Справа № 629/5976/25
Номер провадження 1-кп/629/354/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні залі суду в м. Лозова Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України

у с т а н о в и в :

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України прокурор надав клопотання про продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу - тримання під вартою, вказуючи на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив змінити запобіжний захід на не пов?язаний з триманням під вартою, зазначив, що будь-яких змін у його сімейному, матеріальному, соціальному житті не відбулося, скаржився на стан здоров`я.

Захисник обвинуваченого- адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував, вважав його необґрунтованим, просив обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може триматися під вартою інакше як на підставах та в порядку, передбачених законом.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для продовження раніше обраного запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 суд виходить з сукупного аналізу обставин передбачених ст. 178 КПК України, та зокрема аналізу особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування злочинів (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 є одружений, пенсіонер, заощаджень не має.

Отже суд виходить з того, що існують обставини, які свідчать про те, що маються ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

- ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти волі, честі і гідності особи, пов`язаний із задоволенням своєї статевої пристрасті відносно малолітньої особи, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення.

- можливість незаконно впливати на свідків, дають ті обставини, що йому відоме їх місце проживання.

Суд враховує посилання обвинуваченого на погіршення стану здоров`я. Разом з тим, суд звертає увагу та те, що суду не надано доказів, що обвинувачений потребує невідкладної медичної допомоги, що він не отримує необхідної та належної медичної допомоги за час ув`язнення, що йому відмовляють в огляді лікарем, не проводяться медичні аналізи та обстеження, не призначається лікування. Не надано і доказів звернень обвинуваченого до медичної частини чи адміністрації установи з питань погіршення стану здоров`я, а також не надано жодної медичної документації про те, що стан здоров`я обвинуваченого перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Суд роз`яснює обвинуваченому, що у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

У СІЗО ув`язнені звертаються по медичну допомогу до медичного працівника під час щоденного обходу ним камер, залишених для роботи з господарського обслуговування СІЗО, або у разі потреби - до персоналу СІЗО. Медичним працівникам не дозволяється заходити до камер і залишатися там без супроводу персоналу СІЗО. Посадова особа СІЗО, до якої звернувся хворий ув`язнений, зобов`язана вжити заходів до організації надання йому медичної допомоги. Виведення на амбулаторне лікування організовується так, щоб шлях ув`язнених із камер до амбулаторії та у зворотному напрямку був найкоротшим й унеможливлював порушення вимог ізоляції. Пересування хворих на інфекційні захворювання здійснюється окремо від усіх інших осіб.

Амбулаторний прийом проводиться у медичних кабінетах режимних корпусів СІЗО за попереднім записом.

Ув`язнені забезпечуються лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до вимог законодавства України.

Ув`язнені мають право звертатися за лікарськими консультаціями та лікуванням до закладів охорони здоров`я, що мають ліцензію Міністерства охорони здоров`я України, які надають платні медичні послуги та не віднесені до відання центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації. Оплату таких послуг і придбання необхідних лікарських засобів здійснюють ув`язнені або їхні родичі за рахунок власних коштів.

Консультування та амбулаторне лікування в таких випадках здійснюються в медичних частинах під наглядом медичних працівників. У разі потреби у лікуванні в умовах стаціонару ув`язнений має право отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих коштів чи коштів рідних та близьких, у зазначених закладах охорони здоров`я. Підставою для надання такої медичної допомоги є медичний висновок.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться обвинуваченим та захисниками, проте в даному конкретному випадку суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Таким чином, в суду немає підстав вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 а тому є необхідним продовжити обвинуваченому строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 314, 315, 316 371, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

Оголосити перерву до 12 год. 05 хв. 22.01.2026 (резервна дата 29.01.2026 о 12 год. 00 хв.)

Клопотання прокурора задовольнити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого, захисника обвинуваченого, - відмовити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на строк до 07.02.2026 в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Відлік строку продовження дії існуючого запобіжного заходу рахувати з дня постановлення ухвали, а саме 10.12.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_8