрований, державний кордон України не перетинав, наявні мобільні номери телефонів не обслуговуються, достовірне місце знаходження не відомо;

ОСОБА_25 станом на 2000 рік займав посаду прокурора прокуратури м. Маріуполя Донецької області. У відповідності до реєстру актів цивільного стану помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.01.2024 слідчим у кримінальному провадженні спрямовано запит на адресу Міністерства соціальної політики України щодо реєстрації як внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_11 .

Згідно з отриманою відповіддю від 30.01.2024 вказані особи на підконтрольній українській владі території як внутрішньо переміщені особи не реєструвались.

30.01.2024 слідчим у кримінальному провадженні спрямовано запит на адресу Регіонального сервісного центру ГЦС МВС в Донецькій області щодо наявності транспортних засобів, зареєстрованих на ОСОБА_10 , ОСОБА_20 та ОСОБА_11 .

Відповідно до отриманої відповіді від 02.02.2024 транспортні засоби, зареєстровані на ОСОБА_20 , ОСОБА_11 відсутні. Автомобіль Mazda 6 д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , зареєстровано у м. Маріуполь Донецької області.

19.06.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано запит до Державної прикордонної служби України щодо надання відомостей про факти перетину Державного кордону України або лінії розмежування з тимчасово окупованими російською федерацією територіями ОСОБА_10 ,

ОСОБА_26 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 .

Згідно отриманої відповіді востаннє ОСОБА_13 повернувся в Україну з-за кордону 11.06.2021, а ОСОБА_4 в?їхав в Україну 12.01.2022. Інформація про факти перетину кордону іншими особами відсутня.

19.06.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано запит до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області щодо надання інформації про реєстрацію на території України як суб?єкта підприємницької діяльності та наявних відомостей про отримання доходу ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_27

Згідно отриманої відповіді від 24.06.2024 вказані особи на податковому обліку як підприємці не перебувають.

19.06.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано запит до Міністерства соціальної політики України щодо реєстрації як внутрішньо-переміщених осіб свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які були свідками затримання ОСОБА_4 співробітниками міліції.

Згідно отриманої відповіді від 20.06.2024 вказані особи на обліку як внутрішньо переміщені особи не перебувають.

19.06.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано запит до Міністерства соціальної політики України щодо реєстрації як внутрішньо-переміщених осіб ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 .

Згідно отриманої відповіді від 24.06.2024 вказані особи на обліку як внутрішньо переміщені особи не перебувають. Востаннє ОСОБА_10 перебував на обліку як ВПО у м. Бердянськ Запорізької області (тимчасово окупована територія).

19.06.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано запит до Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо підтвердження факту проходження служби в органах МВС України ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , а також місця їх теперішнього проживання.

Відповідно до наданої на виконання доручення прокурора інформації встановлено наступне.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.12.1981 до 24.12.2007. Станом на 18.04.2000 обіймав посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області. Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 14.12.2007 № 483 о/с звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 «а» (за віком) у запас (із постановкою на військовий облік) відповідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 24 грудня 2007 року у спеціальному званні «підполковник міліції». Відомості щодо теперішнього місця проживання та наявні контактні дані ОСОБА_10 відсутні.

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.11.1986 до 20.02.2013. Станом на 18.04.2000 обіймав посаду оперуповноваженого в особливо важливих справах управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області. Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 13.02.2013 № 47 о/с відряджений до інших міністерств та відомств відповідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 20 лютого 2013 року у спеціальному званні «майор міліції». Відомості щодо теперішнього місця проживання та наявні контактні дані ОСОБА_20 відсутні.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.12.1992 до 19.03.2013. Станом на 18.04.2000 обіймав посаду молодшого інспектора управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області. Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 18.03.2013 № 89 о/с звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п. 65 «а» (за віком) у відставку (із зняттям із військового обліку) відповідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 19 березня 2013 року у спеціальному званні «майор міліції». Відомості щодо теперішнього місця проживання та наявні контактні дані ОСОБА_13 відсутні.

ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проходив службу в органах внутрішніх справ з 21.06.1993 до 20.03.2008. Станом на 18.04.2000 обіймав посаду оперуповноваженого управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області. Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 07.03.2008 № 149 о/с звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням) у запас (із постановкою на військовий облік) відповідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС з 20 березня 2008 року у спеціальному званні «капітан міліції». Відомості щодо теперішнього місця проживання та наявні контактні дані ОСОБА_11 відсутні.

02.10.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано запит до Голового управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо отримання пенсії ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 .

Згідно отриманої відповіді в особових справах ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 зазначено місце проживання на тимчасово окупованій частині Донецької області (м. Маріуполь та Новоазовський район Донецької області).

02.10.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано доручення на адресу третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, щодо встановлення місця знаходження ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які були свідками затримання ОСОБА_4 співробітниками міліції.

Згідно з отриманою відповіддю ОСОБА_28 зареєстрований у м. Маріуполь Донецької області, останній раз перевірявся працівниками Національної поліції 24.04.2020 на блокпосту у м. Маріуполі, з 01.01.2022 будь- яких офіційних доходів не отримував. ОСОБА_29 також зареєстрований у м. Маріуполь, останній раз перевірявся співробітниками Національної поліції у м. Костянтинівка Донецької області 28.03.2017. Стосовно ОСОБА_30 інформація відсутня.

02.10.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано доручення на адресу третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, щодо встановлення повних анкетних даних та теперішнього місцезнаходження свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , на яких вказує ОСОБА_35 , як на свідків його затримання.

Згідно з отриманою інформацією ОСОБА_15 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 зареєстровані на тимчасово окупованій частині Донецької області. Встановити місце їх перебування на теперішній час, а також засоби зв`язку не виявилось можливим.

02.10.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано доручення на адресу третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, щодо перевірки за базами даних органів РАЦ щодо можливої реєстрації фактів смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_39 , ОСОБА_13 , ОСОБА_24 , а також ОСОБА_7 .

Згідно з отриманою відповіддю за базами даних органів РАЦ щодо можливої реєстрації смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 відомості відсутні. Водночас ОСОБА_13 значиться як безвісті зникла особа у кримінальному провадженні № 0002258 від 03.07.2022.

02.10.2024 прокурором у кримінальному провадженні спрямовано доручення на адресу третього оперативного відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, щодо встановлення теперішнього місцезнаходження свідка ОСОБА_6 .

Згідно з відповіддю вжитими заходами щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 було встановлено, що вищевказана особа зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_5 , проте фактично за вказаною адресою не проживає, а лише зареєстрована.

Надалі вживалися заходи встановлення місцезнаходження ОСОБА_6 , проте оперативної значимої інформації отримано не було, всі можливі телефонні номери вказаної особи вимкнені.

Також розслідуванням встановлено, що судова справа за обвинуваченням ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 355 КК України (Верховний Суд № 5-169км04), у відповідності до єдиного державного реєстру судових рішень, перебувала на новому розгляді в Жовтневому районному суді м. Маріуполя, де станом на 24.02.2022 фактично і залишилася в приміщенні суду.

30.01.2024 слідчим у кримінальному провадженні спрямовано запит на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська щодо надходження до вказаного суду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Згідно з отриманою відповіддю від 05.02.2024 кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_23 (№ 0541/6002/2012), яка перебувала на розгляді у Жовтневому районному суді м. Маріуполя, до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська фактично не передавалась.

Місцезнаходження матеріалів дослідчої перевірки, проведеної органами прокуратури Донецької області, а також матеріалів кримінальної справи, розпочатої за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , органом досудового розслідування також не встановлено.

Разом з тим навіть у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011 ЄСПЛ станом на момент розгляду справи зазначив, що «на основі наявних матеріалів може бути зроблений висновок про те, що з плином часу зібрати необхідні докази для того, щоб виправити недоліки розслідування, ставало дедалі важче, оскільки, наприклад, деякі свідки виїхали з міста. Існує також ризик того, що через вісім років після події, про яку йде мова, свідкам було б доволі важко правильно пригадати ці події.» (п. 82).

Слід враховувати, що ЄСПЛ у рішенні від 30 листопада 2022 року у справі «Україна та Нідерланди проти Росії» (заяви № 8019/16, 43800/14, 28525/20) встановлено, що починаючи з 11 травня 2014 року території Донецької та Луганської областей опинились поза контролем Уряду України.

Таким чином органи влади втратили доступ до документів, матеріалів і справ, що залишилися на тимчасово окупованих територіях, а також можливість встановити місцеперебування деяких потерпілих і свідків подій та їх допитати (п. 694 рішення).

24.02.2022 російські війська розпочали повномасштабне вторгнення в Україну та окупували певну територію по всій країні. Станом на червень 2024 року частина територій Донецької, Запорізької, Луганської, Харківської та Херсонської областей залишається під контролем росії. З огляду на такі обставини українська влада не має можливості отримати доступ до цих територій для встановлення обставин кримінальних правопорушень та отримання доказів у кримінальних провадженнях для забезпечення ефективного розслідування цих справ.

Також відсутній контакт з російською владою на тимчасово окупованих територіях України для отримання доступу до матеріалів кримінальних проваджень, інших документів і матеріалів, необхідних для проведення ефективного розслідування у цих справах.

Ураховуючи викладене, під час проведення нового розслідування скарг потерпілого ОСОБА_4 на неналежне поводження з ним колишніх співробітників управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області під час його затримання 18.04.2000 та допитів з об?єктивних причин неможливо призначити повторну судово-медичну експертизу, провести повторні допити та одночасні допити потерпілого, колишніх працівників управління боротьби з організованою злочинністю УМВС України в Донецькій області, свідків затримання ОСОБА_4 з метою підтвердження або спростування версій висунутих потерпілим та правоохоронцями.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з квітня 2000 року минуло понад 24 роки, тобто строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин сплинув.

Тому за викладених обставин прокурор із посиланням на ст. 49 КК України, практику Верховного Суду, практику ЄСПЛ, вважає за необхідне, просити суд на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження внесене 03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

В судове засіданні потерпілий ОСОБА_4 не з`явився, хоча неодноразово викликався судом шляхом направлення смс-повідомлення на номер мобільного телефону ( НОМЕР_2 ), який зазначений у протоколі допиту останнього, однак SMS повістки не були доставлені з причин недоступності абоненту, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідок.

У той же час, суд позбавлений можливості направити потерпілому ОСОБА_4 судову повістку за місцем проживання останнього у м. Маріуполь, оскільки вказане місто є тимчасово окупованим і поштові відділення АТ «УкрПошта» там тимчасово не функціонують.

Прокурор ОСОБА_3 у повному обсязі підтримав подане ним клопотання про закриття кримінального провадження з підстав передбачених п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та просив його задовольнити.

Додатково зазначив, що ОСОБА_4 допитувався в якості потерпілого ще в 2021 року, на той час проживав в місті Маріуполь, в подальшому встановити місце його знаходження органу досудового розслідування не вдалося.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши подане клопотання та матеріали кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження з зазначених підстав закривається судом за клопотанням прокурора.

За змістом ст. 49 КК України, сплив зазначених у ній строків тягне звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України полягає в тому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно ст. 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та у встановлених цим Кодексом випадках - потерпілого.

У контексті наведеного, всебічність дослідження обставин кримінального провадження означає, по-перше, висунення і дослідження всіх можливих версій щодо характеру події, що має ознаки кримінального правопорушення та винуватості особи, а по-друге, однаково ретельне встановлення і перевірку як обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують особу.

Повнота дослідження обставин кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі Михалкова та інші проти України зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції, що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

З аналізу зазначених процесуальних норм права слідує висновок про те, що для закриття кримінального провадження необхідна наявність одночасно двох обставин, а саме: закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) та неможливість досудового слідства встановити особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. При цьому, неможливість встановлення особи, повинно бути доведено доказами, які б давали суду можливість дійти до висновку, що органами досудового розслідування було вжито всіх можливих заходів для встановлення особи.

До того ж правова норма, передбачена п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України не надає автоматично прокурору право на звернення до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та не звільняє прокурора від виконання завдань кримінального провадження та виконання обов`язків, визначених ст. 9, 25 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

У свою чергу суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Згідно з ч. 3 ст. 11 КПК України кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

За приписами ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч. 1 цієї статті). Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 3 цієї статті). Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України (ч. 4 цієї статті).

Перелічені стислі витримки положень Конституції України та відповідних Законів України дають розуміння, що безпека людини є найвищою соціальною цінністю, яку безумовно зобов`язані забезпечувати уповноваженні на то державні інституції, зокрема в межах боротьби зі злочинністю усіма передбаченими на то заходами.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, яка відображена в постановах від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061 км 22), 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327 км 23), 22 червня 2023 року (справа № 552/5408/22, провадження № 51-1585 км 23), у провадженні, де потерпілий вказує на конкретну особу як на таку, що вчинила кримінальне правопорушення щодо нього, орган досудового розслідування за результатами всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження має вирішити питання про наявність чи відсутність події кримінального правопорушення, а в разі її встановлення - про наявність або відсутність ознак кримінального правопорушення в діянні конкретної особи, про достатність доказів для доведення винуватості особи в суді, про наявність/відсутність підстав до звільнення від кримінальної відповідальності конкретної особи. У свою чергу, суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК України).

З`ясування обставин для закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК, не звільняє суд від обов`язку перевірити, чи дотримався орган досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин справи. Прийняття рішення про закриття провадження з цієї підстави можливе лише після констатації того, що орган досудового розслідування провів повне, всебічне та неупереджене розслідування і вжив усіх можливих заходів, проте не встановив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

З доданих до клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України матеріалів встановлено наступне.

03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі рішення Європейського суду з прав людини в справі «Коробов проти України» про застосування недозволених методів ведення слідства працівниками правоохоронних органів внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України за № 0000159.

Старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_40 винесено постанову від 27 травня 2015 року про закриття кримінального провадження внесеного 03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України з підстав не встановлення жодних об`єктивних даних, що вказували б на незаконні та протиправні дії з боку працівників міліції, які проводили оперативні заходи та слідчі дії з ОСОБА_4 та не можливості провести належне та ефективне розслідування справи, через не встановлення місця перебування осіб, які проводили перевірку за зверненнями ОСОБА_4 , що унеможливлює всебічне, повне і неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального правопорушення.

Постановою першого заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_41 від 20 вересня 2021 року постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_42 від 27 травня 2015 року про закриття означеного кримінального провадження скасовано з підстав прийняття слідчим передчасного рішення, без проведення повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин, які слід з`ясувати слідчим шляхом, зокрема, не встановлене місце знаходження та не допитано особу, порушення прав якої констатоване рішенням ЄСПЛ, не здійснено дій направлених на встановлення місця знаходження кримінальної справи відносно Коробова, огляду та вивчення її матеріалів (документів), а також не встановленні та не допитані працівники правоохоронних органів, що дотичні до здійснення досудового розслідування у вказаній справі, та працівники оперативного супроводу тощо.

Постановою прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 від 27 квітня 2024 року змінено кваліфікацію у кримінальному провадженні №0000159 від 03.04.2015 року з ч. 1 ст. 365 КК України на ч. 2 ст. 365 КК України.

Після скасування рішення слідчого про закриття означеної справи, 14 грудня 2021 року слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_43 проведено допит потерпілого ОСОБА_4 , в якому останній вказав на співробітників ОБОП м. Маріуполя ОСОБА_44 , ОСОБА_11 , ОСОБА_45 та ОСОБА_13 , які на етапі досудового розслідування відносно нього застосовували недозволені методи слідства у приміщенні кабінету співробітника ОБОП м. Маріуполя, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження, які були зафіксовані працівниками швидкої медичної допомоги та лікарем Слідчого ізолятора № 7 м. Маріуполь.

До того ж, ОСОБА_4 під час свого допиту вказав, що на місці його затримання були інші співробітники ОБОП, поняті ОСОБА_46 та ОСОБА_47 , свідки ОСОБА_37 , ОСОБА_48 та ОСОБА_32 , які можуть підтвердити, що до нього були застосовані спеціальні засоби (кайданки), в той час, коли він не чинив жодного спротиву працівникам поліції під час затримання.

Крім того, ОСОБА_4 вказав, що свідком наявності у нього тілесних ушкоджень був затриманий ОСОБА_49 , про що він повідомив слідчому ОСОБА_16 .

ОСОБА_4 також вказав, що начальник Відділу по боротьбі з організованою злочинністю міста Маріуполя ОСОБА_50 витребував рентгенівські знімки, на яких видно переломи 7-го та 8-го ребер зліва, отриманих ним в ОБОП м. Маріуполя 18 квітня 2000 року в результаті тортур, які в подальшому були втрачені (знищені) працівниками міліції та по ним не була проведено судово-медична експертиза.

Отже, виходячи з показів потерпілого ОСОБА_4 , наданих ним слідчому 14 грудня 2021 року, останній чітко вказав на осіб, які причетні до вчинення злочину та безпосередньо застосували до нього тортури із зназначенням їх посад та анкетних даних.

Також 03 лютого 2022 року слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_43 проведено допит свідка ОСОБА_13 , який на той час проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 .

Втім, місце знаходження інших трьох осіб (співробітників ОБОП м. Маріуполя ОСОБА_44 , ОСОБА_11 та ОСОБА_45 , які, за твердженням потерпілого ОСОБА_4 чинили катування та спричинили тілесні ушкодження під час його затримання, а також можливих свідків цих обставин - ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_32 , ОСОБА_55 та інших, на яких вказував потерпілий під час допиту, органом досудового розслідування попри наявної відповідної інформації, отриманої на виконання наданих доручень про проведення слідчих (розшукових) дій, про можливе їх перебування на території України, не встановлене і вказані особи не допитані.

В цьому контексті слід зазначити, що слідчим не здійснено достатніх, необхідних та вичерпних дій та заходів, направлених на встановлення місця проживання/перебування вказаних осіб, зокрема, ОСОБА_44 , ОСОБА_11 та ОСОБА_45 , які, до речі, за наявною в матеріалах кримінального провадження отримують пенсію на території України, так і можливих свідків, про яких повідомив потерпілий.

До того ж, за наявною інформацією факт смерті вказаних осіб не зареєстрований.

Крім того, органом досудового розслідування не здійснено вичерпних заходів щодо встановлення місця знаходження матеріалів кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 , який обмежився лише отриманою на запит інформацією з Соборного районного суду міста Дніпра про те, що матеріали вказаної справи не надходили, в той час, коли це питання постало ще до початку повномаштабного вторгнення РФ на територію України та окупації міста Маріуполь.

Отже, з наведеного слідує, що фактично вказівки першого заступника керівника Донецької обласної прокуратури ОСОБА_41 , викладені у постанові про скасування рішення слідчого про закриття означеного кримінального провадження від 20 вересня 2021 року, органом досудового розслідування не виконані, а тому клопотання прокурора про закриття цього кримінального провадження з підстав не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності є передчасним та таким, що не ґрунтується на наведених у цьому рішенні вимогах кримінального процесуального закону.

До того ж, закриття кримінального провадження, де потерпілий наполягає на вчиненні кримінального правопорушення щодо нього конкретною особою, на яку в передбачений КПК України спосіб безпосередньо вказує органу досудового розслідування, на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в контексті приписів статей 370, 412 КПК України.

Рішення ЄСПЛ, практика комітету ООН проти катувань: катування, вчинене представниками держави, розглядається як тяжке порушення міжнародного гуманітарного права; за міжнародними стандартами не повинно бути строків давності для катування, особливо якщо держава їх не розслідувала ефективно; навіть якщо винних не встановлено, держава не може закривати справу виключно через сплив строків - це пряме порушення ст.3 Конвенції.

У постановах Верховного Суду зазначено, що Рішення ЄСПЛ є нововиявленими обставинами, які зобов`язують державу поновити провадження; закриття справи на формальних підставах, як от сплив строків - неприпустиме, навіть якщо формально строки притягнення до відповідальності сплинули, кримінальне провадження не може бути закрите, якщо: йдеться про жорстоке поводження/катування.

Таким чином, сплив строків не є безумовною підставою для закриття провадження, якщо це суперечить міжнародно-правовим зобов`язанням держави.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що закриття провадження на підставі не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності у даному випадку є передчасним, безпідставним і ненезаконним, оскільки:

- подія злочину встановлена рішенням ЄСПЛ, яке є обов"язковим для України відповідно до ч.1ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»;

- держава зобов`язана здійснити ефективне розслідування і встановити винних осіб про яких йдеться у рішенні ЄСПЛ «Коробов проти України» та притягнути їх до відповідальності;

- відсутні докази вжиття вичерпних заходів щодо встановлення винних, що свідчить про формальний підхід до розслідування;

- закриття провадження на підставі п.3-1 ч.1ст.284 КПК України, може стати підставою для нового звернення до ЄСПЛ через невиконання попереднього рішення та повторне порушення ст.3 Конвенції, оскільки провадження не досягло мети - відновлення прав постраждалої особи, шляхом встановлення відповідальності винних.

До того ж, виходячи з положень п. п. 1-2 ч. 3 ст. 56 КПК України, під час судового провадження у будь-якій інстанції потерпілий має право бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду та брати участь у судовому провадженні.

Тож, суд не може залишити поза увагою і той факт, що органом досудового розслідування не здійснено усіх необхідних та вичерпних заходів щодо встановлення місця проживання потерпілого ОСОБА_4 після повномаштабного вторгнення РФ на територію України та окупації м. Маріуполь, в матеріалах справи наявні відомості щодо місця проживання останнього у м. Маріуполі Донецької області станом на 2021 рік, що унеможливлює здійснення належного повідомлення потерпілого про розгляд поданого прокурором клопотання та може бути усунене лише під час досудового слідства.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 21, 25, 38, 56, 91-93, 284, 314 КПК України, ст. 49 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Донецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного 03 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у зв`язку із не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 10 годині 30 хвилин 11 липня 2025 року.

Суддя: ОСОБА_1