Номер провадження: 11-кп/813/959/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №000059 від 09.05.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 06.06.2025 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нефтеюганськ, Тюменської області російської федерації, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

встановив:

Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання щодо долі речових доказів, процесуальних витрат та із цивільними позовами потерпілого ОСОБА_9 та власника транспортного засобу ОСОБА_10 .

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він, 08.05.2023 року, біля 22:10 год, в Ізмаїльському районі Одеської області, керуючи технічно справним автопоїздом у складі вантажно-спепіалізованого сідлового тягача марки «Маn» реєстраційний номер НОМЕР_1 з спеціалізованим напівпричепом марки «Ova» реєстраційний помер НОМЕР_2 рухаючись по автодорозі М-15 «Одеса-Рені» з боку м.Ізмаїл в напрямку м.Одеса та в порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 2.3 (б), згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.12.1, згідно з яким при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,

водій ОСОБА_11 , в наслідок злочинної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезнечпих наслідків легковажно розрахував на їх відвернення, де на 180 км + 100 м вказаної автодороги біля с.Старі Трояни Ізмаїльського району Одеської області, не вибрав належну швидкість руху, що забезпечує безпеку дорожнього руху, в результаті чого, на вищевказаній ділянці автодороги, не впорався з керуванням автомобіля, допустив виїзд спеціалізованого напівпричепа па зустрічну смугу для руху, в результаті чого скоїв зіткнення з автопоїздом у складі вантажно-спеціалізованого сідлового тягача марки «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_3 з спеціалізованим напівпричепом марки «Fruehauf» реєстраційний помер С1047ХО під керуванням водія ОСОБА_9 , який здійснював рух у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого підголовчатого перелому 2-ї, 3-ї. 1-й плюсневих кісток та основної фаланга 1-го пальця лівої стопи зі зміщенням відламків, які не викликали загрозливих для життя явищ, але при звичайному своєму перебігу, призводять розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день) та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Захисник посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються належними та допустимими доказами, а суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Захисник вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування рентгенівських знімків потерпілого, на яких могли бути зафіксовані обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Крім того, на думку захисника, місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про виклик та допит судово-медичного експерта, який надавав висновок №126 від 04.07.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Досліджуючи вказаний доказ, судом не прийнято до уваги, що експертом не оглядались первинні медичні документи.

За таких обставин, на переконання захисника, існують сумніви щодо обґрунтованості висунутого обвинувачення ОСОБА_12 , яке не може ґрунтуватись на припущеннях.

Що стосується задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_10 , захисник вважає, що судом було поверхнево досліджено обставини та докази на їх підтвердження, а до позовних заяв не долучено доказів.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти її задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції визначені ч.1 ст.415 КПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

В апеляційній скарзі та під час судового розгляду захисник не навів жодної обставини, яка відповідно до вимог ч.1 ст.415 КПК України могла б стати підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Такі обставини також не встановлені під час апеляційного розгляду.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, проаналізувавши показання допитаних судом обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , а також дослідивши: відомості, що містяться в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.05.2023 року з доданою до нього план-схемою та фото-таблицею, в яких зазначено місце зіткнення, стан проїзної частини, погодні, дорожні та світлові умови на місці пригоди; висновки експертів № 23-2515 від 15.05.2023, № 23-2516 від 15.05.2023, № 23-2517 від 11.08.2023, № 23-2518 від 25.05.2023 року; дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, відповідно до висновку експерта №136 від 04.07.2023 року, у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження - закритий підголовчатий перелом 2-ї, 3-ї, 4-ї плюсневих кісток та основної фаланги 1-го пальця лівої стопи зі зміщенням відламків, що мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Рвана рана лівої стопи, рвана рана лівої гомілки, забійна рана лобу, садна гомілок, лівого передпліччя, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. (т.2. а.с.91-92).

Доводи захисника про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про витребування рентгенівських знімків потерпілого, на яких могли бути зафіксовані обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а також безпідставної відмови в задоволенні клопотання про виклик та допит судово-медичного експерта, який надавав висновок №126 від 04.07.2023 року, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на таке.

Так, однією із засад кримінального провадження, закріпленої у п.15 ч.1 ст.7 КПК, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частини 13 ст.22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд,зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В силу положень ч.2 ст.242 КПК, призначення експертизи для встановлення ступеня тяжкості та характеру тілесних ушкоджень є обов`язковим.

Якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст.290 КПК. Водночас захист не позбавлений процесуальної можливості за необхідності клопотати про надання доступу до матеріалів, які досліджував експерт. За відсутності такого клопотання, з урахуванням ст.22 КПК слід розуміти, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися на згаданій стадії провадження правом на відкриття їй також і медичної документації.

Таким чином, у даній справі, враховуючи положення ст.ст. 22, 290, 412 КПК у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону було би не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що могло потягнути за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст.87 зазначеного Кодексу. Разом із цим, безспірно встановлена свідома добровільна мовчазна відмова сторони захисту від реалізації права заявляти клопотання про надання на стадії виконання ст.290 КПК доступу до документів, які досліджував експерт, автоматично не ставить під сумнів допустимість висновку цього експерта. Більш того, таке право може бути реалізовано під час судового чи апеляційного розгляду кримінального провадження, що не суперечить меті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному кримінальному провадженні, при ознайомленні в порядку ст. 290 КПК із матеріалами досудового розслідування, в тому числі з висновком судово-медичного експерта №136 від 04.07.2023 року, сторона захисту не порушувала питання про надання їй доступу до медичної документації, за результатами дослідження якої експертом було сформовано висновки.

З огляду на викладене доводи захисника про недопустимість як доказу висновку експерта №136 від 04.07.2023 року (щодо виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 ) через не відкриття на стадії виконання ст. 290 КПК медичних документів, на яких ґрунтується експертне дослідження, є необґрунтованими.

Аналогічний висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.01.2020 року (справа №754/14281/17, провадження №51-218кмо19).

Що стосується призначеного покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, суспільну небезпеку вчинених ним дій, особу обвинуваченого, наслідки вчиненого ним злочину, дійшов висновку, що справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є призначення основного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 додаткове покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України - позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, оскільки обвинувачений, здійснюючи управління джерелом підвищеної небезпеки, допустив грубі порушення вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до заподіяння потерпілому ОСОБА_9 в тому числі і тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Колегія суддів зазначає, що покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності відповідальності, що відповідає вимогам ст.65 КК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

З оскарженого вироку вбачається, що оцінивши досліджені докази, місцевий суд визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Водночас апеляційний суд позбавлений можливості висловитися стосовно законності рішення місцевого суду щодо звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки сторона обвинувачення не подавала апеляційну скаргу на вирок суду.

В апеляційній скарзі сторона захисту не погоджується з розміром визначеного судом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що місцевий суд не обґрунтував визначені ним суми стягнень.

Апеляційний суд визнає такі доводи необґрунтованими, з огляду на таке.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду захисник не конкретизував, в якому саме розмірі суд мав стягнути з обвинуваченого матеріальну та моральну шкоду на користь потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч.2 ст.127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.129 КПК, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру цивільного позову задовольняє його повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Також у ч.1 ст.368, ч.ч.3, 4 ст.374 КПК передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.

При цьому, суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Наведені вимоги закону судом першої інстанції при вирішенні цивільного позову щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 моральної та матеріальної шкоди були виконанні.

Розглянувши заявлений ОСОБА_9 цивільний позов місцевий суд обґрунтованого задовольнив його частково та стягнув із ОСОБА_8 суму встановленої висновком транспортно-товарознавчої експертизи №23-2518 від 25.05.2023 року матеріальної шкоди в сумі 425080 гривень, а також моральну шкоду в сумі 30000 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень. При цьому, стягнуті розмір моральної шкоди та витрати на правничу допомогу, не можна вважати необґрунтованими.

З урахуванням наведеного, за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржений вирок суду першої інстанції є належно вмотивованим та обґрунтованими, за змістом відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд та положення закону, якими він керувався ухвалюючи вирок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК, суд апеляційної за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 06.06.2025 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.286 КК України в кримінальному провадженні №000059 від 09.05.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4