ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 686/22141/25

Провадження № 11-кп/820/110/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, інваліда 3 групи, раніше не судимого,

якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 наприкінці червня 2025 року, перебуваючи по вулиці Північній у місті Хмельницькому, на березі річки Південний Буг за gps-координатами 49.4419383 26.9552538, усвідомлюючи те, що бойові припаси відносяться до речей, які вилучені із цивільного обороту і не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, в порушення вимог п. 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р., а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 р., незаконно, шляхом привласнення знайденого, придбав корпус промислово виготовленої ручної осколкової оборонної бойової гранати типу «Ф1» із уніфікованим підривачем (запалом) типу «УЗРГМ-2» з маркуванням «210-83 УЗРГМ-2 УЗЧП» НОМЕР_1», які, у своєму конструктивному поєднанні, утворюють придатний для вибуху боєприпас (далі - бойовий припас - граната «Ф-1»), та, впорушення вказаних нормативних актів, здійснив носіння цього бойового припасу, який, помістивши до сумки, з означеного місця переніс до розташованого під`їзді №3, що по АДРЕСА_1, підсобного приміщення, де умисно, незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігав означений бойовий припас до моменту виявлення працівниками поліції, в подальшому, діючи умисно та всупереч означених нормативних актів, ОСОБА_6 , взявши близько 08 год. 20 хв. 08.07.2025 р. з місця зберігання у вказаному підсобному приміщенні корпус промислово виготовленої ручної осколкової оборонної бойової гранати типу «Ф1» та помістивши його до правої кишені штанів, в які був одягнений, вийшов із під`їзду за вказаною адресою, де цього ж дня, о 08 год. 25 хв., був зупинений працівниками поліції, надалі, під час проведення, в період часу з 12 год. 45 хв. до 12 год. 57 хв. 08 липня 2025 року, невідкладеного обшуку в підсобному приміщенні, що у під`їзді №3 будинку АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено уніфікований підривач (запал) типу «УЗРГМ-2» із маркуванням «210-83 УЗРГМ-2 УЗЧП» НОМЕР_1».

У апеляційній скарзі прокурор прохає вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення та кваліфікація її дій апелянтом не оскаржується.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом положень ч. 1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є: - рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років; - переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме те, що він раніше не судимий, нейтрально характеризується, має інвалідність, хворіє, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, критично переоцінив свої дії, внаслідок чого в нього відбулись суттєві позитивні зміни соціальних орієнтирів, що знижує рівень його соціальної небезпечності, характер діяння, висновок органу з питань пробації про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, а також інші в сукупності обставини і їх поєднання, які пом`якшують покарання та знижують ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені колегією суддів дані, які з позитивної сторони характеризують обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, усвідомлення протиправності своєї поведінки вказують на те, що обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Всі ці дані у сукупності приводять колегію суддів до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, при цьому, на думку колегії суддів, у цьому випадку, направлення обвинуваченого для відбування покарання в місця позбавлення волі навпаки може зашкодити виправленню обвинуваченого та сприятиме погіршенню його загального стану здоров`я, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, положень ст. 75 КК України.

Доводи прокурора щодо неправильності застосування положень статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого. Зокрема, посилання прокурора на те, що суд не надав належну оцінку ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, не врахував його думку щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі, колегія суддів не сприймає, адже вказані обставини були враховані судом при призначенні покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для скасування вироку за доводами апелянта внаслідок м`якості покарання, колегія суддів не вбачає.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора та відсутність підстав для її задоволення.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України - залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: