У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000010.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2025 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 01.01.2026 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із застосування електронного засобу, за адресою АДРЕСА_1 , або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт вказує на те, що обвинувальний акт у провадженні № 0000010 скеровано до Херсонського міського суду 24.10.2025 р., в якому підготовче засідання призначено на 18.12.2025 р. Отже, питання запобіжного заходу мало вирішуватися судом за місцем судового розгляду (підготовчого провадження), а не слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва. Подання та розгляд клопотання про продовження тримання під вартою поза межами належної територіальної юрисдикції суперечить вимогам ч. 2 ст. 199, ст. ст. 30, 34, 314, 315 КПК України.

На думку апелянта суд, фактично автоматично продовжив найсуворіший захід, не встановивши та не обґрунтувавши реальність жодного з ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК. В ухвалі відсутній аналіз того, які саме ризики збереглися, чому вони не зменшилися, і які обставини перешкоджають завершенню провадження в межах попереднього строку запобіжного заходу. Посилання лише на тяжкість інкримінованого діяння не є достатнім.

Захисник звертає увагу на те, що сторона захисту просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, проте слідчий суддя не надав оцінки цій альтернативі та не навів доказів неможливості її застосування.

Апелянт посилаючись на позиції ЄСПЛ зауважує, що тривале тримання під вартою потребує відповідних і достатніх підстав, суворість можливого покарання не може бути єдиною підставою ув`язнення, і, суд зобов`язаний активно розглядати альтернативи позбавленню волі та наводити переконливу мотивацію відмови.

На думку захисника ухвала частково відтворює доводи клопотання обвинувачення без відповіді на аргументи захисту, при цьому, слідчим суддею не забезпечено належної змагальності та рівності сторін, відсутня оцінка особи ОСОБА_5 , який має міцні соціальні зв`язки, допомагав слідству.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000010, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.03.2025 р. майстер-сержант ОСОБА_5 , діючи за попередньо змовою з групою осіб, спільно та у взаємній згоді з ОСОБА_8 , з метою особистого збагачення, досягнення єдиної злочинної мети, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи у м. Києві, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, користуючись мобільним месенджером «WhatsApp» домовився зі свідком ОСОБА_9 (анкетні данні змінено відповідно до ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб що приймають участь у кримінальному судочинстві») про збут психотропної речовини амфетаміну на суму 20 000 грн. на 01.04.2025 р. о 19.00 год.

01.04.2025 р. о 21.13 год. майстер-сержант ОСОБА_5 та ОСОБА_9 зустрілись біля торгового центру «Квадрат», розташовано за адресою: м. Київ, вул. Білоруська, 2 А, та сіли до транспортного засобу CITROEN C4 р/н НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_5 .

О 21.33 год. майстер-сержант ОСОБА_5 та ОСОБА_9 вийшли з автомобіля, та підійшли до терміналу біля вказаного торгового центру «Квадрат», де ОСОБА_9 передав ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 20 000 грн., що були попередньо видані ОСОБА_9 для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів та психотропних речовин. З вказаної суми ОСОБА_5 здійснив поповнення невстановленої на даний час банківської картки на суму 5 000 грн., решту коштів у сумі 15 000 грн. ОСОБА_5 повернув ОСОБА_9 .

У подальшому о 23.39 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , знаходячись у дворі будинку № 25, по вул. Василя Липківського, у м. Києві, зустрілись з ОСОБА_8 , в цей час до них під`їхав автомобіль CHEVROLET CRUZE реєстраційний номер НОМЕР_2 , з якого вийшов ОСОБА_8 , який з рук в руки передав ОСОБА_5 згорток з поліетиленовим zip-пакетом, запакований у гумову рукавичку чорного кольору, після чого останній, з метою особистого збагачення, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, передав вказаний згорток з рук у руки ОСОБА_9 , здійснивши збут психотропної речовини амфетамін, маса амфетаміну в перерахунку на амфетамін-основу складає 36,235 гр., що є особливо великим розміром психотропної речовини, та отримав від ОСОБА_9 решту грошових коштів у сумі 15 000 грн. які майстер-сержант ОСОБА_5 , перерахував та поклав до карману для подальшого розподілення з ОСОБА_8 .

Крім того 11.04.2025 р. ОСОБА_5 , діючи за попередньо змовою з групою осіб, спільно, та, у взаємній згоді з громадянином України ОСОБА_8 , з метою особистого збагачення, досягнення єдиної злочинної мети, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 11.04.2025 р., перебуваючи у м. Києві, більш точного часу та місця досудовим розслідуванням не встановлено, користуючись мобільним месенджером «WhatsApp» домовився зі свідком ОСОБА_9 , про збут психотропної речовини амфетаміну на суму 100 000 грн. на 12.04.2025 р., на території Херсонської області.

12.04.2025 р. о 18.00 год. майстер-сержант ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зустрілись біля АЗК «ОККО», розташованого у с. Посад-Покровське Чорнобаївської сільської громади Херсонського району Херсонської області на 167 км автошляху Одеса-Мелітополь-Новоазовськ (М-14)., де ОСОБА_9 сів до автомобілю CITROEN C4 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому приїхав ОСОБА_5 як пасажир та ОСОБА_8 .

У подальшому, перебуваючи в салоні транспортного засобу ОСОБА_9 передав грошові кошти, які були видані для проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у сумі 100 000 грн. ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_8 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , з метою особистого збагачення, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повідомив ОСОБА_9 місце розташування у салоні автомобілю CITROEN C4 реєстраційний номер НОМЕР_1 згортку з психотропною речовиною амфетамін загальною масою 333 гр., розфасованого на два zip-пакети, що становить особливо великий розмір. Після отримання ОСОБА_9 психотропної речовини амфетамін ОСОБА_5 перерахував грошові кошти та підтвердив їх отримання.

12.04.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також збуті психотропних речовин, в особливо великих розмірах, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому повторно.

14.04.2025 р. ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва, підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 10.06.2025 р., без визначення розміру застави, який ухвалами слідчого судді неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою від 10.10.2025 р. до 05.11.2025 р.

30.10.2025 р. слідчий звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, характер та обставини ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не відпали, зважаючи на те, що досудове розслідування завершене та обвинувальний акт направлений до суду, проте строк дії запобіжного заходу спливає, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені ст. 219 цього Кодексу.

За змістом ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при продовженні запобіжного заходу.

Продовження строку дії запобіжного заходу стає можливим за наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування та розгляду судом кримінального провадження (способу життя, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків, тощо).

Рішення про застосування одного з видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам та меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, існують і на час розгляду клопотання не зменшились.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, тому існує обґрунтований ризик його ухилення від органів слідства та суду.

З огляду на обізнаність підозрюваного ОСОБА_5 з обставинами провадження та колом учасників, у разі звільнення існує реальна можливість його узгодження позицій, схиляння до відмови від показань чи їх спотворення як безпосередньо, так і через третіх осіб, а тому ризик незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних є доведеним.

Характер інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом психотропних речовин в особливо великих розмірах, повторність та узгодженість дій, у поєднанні з воєнним станом і підвищеними загрозами для публічної безпеки свідчить про реальність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що наявні ризики не можуть бути усунуті шляхом застосування альтернативного або більш м`якого запобіжного заходу, що пов`язано як із тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, так і з даними про особу підозрюваного.

Слідчий суддя правильно врахував обсяг та складність кримінального провадження, а також необхідність вирішення питання про можливість продовження відносно підозрюваного строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання у суді першої інстанції.

Доводи захисника про те, що після скерування обвинувального акта до Херсонського міського суду питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 могло вирішуватися виключно цим судом за місцем розгляду обвинувального акта, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, законодавець передбачив ситуацію, коли обвинувальний акт уже направлений до суду, але підготовче судове засідання ще не проведено. На цій стадії питання про продовження строку дії запобіжного заходу вирішує саме слідчий суддя, а не суд першої інстанції, який надалі розглядатиме справу по суті.

Такий підхід відображено й у судовій практиці, де вказується, що до проведення підготовчого судового засідання запобіжний захід може бути продовжений слідчим суддею за клопотанням прокурора, у тому числі й після направлення обвинувального акта до суду.

У ч. 2 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Матеріали клопотання у цьому кримінальному провадженні надійшли до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва як суду, який і раніше неодноразово вирішував питання про застосування й продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, будь-яких даних про зміну територіальної юрисдикції органу досудового розслідування матеріали не містять, та сторона захисту не навела.

Сам по собі факт призначення підготовчого судового засідання у Херсонському міському суді на 18.12.2025 р. не позбавляв слідчого суддю Заводського районного суду м. Миколаєва повноважень вирішувати клопотання про можливість продовження ОСОБА_5 строку запобіжного заходу до моменту фактичного проведення такого засідання, оскільки до цього часу діє спеціальний порядок, визначений ч. 6 ст. 199 КПК України.

Будь-яких відомостей про те, що підготовче судове засідання на момент постановлення оскаржуваної ухвали вже відбулося, апеляційна скарга не містить і матеріали провадження не підтверджують.

За таких обставин доводи захисника про порушення правил територіальної підсудності при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою не ґрунтується на вимогах КПК України та відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Враховуючи характер інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з огляду на особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним, який здатен забезпечити досягнення мети кримінального провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 немає, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 403 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3