Справа № 541/4112/25
Провадження № 1-кс/541/950/2025
У Х В А Л А

24 жовтня 2025 рокум. Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши клопотання про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному 21 жовтня 2025 року до ЄРДР за № 0001043за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України,

встановив:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме вантажний сідловий тягач-E марки DAF 95XF380, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бортовий тентований напівпричіп марки KRONE SDP27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вантажний-спеціальний автомобіль/лісовоз марки DAF CF75.310, реєстраційний номер НОМЕР_3 , деревину породи дуб об`ємом близько 11 кв.м та близько 9,53 кв.м, товано-транспортні накладні від 21 жовтня 2025 року.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив наступне.

Слідчим відділенням Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001043від 21 жовтня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 21 жовтня 2025 року о 18 год 04 хв. до ВП № 3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від працівника держаної екологічної інспекції про те, що поблизу с. Колосівка Миргородського району виявлено дві вантажівки із деревиною породи дуба, що спиляні з порушенням установлених законом вимог.

В рамках проведення огляду місця події 21 жовтня 2025 року на земельній ділянці поблизу с. Колосіївка Миргородського району Полтавської області було виявлено та вилучено вказане в клопотанні майно, яке постановою слідчого від 21 жовтня 2025 року визнано речовими доказами із визначенням місця їх зберігання.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду місця події майно для подальших проведень досліджень та експертиз, збереження речових доказів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що арешт вищезазначеного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих та процесуальних дій, з метою всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження та проведення відповідних експертиз.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Його представник просив відмовити в задоволенні клопотання та пояснив наступне. ФОП ОСОБА_4 у встановленому законом порядку 13 жовтня 2025 року прийняв участь у біржових торгах (аукціоні) з продажу необробленої деревини та переміг в частині торгів по лоту № 6 підлот № 1 Псільське лісництво 16 кв., придбавши 50 кв.м деревини дуба. За умовами договору купівлі-продажу необробленої деревини від 13 жовтня 2025 року продавець відповідає лише за надання товару в розпорядження покупця на своєму складі або території. З урахуванням дорожньої обстановки, ускладненої опадами, що не дозволяло вивезти весь об`єм деревини, ФОП ОСОБА_4 уклав договір із ФОП ОСОБА_6 , який є власником вантажного-спеціального автомобіля/лісовоза і мав вивезти частину деревини з лісосіки. ФОП ОСОБА_4 в рамках договірних відносин прибув до свого господарського партнера ДСГП «Ліси України» за своїм попередньо оплаченим майном (на місце відвантаження товару) і вже під час завершального етапу навантажувальні роботи були зупинені в зв`язку з прибуттям наряду поліції за заявою працівників екологічної інспекції. В діях ОСОБА_4 відсутні будь-які ознаки діяння, відповідальність за яке передбачена ст. 246 КК України. Крім зазначеного, слідством не наведено переконливих доказів, які б відповідали вимогам належності та допустимості, що предметом арешту може бути вилучене майно.

Власник майна ОСОБА_6 зазначив, що з 2009 року він займається вантажними перевезеннями. До нього звернувся ОСОБА_4 із проханням допомогти завантажити та перевезти придбані ним дрова. Коли вони приїхали до лісництва на місце завантаження, до них вийшов майстер дільниці, показав штабеля деревини того сорту, що придбав ОСОБА_4 . Під час навантаження майстер постійно перебував поруч. Коли приїхали поліцейські, працівник ДП «Ліси України» надав їм усі необхідні документи. Зазначив, що будь-яких протиправних дій ним вчинено не було, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та повернути належний йому транспортний засіб.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання та копії наданих матеріалів, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Положенням ст. 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ч. 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора частково, для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження, з метою збереження речових доказів накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником, до скасування арешту майна на дрова породи дуб та товарно-транспортні накладні.

В задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортні засоби слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Положенням ч. 3 ст. 173 КПК України встановлено що, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

П. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

Слідчим суддею не встановлено законних підстав для накладення арешту на вказані в клопотанні транспортні засоби, оскільки вони не є ані об`єктом, ані предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. Немає жодних підстав вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Як вбачається з матеріалів клопотання та пояснень учасників судового розгляду, до клопотання не додано доказів, які підтверджують причетність власників майна до вчинення кримінального правопорушення, а підозра по вказаному кримінальному провадженню будь-якій особі на час розгляду клопотання не висувалася.

Слідчому судді не надано доказів на підтвердження обставин того, що транспортні засоби здобуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є знаряддями вчинення кримінального правопорушення. Саме лише визнання слідчим їх речовими доказами в даному кримінальному провадженні не може бути достатньою підставою для накладення арешту на це майно. Відтак, клопотання в частині накладення арешту на зазначене майно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 8, 86, 89, 94, 98, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування власником, до скасування арешту майна на:

- деревину породи дуб об`ємом близько 11 кв.м, яка знаходиться на кузові бортового тентованого напівпричепа марки KRONE SDP27, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- деревину породи дуб об`ємом близько 9,53 кв.м, визначивши місцем її зберігання майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: вул. Центральна, 52, с. Білики Миргородського району Полтавської області;

- товарно-транспортну накладну серії ЛАЯ №190343 від 21 жовтня 2025 року;

- товарно-транспортну накладну серії ЛАЯ №190342 від 21 жовтня 2025 року.

В задоволенні клопотання про накладення арешту на вантажний сідловий тягач-E марки DAF 95XF380, реєстраційний номер НОМЕР_1 червоного кольору, власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_4 є ОСОБА_4 ; бортовий тентований напівпричіп марки KRONE SDP27, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_5 є ФОП ОСОБА_7 ; вантажний-спеціальний автомобіль/лісовоз марки DAF CF75.310, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого згідно зі свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_6 є ОСОБА_6 , відмовити.

Передати транспортні засоби та напівпричеп власникам.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1