Єдиний унікальний номер 205/6439/25
Номер провадження1-кп/205/917/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000129 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2025 року приблизно о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , з метою з`ясування стосунків з ОСОБА_7 , прибув до території домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке перебуває у володінні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доступ до якою сторонніх осіб обмежений за допомогою огорожі - паркану, що було очевидним для ОСОБА_8 .

В цей час у ОСОБА_8 раптово виник кримінально-протиправний умисел спрямований на незаконне проникнення до іншого володіння особи, а саме на територію вказаного домоволодіння та до житлового будинку, розташованого на вказаній ділянці, реалізуючи який, маючи прямий умисел на порушення конституційного права на недоторканість іншого володіння ОСОБА_7 , передбаченого ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, подолав перешкоду, а саме переліз через паркан та потрапив на огороджену територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим порушив конституційне право на недоторканість іншого володіння особи.

Продовжуючи реалізацію свого кримінально - протиправного умислу, ОСОБА_6 підійшов до житлового будинку, розташованого за вказаною адресою та діючи умисно, всупереч волі власника, маючи прямий умисел на порушення конституційного права на недоторканість іншого володіння ОСОБА_7 , передбаченого ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що вказаний житловий будинок є володінням іншої особи - ОСОБА_7 та перебування в ньому без дозволу є незаконним, подолавши перешкоду, а саме пошкодив вхідні двері до будинку, зайшов в середину, тим самим незаконно проник до житла ОСОБА_7 .

В подальшому, 10 березня 2025 року близько 20 години 35 хвилин, ОСОБА_6 знаходився у приміщенні будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а саме в спальній кімнаті, в якій на ліжку сидів ОСОБА_7 , де між ними виник конфлікт, після чого, у ОСОБА_8 раптово виник кримінально-протиправний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій раптовий умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , 10 березня 2025 року близько 20 години 35 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку, стоячи навпроти ОСОБА_7 , котрий сидів на ліжку, наніс останньому один удар своєю правою рукою стиснутою в кулак в область нижнього повіка зліва, внаслідок чого, потерпілий впав з ліжка.

В результаті умисних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: синця нижнього повіка зліва, що спричинений від не менш одного травмованого впливу тупого твердого предмету, можливо при ударі кулаком, в термін, на який вказує потерпілий. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі «п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 які виразилися

-в незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України;

-в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, заявив про розкаяння та осуд своїх дій, підтвердив всі обставини пред`явленого йому обвинувачення та суду пояснив, що протягом останніх п`яти років до 5 березня 2025 року включно він винаймав у потерпілого житло за адресою: АДРЕСА_3 , де потерпілий ОСОБА_7 також проживав в іншій кімнаті. 5 березня 2025 року він вимушено виїхав із зазначеного домоволодіння через непорозуміння та конфлікти з донькою потерпілого, яка з січня 2025 року також стала проживати в цьому будинку. 10 березня 2025 року він приїхав до місця проживання потерпілого за вказаною адресою, щоб забрати деякі свої речі, про що домовлявся з ним заздалегідь. Проте, ворота домоволодіння були зачинені, а на телефонні дзвінки він не відповідав. У зв`язку з цим він, ОСОБА_3 , переліз через паркан домоволодіння і далі зайшов в будинок, де знаходився потерпілий ОСОБА_7 . В ході розмови з потерпілим ОСОБА_9 з`ясувалося, що належні йому, ОСОБА_3 , особисті речі, які він планував забрати у потерпілого, забрала собі його донька. Через це між ним виник конфлікт, в ході якого він наніс один удар долонею руки в обличчя потерпілого, від чого він впав з ліжка на підлогу.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим ОСОБА_3 .

Захисник адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 також не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України і не досліджувати докази на підтвердження обставин кримінального провадження, які не оспорюються стороною захисту.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву в якій просив здійснювати судовий розгляд кримінального провадження без його участі та просив задовольнити заявлений ним цивільний позов.

Судом, роз`яснені обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

З урахуванням повного визнання своє винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим, всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованих стороною обвинувачення кримінальних правопорушень, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, повне визнання свої вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним діянь, які відноситься до категорії кримінальних проступків, данні про особу обвинуваченого, який судимості не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, за місцем мешкання та роботи характеризується задовільно, неодружений, має трьох неповнолітніх дітей.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе за застосування до нього покарання у виді штрафу, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України .

Потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 заявлено цивільний позов в якому цивільний позивач просить стягнути з відповідача на його користь 14800 грн. матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, 14800 грн. моральної шкоди та 5000 грн. процесуальних витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову в частині відшкодування майнової шкоди ОСОБА_7 зазначив, що під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 пошкодив вхідні двері будинку, в якому проживає потерпілий, в результаті чого йому довелося їх замінити на інші, вартість яких складає 14800 грн., відповідно до товарного чеку ТСК «Курчатовський» від 17.03.2025 року.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_7 посилався на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 відносно нього кримінального правопорушення він переніс сильні душевні страждання та болісні відчуття, що негативно вплигнуло на його морально-психологічний стан, що проявилося у частих емоційних спалахах, втратою нормального сну, збудливістю та дратливістю.

Обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги в цій частині не визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно, коли він входив у будинок потерпілого, за обставин, викладених в обвинувальному акті, він різко відчинив вхідні двері. Але він не може сказати, чи вони були зачинені чи ні, тому що самі по собі ці двері були хибкі і перебували в аварійному стані. Вважає, що він не спричиняв шкоду вхідним дверям потерпілого.

Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 цивільний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_3 14800 грн. майнової шкоди обґрунтовані тим, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_3 були пошкоджені вхідні двері до будинку потерпілого, вартість заміни яких на нові становить 14800 грн.

Натомість, в судовому засіданні суду не було надано на дослідження жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 своїми діями, за обставин пред`явленого йому обвинувачення, істотно пошкодив вхідні двері домоволодіння ОСОБА_10 . Зокрема, матеріали кримінального провадження не вмістять доказів на підтвердження технічного стану вхідних дверей тощо. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять доказів на підтвердження реальної вартості пошкоджених ОСОБА_3 дверей домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 . Натомість, розмір пред`явлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди фактично обумовлений вартістю нових вхідних дверей, які ОСОБА_3 придбав та встановив у своєму домоволодінні, які істотно відрізняються за своїми характеристиками матеріалів, якості тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав , яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів .

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 УК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

В ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скороминущі наслідки.

Разом з цим, суд вважає, що заявлені потерпілим ОСОБА_7 вимоги про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 моральної шкоди в сумі 14 800 грн. є завищеними на не співмірними спричиненими йому фізичним та моральним стражданням.

Виходячи із встановлених обставин кримінального провадження, характеру, глибини та тривалості фізичних та душевних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_7 , а також враховуючи принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що грошова компенсація розмірі 5 000 грн. у повній мірі компенсує завдану потерпілому моральну шкоду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з обвинуваченого 5 000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 процесуальних витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу віднесені до процесуальних витрат кримінального провадження.

В якості підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_7 витрат по договору про надання правової допомоги № 39 від 07.07.2025 року потерпілим надані копії договору за адвокатом про надання правничої допомоги від 07.07.2025 року, рахунок № 01 від 28.08.2025 року до договору № 39 від 07.07.2025 року на суму 5000 грн. та квитанцію про прийняття адвокатом гонорару в сумі 5000 грн. по договору від 07.07.2025 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що процесуальні витрати на правову допомогу, понесені потерпілим ОСОБА_11 на суму 5000 грн. підтверджуються документально належним чином, у зв`язку з чим підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;

-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі тридцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, визначити ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (тисяча триста шістдесят) гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено, з урахуванням положень ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд м. Дніпра.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_12