______________________________
КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/17516/23

Провадження № 1-кп/947/382/25

04.12.2025 року місто Одеса

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000194 від 02.04.2023 року у відношенні:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 14.07.2021 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.1 ст.185 КК України до 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт, 08.11.2021 року знятий з обліку в органі пробації у зв`язку з відбуванням громадських робіт; 2) 21.02.2023 року вироком Київського районного суду м. Одеси за ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, яке не виконано, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

01.04.2023 приблизно о 13:00 годин, біля магазину «АТБ» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 43-Д між ОСОБА_10 та його знайомим ОСОБА_14 виникла сварка через боргові зобов`язання ОСОБА_14 перед ОСОБА_10 , в ході якої у останнього на ґрунті неприязних відносин через образи ОСОБА_14 виник злочинний умисел на спричинення ОСОБА_14 тяжкого тілесного ушкодження шляхом нанесення ударів руками і ногами в різні частини тіла ОСОБА_14 .

Потім, в цей же день приблизно о 13:10 за вказаною адресою ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень: наніс правою ногою удар по лівій нозі ОСОБА_15 , спричинивши останньому фізичний біль ноги, після чого ОСОБА_10 наніс удар кулаком своєї правої руки в ліве плече ОСОБА_15 , спричинивши останньому фізичний біль лівого плеча, а потім ОСОБА_10 наніс три удари кулаками в голову ОСОБА_14 , спричинивши останньому тяжке тілесне ушкодження - закриту черепно-лицьову травму у вигляді крововиливу у м`які тканини голови, перелому кісток носа, крововиливу під твердою мозковою оболонкою.

Після цього, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення пішов, а ОСОБА_14 02.04.2023 року о 12:50 годині від спричиненого ОСОБА_10 вищевказаного тяжкого тілесного ушкодження помер в КНП «Одеська міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради.

Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатній обсяг належних, допустимих і достовірних доказів, які у своїй сукупності підтверджують викладені в обвинувальному акті фактичні обставини та їх відповідність об`єктивній дійсності. Досліджені докази узгоджуються між собою, утворюють логічно послідовну доказову систему і дають підстави для висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку з цим прокурор просив суд визнати ОСОБА_10 винуватим та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Правова позиція сторони захисту.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не визнав у повному обсязі та пояснив, що умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому він не мав, ударів по голові ОСОБА_14 не завдавав, а конфлікт, який між ними виник, мав лише словесний характер. ОСОБА_10 стверджував, що у події смерті ОСОБА_14 участі не брав, причетність свою вважає надуманою, а показання свідків помилковими або такими, що ґрунтуються на неправильному сприйнятті ситуації. Також він зазначив, що відеозапис не підтверджує факту нанесення ним ударів, а отримані потерпілим ушкодження, на його думку, могли бути наслідком падіння чи інших обставин

Сторона захисту наполягала на тому, що аналізуючи зміст висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, та матеріали кримінального провадження у сукупності, їх співвідношенні з фактичними обставинами справи, які прокурор вважає доведеними та достатніми для прийняття обвинувального вироку, не погоджується з висунутим обвинуваченням, та вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять в собі достатніх доказів, які б надали змогу переконатись у тому, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Обвинувачений та його захисник вважають, що обставини на які посилається прокурор, та які викладені в обвинувальному акті не містять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, а отже й вина ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення ч.2 ст.121 КК України є не доведеною.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Суд, ухвалюючи вирок, виходить із конституційного принципу презумпції невинуватості: відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; при цьому ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічний імператив закріплено у ч. 2 ст. 17 КПК України: особа підлягає виправданню, якщо сторона обвинувачення не доведе її винуватість поза розумним сумнівом.

З урахуванням засад змагальності (ст. 22 КПК України), предмета доказування (ст. 91 КПК України) та розподілу обов`язку доказування (ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доведення покладається на сторону обвинувачення), суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення (ст. 94, 8689, 84 КПК України). Вирок ухвалюється на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, із викладенням мотивів прийнятого рішення (ст. 370, 373374 КПК України).

Оцінивши показання обвинуваченого, інші докази, надані сторонами й досліджені судом у межах безпосередності та судового розгляду, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, доведена поза розумним сумнівом сукупністю наведених нижче належних і допустимих доказів.

Покази потерпілої, свідків та експерта.

-Показами, допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 , яка повідомила суду, що безпосереднім свідком події не була, а про інцидент дізналася лише наступного дня, коли від інших осіб отримала інформацію про перебування її брата, ОСОБА_14 , у тяжкому стані в лікарні, де, прибувши до медичного закладу, з`ясувала, що він помер у реанімаційному відділенні. Потерпіла зазначила, що її брат був доброю та спокійною людиною, не перебував у будь-яких конфліктних стосунках чи спілкуванні з обвинуваченим ОСОБА_10 , і вона не розуміє, яким чином йому могли бути заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. Водночас ОСОБА_8 підтвердила, що цивільний позов заявлений їхньою матір`ю, і вона повністю підтримує заявлені позовні вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої смертю її брата. Щодо питання призначення покарання обвинуваченому потерпіла зазначила, що покладається на розсуд суду, вважаючи, що покарання має бути визначене відповідно до закону та в межах тієї міри, на яку заслуговують дії обвинуваченого.;

-Показами, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , яка повідомила суду, що на момент подій перебувала поруч з потерпілим ОСОБА_14 та свідком ОСОБА_17 біля церкви поблизу магазину «АТБ». За її словами, ОСОБА_10 раптово почав бити потерпілого, завдаючи йому удари руками. Свідок зазначила, що спочатку між потерпілим та ОСОБА_10 виникла суперечка, після чого обвинувачений почав бити ОСОБА_14 . Свідок пояснила, що бачила момент нанесення ударів, та підтвердила, що ОСОБА_10 бив саме потерпілого, при цьому інших осіб, які завдавали б йому удари, вона не бачила. На її думку, удари наносилися кулаками. ОСОБА_16 уточнила, що в момент події поблизу знаходились інші люди, зокрема ОСОБА_18 , яка, як повідомила свідок, померла минулого року. Також свідок згадувала іншого свідка, ОСОБА_19 , який, за наявними їй відомостями, також помер. Свідок наголосила, що під час конфлікту ОСОБА_10 не припиняв нанесення ударів, незважаючи на очевидне погіршення стану потерпілого, у якого почала йти кров. За словами свідка, ОСОБА_10 не вживав жодних дій для надання допомоги потерпілому. ОСОБА_16 також зазначила, що після нанесення ударів ОСОБА_10 потерпілий лежав на землі, а її товариш ОСОБА_17 намагався надати допомогу та викликав швидку медичну допомогу. Свідок підтвердила, що після побиття потерпілий перебував без свідомості та знаходився у тяжкому стані.;

-Показами, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який повідомив суду, що у день події він разом із потерпілим ОСОБА_14 та свідком ОСОБА_16 перебували біля церкви неподалік магазину «АТБ», коли до них підійшов ОСОБА_10 , який розпочав словесний конфлікт із потерпілим, що раптово переріс у фізичне протистояння; за словами свідка, ОСОБА_10 особисто завдав ОСОБА_14 кілька ударів руками, унаслідок чого у потерпілого почалася кровотеча, він утратив свідомість і перебував у тяжкому стані, при цьому обвинувачений продовжував наносити удари навіть тоді, коли потерпілий лежав на землі, і ніхто інший у побитті участі не брав; свідок підтвердив, що поруч була присутня жінка на ім`я ОСОБА_18 , яка, за його відомостями, наразі померла; після різкого погіршення стану потерпілого ОСОБА_17 викликав швидку медичну допомогу, яка прибула приблизно через тридцять хвилин, потерпілого госпіталізували, однак, як стало відомо свідку пізніше, він помер від отриманих ушкоджень; свідок наголосив, що бачив нанесення ударів особисто, сторонні особи шкоди потерпілому не завдавали, а сам потерпілий не чинив значного фізичного опору, оскільки конфлікт виник раптово.;

-Показами, допитаного в судовому засіданні експерта ОСОБА_20 , який повідомив суду, що під час проведення судово-медичної експертизи ним були встановлені тілесні ушкодження на тілі потерпілого, зокрема крововиливи голови, які, за його висновком, стали безпосередньою причиною смерті. Експерт зазначив, що, виходячи з характеру наявних ушкоджень, вони були завдані не менше ніж двоматрьома ударами; при цьому кількість ударів експертизою окремо не визначалася, оскільки таке питання перед експертом не ставилося, і теоретично точно визначити кількість ударів неможливо. Він пояснив, що давність ушкоджень у межах проведеної експертизи не досліджувалася, а самі ушкодження мають ознаки спричинення тупим предметом, і, враховуючи властивості такого предмету, удари кулаками також належать до різновидів тупої дії, а тому можливість спричинення виявлених ушкоджень кулаками не виключається. Експерт підкреслив, що у своїй роботі виходив із комплексної оцінки всіх наявних ушкоджень, і відповідно до проведеної експертизи усі тілесні ушкодження розцінюються у сукупності, оскільки саме їхня сукупна дія призвела до смерті потерпілого. На поставлені сторонами додаткові запитання експерт підтвердив, що усі виявлені ушкодження мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті, та що жодне з них окремо не виключає можливість спричинення їх кулаками.

У ході судового розгляду прокурор, викладаючи свою процесуальну позицію, що зафіксована в журналі судового засідання та на засобах технічної фіксації, зазначив, що не наполягає на виклику та допиті інших свідків обвинувачення, внесених до реєстру матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акта.

Прокурор пояснив, що частина цих свідків на час судового розгляду померли, про що органом досудового розслідування отримано відповідні підтвердження, а місцезнаходження інших не встановлено, незважаючи на здійснені заходи щодо їх розшуку та виклику. У зв`язку з цим забезпечення їх явки до суду є неможливим з об`єктивних причин.

При цьому прокурор наголосив, що наявні у кримінальному провадженні докази, у тому числі протоколи слідчих (розшукових) дій, показання потерпілої, свідків та експерта, висновки експертиз, а також інші письмові докази, сукупно та взаємопов`язано дозволяють встановити фактичні обставини події і не потребують додаткового доказового підтвердження показаннями недоступних свідків.

Суд, оцінюючи таку позицію сторони обвинувачення, виходив із положень статей 22, 23 та 327 КПК України, відповідно до яких сторони самостійно визначають обсяг доказів, які вони вважають за необхідне дослідити, а суд не зобов`язаний наполягати на виклику свідків, явка яких є неможливою через смерть або неможливість встановлення місця їх перебування. За змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, принцип безпосередності доказування реалізується у межах фактичної можливості, а неможливість допиту свідка не перешкоджає суду оцінювати інші докази, досліджені безпосередньо.

Суд дійшов висновку, що така позиція прокурора відповідає вимогам кримінального процесуального закону, не обмежує права обвинуваченого на захист і не впливає на повноту судового розгляду, оскільки наявний доказовий матеріал є достатнім для вирішення справи по суті, а відсутність або смерть частини свідків має об`єктивний, непереборний характер.

Документи, речовині докази, висновки експертів.

-Повідомленням на гарячу лінію «102» від 01.04.2023 року, відповідно до якого чергової частини ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення оператора «102», про те, що 01.04.2023 року приблизно о 13:30 год., невстановлена особа, перебуваючи біля приміщення супермаркету «АТБ» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 43-Д, нанесла ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тілесні ушкодження у вигляді важкої ЗЧМТ, забою, компресії головного мозку, гострої субдоральної гематоми справа, 02.04.2023 року, від яких ОСОБА_14 в КНП «Одеська міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради.;

-Медична довідка КНП «Одеська міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради від 01.04.2023 року, відповідно до якої до вказаної медичної установи доставлено невстановлену особу ( ОСОБА_14 ) до відділення екстреної медичної допомоги з діагнозом ЗЧМТ, забою, компресії головного мозку, гострої субдоральної гематоми справа.;

-Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 01.04.2023 року, відповідно до якого громадянка ОСОБА_21 , просить правоохоронні органи вжити заходів реагування щодо невстановленої особи, яка 01.04.2023 року приблизно о 13:15 год., знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 43-Д, біля приміщення супермаркету «АТБ» нанесла її сину ОСОБА_14 тілесні ушкодження.;

-Протокол огляду місця події від 01.04.2023 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є ділянка біля приміщення супермаркету «АТБ» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 43-Д, де ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були нанесені тілесні ушкодження у вигляді важкої ЗЧМТ, забою, компресії головного мозку, гострої субдоральної гематоми справа.;

-Протокол огляду місця події від 02.04.2023 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є відділення анестезіології палата № 3, КНП «Одеська міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради, за адресою: м. Одеса, вул. М`ясоїдівська, 32. В ході проведення вказаної слідчої дії було виявлено труп громадянина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .;

-Медична довідка КНП «Одеська міська клінічна лікарня № 1» Одеської міської ради від 02.04.2023 року, відповідно до якої до у вказаній медичній установі перебував громадянин ОСОБА_14 у період часу з 01.04.2023 року по 02.04.2023 року, а о 12:50 год., ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Діагноз: важка ЗЧМТ, забою, компресії головного мозку, гострої субдоральної гематоми справа.;

-Висновок експерта № 1057 від 08.05.2023 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_14 1988 року народження, відповідно до якого встановлено наступне: З представленої медичної карти стаціонарного хворого № 4118 встановлено (дані наводяться у скороченому вигляді мовою оригіналу), що ОСОБА_14 01.04.2023 року о 16:19 був доставлений бригадою ШМД до МКЛ № 1. Первинний огляд проведений нейрохірургом. На момент огляду скарг не висловлював. Обставини отримання травми невідомі. Об`єктивно: загальний стан вкрай важкий. Пульс 66/хв, ритмічний, слабкого наповнення. Тони серця ясні, ритмічні. За шкалою коми Глазго 11 балів. Свідомість кома ІІ. Фотореакція відсутня. Лівобічний геміпарез. Менінгеальні симптоми не виявлені. Локально: садно у правій щічній ділянці. 01.04.2023 р. проведено КТ головного мозку: КТ-картина обумовлена правобічною субдуральною гематомою у гострій/ранній підгострій стадії, набряком мозку, зміщенням серединних структур ліворуч до 12,5 мм. Правобічний ексудативний гемотіпазус. Двобічний мастоїдит. 01.04.2023 р. з 17:40 до 19:00 проведено оперативне втручання № 68: «Краніотомія справа. Видалення гострої субдуральної гематоми». Під час операції видалено близько 120 см? субдуральної гематоми. 02.04.2023 р. о 09:00 запис чергового лікаря ВАІТ: загальний стан вкрай важкий, обумовлений неврологічним дефіцитом та явищами ГСН. Свідомість кома І. Зіниці рівні, фотореакція відсутня. Дихання ШВЛ. Діяльність серця ритмічна. АТ 70/40 мм рт. ст., ЧСС 62/хв. 02.04.2023 р. о 12:20 запис чергового лікаря ВАІТ: на кардіомоніторі зафіксовано зупинку серцевої діяльності (ізолінія). Свідомість відсутня, реакції на больові подразники немає, зіниці рівні, фотореакції немає, пульсація на магістральних судинах відсутня. Констатовано клінічну смерть. Проведені реанімаційні заходи за протоколом СЛР у повному обсязі протягом 30 хвилин безуспішно. Відновити серцеву діяльність не вдалося. Біологічну смерть констатовано о 12:50. Заключний клінічний діагноз: важка ЗЧМТ. Забій головного мозку тяжкого ступеня. Гостра субдуральна гематома лобно-тім`яно-потилично-скроневої ділянки справа. Дислокаційний синдром. Набряк головного мозку. Набряк легень. Зовнішнє дослідження: Труп доставлено до моргу без одягу. Труп чоловічої статі, правильної середньої статури, задовільної вгодованості. Довжина тіла 192 см. Шкірні покриви бліді, сухі. Трупне заклякнення добре, рівномірне, у всіх групах м`язів. Трупні плями на задній та бічних поверхнях тіла, синьо-фіолетові, розлиті. При дозованому натисканні 2 кг/см? протягом 3 секунд змінюють інтенсивність забарвлення та відновлюються через 9 хвилин (12:10). Ознаки гниття не виявлені. На голові марлева пов`язка типу «шапочки». Волосся темно-русяве, довжиною до 0,8 см. У правій лобово-тім`яно-скроневій ділянці післяопераційна дугоподібна ушита рана довжиною 24 см. У тім`яній ділянці полімерна трубка діаметром 0,5 см. Обличчя бліде. Очі закриті. Рогівки прозорі. Райдужки сірі. Зіниці 0,5 см. При пальпації кісток носа визначена патологічна рухливість і крепітація. Зовнішні слухові проходи, носові ходи, ротова порожнина чисті, вільні. Рот закритий. Червона облямівка губ синюшна, суха. Частина зубів відсутня, лунки зарощені. Наявні зуби власні, цілі, з помірно стертими жувальними поверхнями. Шия середньої довжини та товщини, без ушкоджень. Грудна клітка конічної форми, симетрична. У правій підключичній ділянці крапкові ранки (сліди катетеризації). У правій ліктьовій ямці крапкові ранки (сліди ін`єкцій). Зовнішні статеві органи правильно сформовані. Анус зімкнутий, шкіра промежини чиста. Кістки кінцівок при пальпації цілі. Ушкодження: При відсепаровці м`яких тканин обличчя перелом кісток носа з темно-червоним крововиливом навколо. Інших ушкоджень зовнішнім оглядом не виявлено. Внутрішнє дослідження: М`які тканини голови з внутрішнього боку блідо-жовті, з темно-червоним крововиливом у лівій скроневій ділянці діаметром 4,5 см. Відзначено трепанаційний дефект у правій тім`яно-скроневій ділянці діаметром 8 см. Кістки черепа товщиною 0,40,8 см, шви зарощені. Тверда мозкова оболонка ціла, не напружена, блідо-рожевого кольору, волога, щільно зрощена з кістками черепа. У синусах рідка кров. М`яка мозкова оболонка прозора, містить помірну кількість безбарвної рідини. Судини повнокровні. Головний мозок 19?17?8,5 см, маса 1350 г, в`ялої консистенції. Півкулі симетричні. Звивини згладжені. Тканина волога, повнокровна. Вогнищевих змін у півкулях, стовбурі чи мозочку не виявлено. Шлуночки щілиноподібні. Інтима артерій основи мозку ущільнена, з поодинокими бляшками. Органи грудної та черевної порожнин без особливостей, анатомічно правильно розташовані. Крововиливів у м`язах, заочеревинній клітковині немає. Легені збільшені, з поверхні стікає рожево-червона піниста рідина. Серце 11?10?6 см, 360 г, у порожнинах рідка кров. Печінка 23?13?11?7,5 см, 2350 г, жовта на розрізі, в`яла. Селезінка 12?9?4 см, 195 г, повнокровна. Нирки: права 195 г, ліва 190 г помірно повнокровні. На 8-му лівому ребрі середньої пахвової лінії кісткова мозоль у вигляді булавкоподібного потовщення. Інших ушкоджень при внутрішньому дослідженні не виявлено.;

-Висновок експерта № 1427/1057 від 06.04.2023 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи крові, відповідно до якої у ОСОБА_14 , 1988 року народження, етиловий спирт у крові не виявлений.;

-Висновок експерта № 589/1057 від 03.04.2023 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи крові трупу, відповідно до якої кров трупу ОСОБА_14 , 1988 року народження, відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерелогічною системою АВО.;

-Висновок експерта № 1031/1057 від 25.04.2023 року, за результатами проведення судово-медичної експертизи гістологічних об`єктів, відповідно до якого, з урахуванням гістологічних шматочків від трупа ОСОБА_14 , 1988 року народження встановлено: крововиливи в м`яких тканинах лівої скроневої ділянки, з дрібновогнищевими слабкими реактивними змінами. Набряк головного мозку. Вогнищева і зливна гнійна пневмонія. Субтотальна крупно- і дрібно крапельна жирова дистрофія печінки. Загальне венозне повнокров`я внутрішніх органів; паренхіматозна біклва дистрофія нирок і міокарда. Набряк легень.;

-Протокол пред`явлення особи для впізнання від 02.04.2023 року, із додатком у вигляді електронного носія інформації, що містить відеозапис проведення слідчої дії, відповідно до якого серед 4 представлених осіб чоловічої статті, свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_10 , як особу яка нанесла тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 , зазначивши, що пам`ятає його за рисами обличчя, статурою та загальною зовнішністю, які чітко запам`ятав під час конфлікту та побиття 01.04.2023 року.;

-Протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 02.04.2023 року, відповідно до якого о 13:15 год., 02.04.2023 року ОСОБА_10 затримано в порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.;

-Протокол огляду предмету з ілюстрованою фото таблицею від 05.04.2023 року з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого з відеозаписів з камер зовнішнього спостереження магазину «АТБ» за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 43-Д, суд у послідовному відтворенні всіх доступних часових фрагментів детально встановив обставини перебігу подій 01.04.2023 року. Зокрема, на ранніх відеофрагментах, починаючи з 09:00 год., зафіксовано потерпілого ОСОБА_14 , який протягом більшої частини дня знаходився поблизу входу до магазину, пересувався у межах огляду камери, періодично сідав на бордюр, спілкувався з окремими знайомими, у тому числі з особою, зовні схожою на ОСОБА_17 . При цьому до 13:10 год. відеозаписи не містять жодних подій конфліктного чи агресивного характеру. Надалі, у проміжку між 13:13:20 та 13:15:20, відеокамера фіксує появу чоловіка у темному одязі, зовні схожого на ОСОБА_10 , який рухається уздовж тротуару в напрямку місця, де перебував потерпілий. Він зупиняється поруч із ОСОБА_14 , повертає корпус і голову у його бік, що свідчить про початок словесної взаємодії або виникнення між ними конфліктної ситуації. Ключовий фрагмент відеозапису, на якому відображено момент спричинення тілесних ушкоджень, зафіксований у 13:15:31. На цьому кадрі чітко видно, як чоловік у темному одязі, зовні схожий на ОСОБА_10 , здійснює короткий, однак різкий та спрямований вперед рух правою рукою, завдаючи удару в ділянку голови потерпілого. Від удару голова ОСОБА_14 різко відкидається, після чого він втрачає рівновагу, осідає і падає на землю поблизу зеленої зони, опиняючись у положенні лежачи та демонструючи ознаки дезорієнтації та різкого погіршення стану. На записі не зафіксовано жодних інших осіб, які б у цей момент взаємодіяли з потерпілим або могли би спричинити падіння чи удар. Після нанесення удару на відео зафіксовано, як ОСОБА_10 здійснює кілька кроків назад, оглядається навколо, а потім залишає місце події швидким кроком у напрямку вул. Корольова. Його силует, зріст, статура, характер рухів та одяг залишаються у полі зору камери ще кілька секунд, що дає можливість впевнено простежити його відхід. На наступних відеофрагментах, що охоплюють проміжок з 13:16 до 15:48, зафіксовано, що ОСОБА_14 продовжував лежати на землі або намагався повільно змінити положення, демонструючи явні ознаки тяжкого фізичного стану. Повз нього проходили сторонні громадяни, деякі з яких зупинялися, оцінювали стан потерпілого, надавали допомогу та, як видно з відео, здійснювали виклик бригади швидкої медичної допомоги. У проміжку з 15:48:06 до 15:50:37 зафіксовано прибуття карети «ШМД», медичного персоналу та подальше завантаження потерпілого на ноші до автомобіля. Таким чином, сукупність досліджених судом відеозаписів демонструє безперервний, хронологічно цілісний розвиток подій від моменту прибуття учасників конфлікту до моменту нанесення удару, падіння потерпілого та подальшого надання йому медичної допомоги, що дає суду можливість достовірно встановити місце, час, послідовність дій та факт нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_10 ;

-Протокол огляду речей від 03.04.2023 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого проведено огляд чоловічої куртки чорного кольору, які ОСОБА_10 добровільно видав співробітникам поліції. Порівняльний аналіз зовнішнього вигляду оглянутої куртки з одягом особи, зафіксованої на відеозаписах камер спостереження магазину «АТБ» від 01.04.2023 року у період 13:1313:15 год., засвідчив повний збіг зазначених ознак. У зв`язку з цим можливо зробити висновок, що вилучена у ОСОБА_10 чорна куртка є тим самим предметом одягу, у який він був одягнений у момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , що підтверджує її належність та доказове значення у кримінальному провадженні.;

-Висновок судово-психіатричної експертизи № 159 від 04.05.2023 року, за результатами проведення комплексної судово-психіатричної експертизи, відповідно до якого ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період часу, що відноситься до скоєння правопорушення у якому він підозрюється, на будь яке хронічне психічне захворювання, недоумство не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності, або у іншому хворобливому стані психіки не перебував. Виявляв клінічні ознаки психічних порушень у вигляді: «Психічних та поведінкових розладів у наслідок спільного вживання алкоголю та психоактивних речовин, синдрому залежності» (що відповідало діагностичним критеріям рубрики «F19.2», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які за ступенем виразності та впливу на його когнітивні, вольові і критичні функції були не настільки виражені та, не позбавляли його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Як слідує з матеріалів кримінального провадження, а також пояснень самого підозрюваного, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, перебував у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, в структурі якого не відмічалось якісно порушеної свідомості, будь-яких хвилювань психологічного рівня (марення, галюцинацій), тому він був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час підозрюваний, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство, або інший хворобливий стан психіки. Виявляє клінічні ознаки психічних порушень у вигляді «Психічних та поведінкових розладів у наслідок спільного вживання алкоголю та психоактивних речовин, синдрому залежності, утримання у умовах, що виключають їх вживання» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F19.21», за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), що не позбавляє та не обмежує його у здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом може приймати участь у проведенні слідчих дій, стати перед слідством та судом, правильно сприймати обставини, які мають значення по справі, та давати про них відповідні покази, приймати участь у судовому розгляді. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.;

-Висновок експерта № 10-1057/2023 від 13.03.2025 року, за результатами проведення додаткової судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_14 1988 року народження, відповідно до якого у ОСОБА_14 була закрита черепно-лицьова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови, перелому кісток носа, крововиливу під твердою мозковою оболонкою (під час операції видалено до 120 см? гематоми). Ушкодження, які складають закриту черепно-лицьову травму виникли від дії тупого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися можливо при ударах руками та ногами. Приймаючи до уваги, що не всі травматичні дії (в тому числі удари) спричиняють ушкодження достовірно встановити точну кількість ударів спричинених ОСОБА_14 неможливо, але враховуючи наявність двох різних локалізацій ушкоджень (ніс та крововилив в м`яких тканинах лівої скроневої ділянки голови) кількість ударів була не менше двох. Виходячи з ступеня виразності клітинної реакції встановленої при гістологічному дослідженні (дрібновогнищеві слабкі реактивні зміни), ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми спричинені незадовго до надходження до лікарні можливо 01.04.2023 о 13:00 год. Виходячи з відсутності різниці у морфології ушкоджень, вони спричинені у відносно короткий проміжок часу та встановити їх послідовність неможливо. Смерть ОСОБА_14 перебуває в прямому причинному зв`язку з вищевказаною закритою черепно-лицьовою травмою у вигляді крововиливу у м`які тканини голови, перелому кісток носа, крововиливу під твердою мозковою оболонкою. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 став набряк головного мозку. Ніякі захворювання або патологічні стани, які були наявні у ОСОБА_14 не мали впливати на настання смерті від закритої черепно-лицьової травми, а також на характер ушкоджень. Ознак попередніх ушкоджень при експертизі трупа ОСОБА_14 не виявлено. Методик, які б дозволяли точно встановити силу ударів на підставі експертизи трупа не існує, таким чином, всі ушкодження у ОСОБА_14 були спричинені з силою достатньою для їх утворення. Враховуючи різну локалізацію ушкоджень, а також дані матеріалів кримінального провадження (ніс та крововилив в м`яких тканинах лівої скроневої ділянки голови) виключити їх при одноразовому падінні неможливо. Ушкодження у вигляді закритої черепно-лицьової травми були небезпечними для його життя і за цим критерієм згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Узагальненні висновки суду та оцінка судом доводів сторони захисту.

Оцінюючи докази, надані сторонами кримінального провадження, суд виходить із конституційних та процесуальних засад кримінального судочинства, які визначають порядок, межі та критерії встановлення фактичних обставин справи. Відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Конституційний принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, неперевірених твердженнях або доказах, здобутих із порушенням вимог закону.

У розвиток конституційних приписів, ч.2 ст.17 КПК України визначає, що особа підлягає виправданню, якщо винуватість не доведено поза розумним сумнівом. Стаття 22 КПК України закріплює засаду змагальності, відповідно до якої сторони самостійно визначають належні засоби доказування, їх обсяг та послідовність дослідження, а суд забезпечує сторонам рівні процесуальні можливості. Згідно зі ст. 23 КПК України, суд може покласти у вирок лише ті відомості, що сприйняв безпосередньо під час судового розгляду, за винятком випадків, коли допит особи є об`єктивно неможливим.

Предмет доказування у кримінальному провадженні окреслено ст.91 КПК України та включає, зокрема, подію кримінального правопорушення, винуватість особи, форму вини, мотив і мету, а також обставини, що впливають на ступінь тяжкості покарання. Відповідно до ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доведення всіх обставин, що входять до предмета доказування, покладається на сторону обвинувачення. Разом із тим, сторона захисту не зобов`язана доводити невинуватість обвинуваченого чи надавати альтернативну версію подій, а відсутність у захисту таких доказів не може тлумачитися проти обвинуваченого.

Згідно зі ст.94 КПК України, суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин провадження. Кожен доказ підлягає оцінці з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з позиції достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд не має права надавати наперед визначену силу жодному доказу, а оцінює їх системно, у взаємному співвідношенні та з урахуванням логічної узгодженості.

Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» означає, що зібрані у справі докази повинні створювати цілісну, логічно несуперечливу і достатню систему встановлених обставин, яка виключає існування іншої, реалістичної та фактично підтвердженої версії подій, сумісної з невинуватістю особи. Наявність гіпотетичних припущень, здогадів чи не підтверджених доказами альтернатив не створює «розумного сумніву» в розумінні кримінального процесуального закону та усталеної практики Верховного Суду. Водночас сумніви, які базуються на реальних, встановлених доказами обставинах, мають тлумачитися на користь обвинуваченого.

Відповідно до ст. 370, 373374 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, що передбачає обов`язок суду навести мотиви прийняття чи відхилення кожного доводу сторони, оцінити доказову інформацію та пояснити логічний зв`язок між установленими фактами та висновками суду.

Узагальнюючи викладене, суд виходить з того, що встановлення фактичних обставин справи відбувається шляхом всебічного, повного та неупередженого дослідження доказів у їх сукупності, із застосуванням стандарту доведення «поза розумним сумнівом» та обов`язковим урахуванням конституційних гарантій права обвинуваченого на справедливий суд і презумпцію невинуватості.

Для повного, всебічного та неупередженого встановлення відповідності встановлених судом фактичних обставин складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, суд переходить до аналізу кожного його елемента в системному взаємозв`язку. У цьому зв`язку необхідно послідовно визначити: об`єкт кримінального посягання, характер і зміст об`єктивної сторони діяння, ознаки суб`єкта кримінальної відповідальності, а також форму вини, мотив і ціль дій обвинуваченого як елементи суб`єктивної сторони. Саме встановлення вказаних ознак у їх сукупності дає можливість суду дійти висновку про наявність чи відсутність у поведінці ОСОБА_10 складу інкримінованого кримінального правопорушення та оцінити доводи сторони захисту щодо відсутності його вини.

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є суспільні відносини, що забезпечують охорону життя і здоров`я людини, гарантовані ст. 27 Конституції України та кримінально-правовими нормами розділу II КК України. Посягання на здоров`я потерпілого ОСОБА_14 у вигляді умисного заподіяння йому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, прямо посягає на зазначений охоронюваний законом об`єкт. Встановлені судом ушкодження закрита черепно-лицьова травма з переломом кісток носа, масивним крововиливом під тверду мозкову оболонку, набряком головного мозку та дислокаційним синдромом згідно з висновками експертиз мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і є такими, що створювали реальну загрозу життю потерпілого та згодом спричинили його смерть. Таким чином, безпосередній об`єкт злочину у даному провадженні є притаманним складу, інкримінованому ОСОБА_10 , і повністю підтверджений дослідженими доказами.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, полягає в умисному заподіянні іншій особі тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, яке згодом спричинило смерть потерпілого. Досліджені судом докази у своїй сукупності достовірно підтверджують, що 01.04.2023 року приблизно о 13:1013:15 год. біля магазину «АТБ» ОСОБА_10 наніс потерпілому ОСОБА_14 не менше двохтрьох ударів руками та ногами в ділянку голови та тулуба, що встановлено показаннями свідків, відеозаписами камер спостереження та висновками комплексних судово-медичних експертиз. Відеофіксація чітко демонструє момент нанесення удару в область голови 13:15:31, після чого потерпілий миттєво втрачає рівновагу, падає та більше не може самостійно підвестися. Експертиза № 1057 та додаткова експертиза № 10-1057/2023 встановили, що отримані ушкодження виникли невдовзі перед госпіталізацією, були завдані тупим предметом (кулак за своїми властивостями прирівнюється до такого предмета) та за ступенем тяжкості є небезпечними для життя, а смерть перебуває у прямому причинному зв`язку з їх спричиненням. Таким чином, об`єктивна сторона злочину підтверджена комплексом належних, допустимих та взаємопов`язаних доказів.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, є фізична осудна особа, яка на момент вчинення діяння досягла 14-річного віку (ст.22 КК України). ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою фізичною особою, раніше судимою, та відповідно до висновку комплексної судово-психіатричної експертизи № 159 від 04.05.2023 року, не страждає на психічні захворювання, недоумство чи інші стани, що могли б позбавити його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Експертиза підтвердила, що у період події він перебував у стані простого (непатологічного) алкогольного сп`яніння, яке згідно з усталеною судовою практикою не виключає осудності та не впливає на кримінальну відповідальність. Отже, ОСОБА_10 є суб`єктом інкримінованого злочину у повному обсязі.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, характеризується прямим умислом на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. Судом встановлено, що між ОСОБА_10 та потерпілим виникла словесна сварка на ґрунті неприязних відносин, після чого обвинувачений, реалізуючи сформований злочинний умисел, наніс потерпілому цілеспрямовані, прицільні удари по життєво важливій ділянці голові. Характер, локалізація, сила та наслідки нанесених ударів, а також поведінка обвинуваченого після події (відхід з місця, невжиття заходів для надання допомоги) свідчать про усвідомлення ним суспільно небезпечного характеру своїх дій та передбачення тяжких наслідків. При цьому ОСОБА_10 не бажав смерті потерпілого, але свідомо допускав настання небезпечних для життя ушкоджень, що узгоджується з правовою природою складу злочину за ч.2 ст.121 КК України. Будь-які дані, що свідчили б про необережність або відсутність умислу, з доказів не вбачаються.

Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази у взаємному логічному зв`язку, суд виходить із необхідності встановлення об`єктивної істини в межах принципів кримінального процесу, враховуючи вимоги належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та їх достатності у сукупності. Доказовий матеріал, наданий стороною обвинувачення та досліджений безпосередньо судом, утворює цілісну, взаємопов`язану й внутрішньо узгоджену доказову систему, що відображає реальний хід подій 01.04.2023 року, характер та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_14 , а також подальший причинний зв`язок між діями обвинуваченого ОСОБА_10 та настанням смерті потерпілого.

Показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , надані у судовому засіданні, є послідовними, узгодженими між собою та відповідають об`єктивним даним, зафіксованим засобами відеоспостереження. Обидва свідки були безпосередніми очевидцями конфлікту, бачили момент нанесення ударів та однозначно вказали на ОСОБА_10 як на особу, яка особисто спричинила потерпілому удари руками, внаслідок яких у останнього настало різке погіршення фізичного стану, втрата свідомості та подальша госпіталізація. Показання свідків є конкретними, деталізованими та містять незмінний опис ключових ознак події, що виключає можливість їх помилкового сприйняття або зміни внаслідок зовнішнього впливу. Важливо, що свідки незалежно один від одного повідомили про відсутність інших осіб, які могли б завдавати удари потерпілому або впливати на перебіг конфлікту.

Дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02.04.2023 року підтверджують ідентифікацію ОСОБА_10 свідком ОСОБА_17 серед чотирьох осіб чоловічої статі. Свідок упевнено впізнав обвинуваченого за зовнішністю, рисами обличчя та статурою, які запам`ятав під час конфлікту, що підвищує достовірність його показань та підкріплює вказівки на безпосередню участь ОСОБА_10 у завданні тілесних ушкоджень.

Відеозаписи камер зовнішнього спостереження магазину «АТБ», оглянуті судом у порядку судового дослідження доказів, є об`єктивним та технічно надійним джерелом інформації про хронологію подій. Вони демонструють: присутність потерпілого на місці події; прибуття до нього чоловіка у темному одязі, зовні схожого на ОСОБА_10 ; їхню коротку словесну взаємодію; момент нанесення удару в ділянку голови потерпілого о 13:15:31; подальше падіння ОСОБА_14 на землю; явні ознаки порушення його фізичного стану; відхід особи, схожої на ОСОБА_10 , з місця події; перебування потерпілого на землі до прибуття медиків. Наявність безперервної хронологічної послідовності, відсутність сторонніх осіб поблизу потерпілого та чітка фіксація характеру рухів особи, що завдала удару, виключають альтернативні версії механізму травмування та підтверджують прямий причинний зв`язок між ударом і падінням потерпілого.

Додатковим доказом ідентифікації обвинуваченого є протокол огляду чоловічої куртки чорного кольору від 03.04.2023 року, яка була добровільно видана ОСОБА_10 працівникам поліції. Її порівняльний аналіз зі зображеннями з відео підтвердив повний збіг зовнішніх ознак, включаючи колір, крій, тип застібок, конфігурацію коміра та окремі характерні елементи, які однозначно корелюють з предметом одягу на особі, яка завдала удару потерпілому. Цей доказ зміцнює загальну доказову систему та посилює висновок про особу нападника.

Судово-медичні експертизи № 1057, № 10-1057/2023 та пов`язані з ними дослідження встановлюють об`єктивний медичний факт наявності у потерпілого тяжкої закритої черепно-лицьової травми, яка включала перелом кісток носа, крововилив у м`які тканини голови, субдуральну гематому та розвиток набряку головного мозку. Експерти однозначно підтвердили, що такі ушкодження мають характер травми від дії тупого предмета, могли бути спричинені ударами кулаком, завдані незадовго до госпіталізації та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого 02.04.2023 року. Експертні висновки є логічно послідовними, ґрунтуються на об`єктивних матеріалах (КТ, операційний протокол, гістологічні зразки), не суперечать жодному доказу у справі та повністю узгоджуються з механізмом події, зафіксованим на відео та підтвердженим свідками.

Судово-психіатричний висновок № 159 підтверджує осудність ОСОБА_10 та його здатність усвідомлювати свої дії під час події, що є важливим елементом суб`єктивної сторони злочину.

Інші письмові докази (повідомлення на «102», протоколи оглядів місця події, медична документація, протокол затримання) підтверджують загальну послідовність подій та узгоджуються з основним масивом доказів.

Узагальнюючи наведене, суд встановлює, що сукупність доказів є взаємно узгодженою, чіткою, деталізованою та логічно послідовною, що дозволяє суду дійти переконання про доведеність вини обвинуваченого у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала смерть.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 не наносив потерпілому ударів, не спричиняв йому тяжких тілесних ушкоджень та, відповідно, не міг бути причиною настання смерті ОСОБА_14 , суд виходить із того, що такі твердження не підтверджуються жодним об`єктивним доказом, суперечать дослідженим у судовому засіданні доказам, а також спростовуються їх узгодженою, несуперечливою та хронологічно цілісною сукупністю.

Насамперед, твердження обвинуваченого про його непричетність спростовуються безпосередніми показаннями двох очевидців події свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , кожен з яких у судовому засіданні деталізовано описав хід конфлікту, момент нанесення ударів та особисто вказав на ОСОБА_10 як на особу, що завдала потерпілому ударів у голову і спричинила його падіння та втрату свідомості.

Показання свідків є послідовними, логічними, взаємно узгодженими та повністю корелюють з об`єктивними даними відеозаписів з камер спостереження магазину «АТБ», на яких зафіксовано момент наближення ОСОБА_10 до потерпілого, нанесення удару правою рукою в ділянку голови ОСОБА_14 о 13:15:31, подальше падіння потерпілого та різке погіршення його стану. Доводи ОСОБА_10 про непричетність спростовуються також даними протоколу пред`явлення особи для впізнання, відповідно до якого свідок ОСОБА_17 упевнено впізнав ОСОБА_10 як нападника серед чотирьох осіб, зазначивши характерні риси його зовнішності та статури, які чітко запам`ятав під час побиття 01.04.2023 року.

Крім того, висновки судово-медичних експертиз однозначно підтверджують, що характер та механізм виявлених у потерпілого ушкоджень відповідає нанесенню щонайменше двохтрьох ударів тупим предметом, до якого належать, зокрема, удари кулаками, і що ці ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Суд також враховує, що будь-які альтернативні версії походження ушкоджень у тому числі від випадкового падіння експертами виключені. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_10 до спричинення смертельних травм є голослівними, не підтверджуються жодним доказом, суперечать встановленим судом фактичним обставинам та не створюють жодного обґрунтованого розумного сумніву у доведеності вини обвинуваченого.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого доведена у повному обсязі, зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для винесення обвинувального вироку.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Відповідно до ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Визнавши особу винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд зобов`язаний вирішити питання про те, яка саме міра покарання має бути призначена обвинуваченому та чи повинен він її відбувати реально.

Вирішуючи зазначені питання, суд виходить із положень статей 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як цією особою, так і іншими особами (цілі спеціальної та загальної превенції).

При цьому, обираючи конкретний вид та міру покарання за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_10 визнано винним, суд враховує загальні засади призначення покарання, а саме: межі, встановлені санкцією ч. 2 ст. 121 КК України; цілі кримінального покарання; систему покарань, підстави, порядок, межі та особливості їх застосування; норми закону, які регулюють інші питання, пов`язані з призначенням покарання і здатні вплинути на вибір судом його виду та розміру; ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_10 , а також обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Суд поза розумним сумнівом дійшов висновку про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Санкція ч. 2 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Визначаючи, яке покарання слід призначити ОСОБА_10 за вчинений ним злочин, суд ураховує: характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, який віднесено законом до категорії тяжких злочинів; наслідки, що настали у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 ; мотиви злочину (конфлікт на ґрунті боргових зобов`язань та особистих неприязних відносин); спосіб вчинення умисне нанесення численних ударів руками та ногами, у тому числі в ділянку голови, яка є життєво важливою частиною тіла людини, усвідомлення ОСОБА_10 небезпечного характеру таких дій та можливості настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого.

При цьому суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, сімейний стан, зайнятість, відношення до праці, поведінку до вчинення злочину та після

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги особливу суспільну небезпечність злочинів проти життя та здоров`я особи, пріоритет і виняткову цінність життя людини як найвищої соціальної цінності відповідно до ст.3 Конституції України, характер застосованого до потерпілого насильства та тяжкість наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 , суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливі лише в умовах його ізоляції від суспільства, шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідатиме засадам справедливості, співмірності та індивідуалізації кримінальної відповідальності, буде необхідним і достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, забезпечить належний виховний вплив на ОСОБА_10 , а також виконуватиме превентивну функцію, сприяючи стримуванню його самого та інших осіб від вчинення аналогічних насильницьких злочинів у майбутньому.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Вирішуючи питання про подальшу процесуальну долю речових доказів у цьому кримінальному провадженні, суд виходить із положень статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких речові докази після завершення кримінального провадження підлягають поверненню законному власнику, якщо вони не були предметом кримінально протиправних дій, не містять заборонених до обігу предметів, не підлягають спеціальній конфіскації чи знищенню, а також у випадках, коли вони не становлять самостійної доказової цінності після ухвалення вироку. Зміст цієї норми вимагає від суду встановити фактичну роль кожного об`єкта як джерела доказової інформації, оцінити, чи досягнуто доказової мети їх дослідження, і визначити правовий статус цих предметів з огляду на принципи повноти, законності та справедливості кримінального процесу.

У матеріалах кримінального провадження містяться електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід і результати проведення слідчих та процесуальних дій, зокрема огляду місця події, допитів, впізнання, слідчих експериментів та інших процесуальних заходів, що мають істотне значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до частини 7 статті 100 КПК України, такі носії інформації зберігаються у матеріалах кримінального провадження, оскільки вони становлять невід`ємну частину процесуального доказового комплексу, містять первинні відомості про хід фіксації доказів та забезпечують можливість перевірки законності та достовірності дій органу досудового розслідування. Суд ураховує, що зазначені електронні носії не є об`єктами, які підлягають поверненню чи знищенню, їх зберігання не потребує додаткових процесуальних рішень, а їх наявність у справі є необхідною для забезпечення можливості подальшого перегляду вироку в апеляційному чи касаційному порядку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що електронні носії як носії доказової інформації підлягають подальшому зберіганню у матеріалах кримінального провадження.

Суд установив, що чоловіча куртка чорного кольору була вилучена органом досудового розслідування безпосередньо у обвинуваченого ОСОБА_10 під час проведення слідчих дій, що підтверджується протоколом її вилучення та постановою слідчого про визнання речовим доказом. На цей предмет ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 року було накладено арешт відповідно до вимог статей 170173 КПК України з метою забезпечення його збереження. У ході судового розгляду достеменно встановлено, що вилучення куртки мало виключно технічний характер і було спрямоване на проведення її огляду для підтвердження факту перебування обвинуваченого у зазначеному одязі під час вчинення кримінального правопорушення. За слідчих дій встановлено, що куртка не містить слідів чи відомостей, які мають самостійне доказове значення, а факт носіння ОСОБА_10 цього одягу під час інкримінованих подій підтверджено іншими допустимими та достатніми доказами. У зв`язку з відсутністю підстав для подальшого збереження куртки як речового доказу, а також ураховуючи, що вона належить обвинуваченому та не є предметом, забороненим до обігу або таким, що підлягає спеціальній конфіскації чи знищенню, суд відповідно до ч. 9, 10 ст. 100 КПК України дійшов висновку про необхідність скасування арешту та повернення зазначеної куртки ОСОБА_10 за належністю.

Розглядаючи цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_21 , про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 400 000 грн та процесуальних витрат на правничу допомогу, суд виходить із положень статей 127, 128, 129, 130 КПК України, які визначають процесуальний порядок заявлення та розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні, а також зі змісту статей 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, що регулюють підстави та умови відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд установив, що цивільний позов подано з дотриманням вимог процесуального закону, містить чітке визначення предмета та розміру заявлених вимог, обґрунтований посиланнями на характер та наслідки кримінального правопорушення, а також підтверджений відповідними процесуальними документами. Під час судового розгляду представник наполягав на тому, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 потерпілій завдано значної моральної шкоди, що проявилася у пережитому емоційному стресі, психологічних стражданнях, відчутті небезпеки, порушенні нормальних умов життя, необхідності тривалого відновлення та втраті відчуття безпеки.

Оцінюючи заявлений розмір моральної шкоди, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності, визначеними статтею 23 ЦК України та усталеною практикою Верховного Суду відповідно до яких розмір моральної шкоди визначається з урахуванням усіх конкретних обставин справи, тяжкості наслідків, глибини моральних переживань, характеру неправомірних дій, тривалості та інтенсивності немайнових втрат.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, яке безпосередньо спричинило потерпілій значні психологічні страждання, однак у ході судового розгляду не встановлено виняткових обставин, які б обґрунтовували заявлений розмір у 400 000 грн як необхідний та пропорційний ступеню завданої шкоди. Враховуючи загальну практику українських судів щодо визначення компенсації моральної шкоди за злочини аналогічної категорії, а також об`єктивний характер страждань, підтверджений доказами, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілої підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 200 000 грн, який є справедливим, розумним та пропорційним завданій їй шкоді.

Суд також перевірив і оцінив процесуальні витрати потерпілої, понесені у зв`язку з оплатою професійної правничої допомоги адвоката ОСОБА_9 , у розмірі 15 000 грн, підтверджені договором про надання правничої допомоги та квитанціями про оплату. Оцінивши їх відповідно до ст. 124 КПК України, суд дійшов висновку, що такі витрати є фактичними, необхідними та перебувають у прямому зв`язку з розглядом цивільного позову і захистом законних прав потерпілої, у зв`язку з чим підлягають стягненню з обвинуваченого у повному обсязі незалежно від часткового задоволення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн та повне відшкодування понесених потерпілою витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Вирішуючи питання щодо подальшої дії арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 року у межах кримінального провадження № 947/10847/23 (провадження № 1-кс/947/4223/23) на чоловічу куртку чорного кольору, вилучену у обвинуваченого ОСОБА_10 , суд виходить із положень статей 170174 КПК України, які визначають підстави, порядок накладення та скасування арешту майна у кримінальному провадженні. Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, забезпечення цивільного позову або можливої конфіскації майна. Під час накладення арешту слідчий суддя виходить із наявності підстав вважати, що об`єкт відповідає критеріям речового доказу та потребує охорони від знищення, пошкодження чи втрати.

У ході судового розгляду судом установлено, що зазначена куртка була вилучена з технічною метою для проведення огляду. Суд ураховує, що відповідно до частини 9 статті 100 КПК України, після завершення кримінального провадження арешт підлягає скасуванню, якщо підстави, з яких він був накладений, перестали існувати. Подальше збереження арешту не має процесуальної мети, оскільки об`єкт не може бути предметом конфіскації чи спеціальної конфіскації, не є знаряддям кримінального правопорушення, не є предметом, забороненим до обігу, а також не становить небезпеки чи загрози громадським інтересам.

Суд також ураховує положення статті 174 КПК України, відповідно до якої арешт майна може бути скасований судом у випадку доведення того, що потреба в його подальшому застосуванні відсутня. Дослідивши матеріали справи, суд установив, що вилучена куртка належить обвинуваченому ОСОБА_10 , не є об`єктом забезпечення цивільного позову або відшкодування завданої шкоди, не є майном, набутим злочинним шляхом, та не підлягає конфіскації. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що подальше збереження арешту є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам розумності, необхідності й пропорційності, визначеним у кримінальному процесі.

Беручи до уваги встановлені обставини, положення ст. 100, 170174 КПК України та відсутність підстав для подальшого застосування арешту, суд приходить до висновку, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 04.04.2023 року на чоловічу куртку чорного кольору, підлягає скасуванню, а зазначений предмет поверненню ОСОБА_10 за належністю.

Вирішуючи питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , суд виходить із положень статей 5, 29 Конституції України, статей 2, 177, 178, 183, 194, 331 та 374 КПК України.

Суд установив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою був застосований до ОСОБА_10 у межах кримінального провадження у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме ризику переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, а також ризику вчинення нового кримінального правопорушення. Під час дослідження матеріалів провадження суд не виявив жодних обставин, які б свідчили про усунення чи істотне зменшення таких ризиків станом на момент ухвалення вироку. Обвинувачений не надав суду доказів, які б свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу або про достатність альтернативних заходів процесуального примусу, передбачених статтею 181 КПК України.

Суд ураховує, що характер і ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, його соціальні зв`язки, відсутність стабільного місця роботи, поведінка до та після вчинення кримінального правопорушення, а також можливий розмір призначеного покарання об`єктивно свідчать про збереження ризиків, які обґрунтовували застосування запобіжного заходу на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду. Суд вважає, що після ухвалення обвинувального вироку об`єктивно зростає ризик ухилення від суду або уникнення виконання покарання, що обґрунтовує залишення запобіжного заходу без змін до моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 331 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд зобов`язаний вирішити питання про те, чи необхідно залишити без змін запобіжний захід або скасувати його чи змінити на інший. Оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для скасування або зміни запобіжного заходу не встановлено, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін до набрання вироком законної сили. Застосування більш м`якого запобіжного заходу або звільнення обвинуваченого з-під варти на цьому етапі створило б реальний ризик перешкоджання виконанню вироку, що суперечить завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного цим вироком покарання частково приєднати не відбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Одеси від 21.02.2023 року у вигляді 2 (двох) місяців обмеження волі, які відповідно до підпункту б) пункту 1 частини 1 статті 72 КК України, відповідають 1 (одному) місяцю позбавлення волі, визначивши остаточне покарання ОСОБА_10 у вигляді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 залишити без змін тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили, обчислюючи термін відбування призначеного покарання з моменту його фактичного затримання, тобто з 02.04.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 02.04.2023 року по день набрання законної сили цього вироку суду із розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_21 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди (понесені процесуальні витрати на оплату правничої професійної допомоги), завданої внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , моральну шкоду, завдану в наслідок кримінального правопорушення у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 процесуальні витрати у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень, що складаються із суми по оплаті професійної правничої допомоги.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 року (Справа № 947/10847/23, Провадження № 1-кс/947/4223/23) на чоловічу куртку чорного кольору.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-Електронні носії інформації, на яких зафіксовані хід та результати проведення слідчих та процесуальних дій, а також обставини з місця події зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-Чоловічу куртку чорного кольору повернути за належністю ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1