Справа № 305/1811/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Рахівського районного суду від 20 червня 2022 року у справі у справі за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 350 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2022 року, ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 350 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, та виправдано.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді застави - скасувати. Повернути заставодавцю ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 97 440 (дев`яносто сім тисяч чотириста сорок) гривень, внесені ним у якості грошової застави за ОСОБА_7 на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Закарпатській області, відповідно до ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 07 серпня 2015 року. Процесуальні витрати віднести за рахунок держави

Ухвалено речові докази: важіль підривника УДЗ гранати, зразок штукатурки, 19 шматків металу, 10 шматків пластмаси, зразок асфальту, шматок металевого корпусу підривника УЗРГМ, 21 шматок металу, які знаходяться на зберіганні в кімнаті для зберігання речових доказів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, після вступу вироку в законну силу - знищити, а лазерний компакт-диск CD з відеозаписами - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 16 липня 2015 року, приблизно о 03 год 30 хв, у смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, поблизу будівлі Ясінянського пожежно-рятувального поста управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Закарпатській області, розташованої по вул. Борканюка, буд. №13, перебуваючи у громадському місці, безпричинно, з мотивів явної неповаги до суспільства, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, виражаючи особливу зухвалість, діючи умисно, привів в дію заздалегідь заготовлену ручну наступальну осколкову гранату РГД-5, яка згідно з висновком вибухотехнічної експертизи №24-82 від 18.08.2015 є вибуховим пристроєм, в якому згідно з висновком хімічної експертизи №20/63 від 04.08.2015 використовувалася бризантна вибухова речовина тротил (тринітротилуол), і кинув назустріч їдучому в його сторону легковому автомобілю марки «Mercedes-Benz C-180», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому знаходилися ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , таким чином здійснив вибух на відстані близько 40 метрів перед даним автомобілем, в результаті чого створив реальну загрозу для життя та здоров`я останніх, пошкодив асфальтобетонне дорожнє покриття вулиці площею 0, 2826 кв.м, на суму 95,51 грн, чим заподіяв філії «Рахівська дорожньо-експлуататційна дільниця» ДП «Закарпатський облавтодор» матеріальну шкоду в розмірі 95, 51 грн, й у такий спосіб грубо порушив громадський порядок.

Крім цього, ОСОБА_7 16 липня 2015 року, приблизно о 03 год 40 хв, у смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, знаходячись по вул. Борканюка, з мотивів неприязних відносин, з метою пошкодження чужого майна - будинку по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_11 , діючи умисно, привів в дію і кинув в сторону цього будинку ручну осколкову гранату РГН або РГО, яка відповідно до висновку вибухотехнічної експертизи №24-81 від 18.08.2015 є вибуховим пристроєм, в якому згідно з висновком хімічної експертизи №20/62 від 04.08.2015 використовувалася бризантна вибухова речовина тротил (тринітротолуол), яка вибухнула на сходах безпосередньо перед входом в будинок, внаслідок чого спричинив множинні точкові пошкодження металевих воріт на суму 224,31 грн штукатурки фундаменту і фасаду однієї стіни на суму 738,27 грн, штукатурки бетонних сходів на суму 236,03 грн, дверних і віконних рам на суму 1205,34 грн, розбиття скляних шибок вікна і дверей на суму 328,62 грн, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду в загальному розмірі 2 732,57 грн, та спричинив розбиття переднього вітрового скла автомобіля "Volkswagen Golf LD", який знаходився на вулиці на відстані 8,1 метра від будинку ОСОБА_12 , що належить ОСОБА_13 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду в розмірі 2 562 грн.

Крім цього, ОСОБА_7 , у ніч із 15 на 16 липня 2015 року, у смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, незаконно, без передбаченого законом дозволу носив при собі дві ручні осколкові гранати, які згідно з висновками вибухотехнічної експертизи №24-81 та №24-82 від 18.08.2015 являються вибуховими пристроями, а саме ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5 та ручною осколковою гранатою РГН або РГО, які у період часу з 03 год 30 хв до 03 год 40 хв 16.07.2015 привів у дію з метою здійснення вибухів, чим внаслідок неконтрольованого поводження із загальнонебезпечними предметами поставив під загрозу громадську безпеку. Крім цього, 26 липня 2015 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, в смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області по вулиці Миру на території бару «Манго» ОСОБА_7 підійшов до стола, за яким сидів ОСОБА_9 , який був очевидцем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, вчиненого ОСОБА_7 16 липня 2015 року близько 03 год 30 хв в смт Ясіня по вул. Борканюка, та в порядку ст. 224 КПК України дав органу досудового розслідування показання, що викривають ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і тим самим виконав свій громадський обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 66 КПК України «Права та обов`язки свідка». У подальшому, ОСОБА_7 з мотивів помсти за виконання ОСОБА_9 зазначеного громадського обов`язку, умисно наніс останньому чотири удари по голові, а саме по одному удару скляним стаканом, фарфоровим кухлем та кулаком, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забійних ран верхньої губи справа, тім`яної та потиличної ділянок голови, садна правої акулової ділянки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які згідно висновку судово медичної експертизи № 331 від 03 серпня 2015 року та п. 2.3.3 МОЗ України № 6 від 17.05.1995 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій вказує, що стороні обвинувачення необґрунтовано та безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про відвід головуючої судді ОСОБА_14 . Також місцевий суд відмовив прокурору у дослідженні письмових і речових доказів, обмежившись лише допитами потерпілих, свідків та обвинуваченого. Крім того, на другому аркуші у абзацах 6-9 вироку суду, детально наведено показання обвинуваченого про те, що він кримінального правопорушення не вчиняв та просив його виправдати, у той час як обвинувачений у кримінальному провадженні взагалі не був допитаний. Вказує на те, що під час розгляду кримінального провадження сторона захисту обрала повністю пасивну стратегію, натомість обстоювання позиції захисту та критичне оцінювання доказів взяв на себе суд. При цьому, покази свідків, викладені у судовому рішенні не відповідають змісту тих показань, які свідки надавали у судовому засіданні. Окрім цього, не досліджувались у судовому засіданні і не відкривались стороні обвинувачення відомості, на які суд двічі посилається у вироку про те, що номерний знак автомобіля марки «Фольсваген Гольф», який було пошкоджено вибухом, належить нібито не цьому автомобілю. До того ж, місцевий суд, надаючи оцінку протоколу огляду місця події, вдався до припущень, зазначивши, що лобове скло автомобіля марки «Фольсваген Гольф» практично не могло бути пошкоджене у результаті вибуху та прийшов до помилкового висновку, що така обставина є сумнівною і тлумачиться на користь обвинуваченого. Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції не надав обвинуваченому слово у судових дебатах, обмежившись останнім словом. Що стосується саме заподіяння тілесних ушкоджень саме обвинуваченим, то ця обставина підтверджується показаннями ОСОБА_9 , протоколом слідчого експерименту з потерпілим, показаннями свідків. Попри те, що місцевий суд двічі виходив для цього з нарадчої кімнати та двічі відкладав судовий розгляд, належні та допустимі докази щодо особи, якою сплачено заставу за обвинуваченого ОСОБА_7 у цілому не здобуто, тому, на переконання апелянта, такі кошти не можуть бути повернуті ОСОБА_8 , до того ж у вироку не вказано точні анкетні дані останнього, зокрема дату його народження та адресу проживання, що не дає змоги ідентифікації. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 194 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч. 2 ст. 350 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. З врахуванням ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_15 вказує, що вирок суду є законним, апеляційна скарга прокурора необґрунтованою. Вважає, що наведені прокурором в апеляційній скарзі обставини не є такими, що могли істотно вплинути на висновки місцевого суду та не є підставою вважати наявність невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Твердження апелянта про те, що під час кримінального провадження сторона захисту займала пасивну стратегію, натомість обстоювання позиції сторони захисту та критичне оцінювання доказів узяв на себе суд, така думка та оцінка дій сторони захисту повністю виходить за рамки повноваження публічного обвинувачення. Просить вирок залишити без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав частково. У зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просив направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора ОСОБА_5 , та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого, захисників та потерпілих, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження слідує, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження учасникам направлено відповідно до вимог законодавства, що підтверджуються довідками про доставку повідомлення, рекомендованим повідомленням про вручення ОСОБА_7 та ОСОБА_16 поштового відправлення, поштовим поверненням повідомлення адресованого ОСОБА_9 ; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від останніх не надходило; прокурор не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги їх без участі; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Твердження прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) визначено право на справедливий суд, що знайшло своє відображення у положеннях статей 7, 10, 22 КПК, відповідно до яких зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК, свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. При цьому, суд зобов`язаний, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків.

Згідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Доказами в кримінальному провадженні, відповідно до ст. 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 статті 86 КПК України передбачено, що доказ вважається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставну відмову у задоволенні клопотання у дослідженні письмових і речових доказів, апеляційний суд враховує положення ч. 3 ст. 26 КПК України про те, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПКУкраїни зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушеннями.

В судовому засіданні прокурор відмовився від клопотання про дослідження доказів, а тому повторне дослідження доказів порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені п. 3, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Разом з цим, матеріалами кримінального провадження встановлено, що місцевим судом не досліджувались та не відкривались стороні обвинувачення відомості, про які зазначено у вироку, зокрема те, що номерний знак автомобіля марки «Фольсваген Гольф», який було пошкоджено вибухом, належить нібито не цьому автомобілю.

Крім того, надаючи оцінку протоколу огляду місця події, суд першої інстанції вдався до припущень, зазначивши, що лобове скло автомобіля марки «Фольсваген Гольф» практично не могло бути пошкоджене у результаті вибуху.

Наведені вище обставини свідчать про невідповідність викладених у вироку висновків фактичним обставинам кримінального провадження та про невмотивованість висновків суду, викладених у виправдувальному вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 364 КПК у судових дебатах виступають прокурор, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач, його представник, обвинувачений, його законний представник, захисник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Судові дебати є важливим етапом судового розгляду, коли обвинувачений та інші, зазначені в ч. 1 ст. 364 КПК учасники судового провадження, виступають із промовами, в яких оцінюють обставини, установлені під час кримінального провадження, та досліджені докази, обґрунтовуючи свої висновки з питань, що підлягають вирішенню судом при постановленні судового рішення, з метою схиляння суду до прийняття позиції промовця (сторони кримінального провадження).

Під час судових дебатів найбільшою мірою проявляється така загальна засада кримінального провадження, як змагальність сторін у доведенні перед судом переконливості їхніх правових позицій, що у свою чергу сприяє всебічному, повному та неупередженому дослідженню всіх обставин кримінального провадження та постановленню законного й обґрунтованого рішення суду.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що 25.03.2022 в судовому засіданні суд першої інстанції продовжив розгляд і перейшов до судових дебатів. Слово в судових дебатах було надано прокурору ОСОБА_17 та адвокату ОСОБА_18 , який просив оголосити перерву, оскільки його підзахисний не готовий до останнього слова. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свого захисника.

З журналу судового засідання від 13.05.2025 слідує, що після продовження розгляду справи, головуючий суддя надав обвинуваченому ОСОБА_7 останнє слово.

Надаючи обвинуваченому останнє слово, суд першої інстанції не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації обвинуваченим ОСОБА_7 права на виступ у судових дебатах, а саме не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав.

Такі обставини свідчать про порушення принципів юридичної рівності, змагальності та справедливого судового розгляду, оскільки кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення у справі «Ankerl v. Switzerland» від 23.10.1996, заява №17748/91, п. 38), що, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, не узгоджується з положеннями ст. 6 Конвенції щодо забезпечення права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК України, допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_7 згідно до вимог ч. 4 ст. 349 КПК України - допитаний не був. Від пояснень не відмовлявся. Випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 та ст. 381 КПК України не встановлено.

Крім того, не повною мірою відтворено показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 .. У показаннях наявні суперечності, які не було усунуто у вироці, які апеляційний суд позбавлений можливості усунути, оскільки не має повноважень на повторне дослідження доказів без скасування вироку.

Окрім того, місцевим судом надано неповну оцінку даним зазначеним у протоколі огляду місця події та протоколі слідчого експерименту. Зокрема, доводи апеляційної скарги прокурора заслуговують на увагу, однак усунути цей недолік не видається можливим, оскільки згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України апеляційний суд не може самостійно його усунути, так як для з`ясування відповідних обставин необхідне проведення нового судового розгляду з дослідженням відповідних доказів. Клопотання про дослідження таких доказів прокурором не заявлялося.

Також, суд першої інстанції не зробив повного аналізу доказів, обмежившись у окремих випадках їх переліком, а в інших коротким викладом змісту.

У сукупності докази невинуватості ОСОБА_7 не мотивовано, що не дозволяє їх перевірити та дійти висновку про їх правильність або помилковість.

Приймаючи рішення про повернення застави ОСОБА_8 , суд першої інстанції не вказав точні дані останнього, а саме: точні анкетні дані, дату народження та адресу проживанню.

Враховуючи наведені вище обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності судового рішення бути предметом апеляційної перевірки, так як суд апеляційної інстанції згідно ч. 2 ст. 415 КПК України при скасуванні вироку не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст.17,23,94,95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора і в залежності від цього постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення.

За цих обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2022 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 350 КК України, - скасувати. Направити кримінальне провадження до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: