Провадження № 1-кс/643/5813/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника скарги - адвоката ОСОБА_3 , заявника скарги ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова скаргуадвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 19.09.2025 про закриття кримінального провадження № 0000404 від 31.07.2025, -

встановив:

14.10.2025 до слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 19.09.2025 про закриття кримінального провадження № 0000404 від 31.07.2025, в якій заявник просить скасувати постанову дізнавача СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 19.09.2025 про закриття кримінального провадження № 0000404 від 31.07.2025 у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що сама постанова дізнавача винесена на припущеннях, які не підтверджуються наявними матеріалами справи, також факти викладені в постанові на погляд сторони захисту явно мають характер упередженості розслідування по справі. Право кожного громадянина звертатися до правоохоронних органів з того чи іншого питання, за справедливим відновленням своїх прав, які особа вважає порушеними. На конфліктні ситуації, які посилається дізнавач зовсім не знаходять свого підтвердження. Так як в матеріалах справи відсутні дані про звернення ОСОБА_6 до правоохоронних органів.

Заявник вважає, що в ході розслідування кримінального провадження дізнавач провів не усі необхідні слідчі дії на встановлення істини по справі. Наприклад навіть при допиті потерпілого ОСОБА_4 не задавалось питання про свідків вказаних подій, очевидців та інше. Дізнавач не встановив достовірність фактів, які пов?язані з реальними подіями та діями, які відбулися 18.07.2025 р. не врахував ту обставину, що під час одержання ударів ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження: синці на голові та лівому передпліччі, садна на лівому передпліччі, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів. Тобто дії ОСОБА_6 саме були умисно спрямовані на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.

В своїх показах потерпілий вказував, що ОСОБА_6 наносила йому удари в область голови дитячими іграшками, які були з твердого матеріалу. Однак вони не вилучалися, не оглядалися як речові докази, і не були надані на судово-медичну експертизу. Тобто, це є засобом, яким ОСОБА_6 завдала потерпілому удари по голові, та передпліччю. Нанесення неодноразових ударів, по різним частинам тіла свідчить про прямий умисел заподіяти шкоди здоров?ю ОСОБА_4 . Тим паче, ОСОБА_6 знала, що завдання ударів по голові може спричинити навіть тяжкі тілесні ушкодження, що супроводжуватимуться довготривалим розладом здоров?я та працездатності.

Мотивом, який би спонукав ОСОБА_6 до завдання ударів ОСОБА_4 , на думку заявника, були неприязні відносини, які склалися на протязі тривалого часу (також за час сумісного проживання).

Тому дізнавач не встановив причинно-наслідковий зв?язок між причиною та наслідком, а саме між встановленими ним фактами - конфлікт через неприязнь між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , висновками та записами судово-медичної експертизи, а також факту наявності таких речових доказів як дитячі іграшки, злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, не встановлення ним причинно-наслідкового зв?язку між діями ОСОБА_6 та наслідками, означає, що дізнавач умисно чи випадково порушив законні права та інтереси ОСОБА_4 у поновленні законних прав його, які закріпленні Конституцією України.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 14.10.2025 відкрито провадження за скаргою, призначено дату та час судового розгляду, витребувано з матеріали кримінального провадження кримінального провадження № 0000404 від 31.07.2025.

Витребувані матеріали надійшли до слідчого судді при супровідному листі, зареєстрованому канцелярією суду 15.10.2025 (вх. № 54867/25).

В судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_3 підтримав заявлені у скарзі вимоги, виступивши з промовою, в котрій наголосив на аргументах, тотожних викладеним у своїй скарзі.

Заявник скарги ОСОБА_4 доповнень до промови свого представника не мав, заявлену позицію підтримав.

Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового розгляду без його участі. У задоволенні скарги просив відмовити, покликаючись на мотиви, наведені у постанові про закриття кримінального провадження.

Неявка суб`єкта оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

Слідчий суддя, заслухавши заявника скарги та його представника, ознайомившись зі скаргою, дослідивши матеріали витребуваного кримінального провадження, позицію органу досудового розслідування, оцінивши докази, приходить до наступного.

Нормою ч. 3 ст. 26 КПК України врегламентовано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, на досудовому провадженні за п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржено рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів у передбаченому цим Кодексом порядку для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється внаслідок наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України).

Однією із підстав закриття кримінального провадження є встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим досудовим розслідуванням, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють відмову, зазначене є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Своєю чергою слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.

Як вбачається із постанови дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 19.09.2025 кримінальне провадження № 0000404 від 31.07.2025 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

До такого висновку дізнавач дійшов з огляду на результати слідства.

Зокрема, дізнавачем було проведено слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_4 , в ході якого останній продемонстрував механізм спричинення йому тілесних ушкоджень.

На досудовому розслідуванні ОСОБА_6 пояснила, що між нею та потерпілим мав місце конфлікт, тілесні ушкодження вона йому не наносила, потерпілий в ході конфлікту вдарив її в область правої частини обличчя, потім, застосувавши фізичну силу, схопив її за праву руку та стискав її, що призвело до фізичного болю та синців, після чого обома руками штовхнув її у тулуб, від чого потерпіла впала та вдарилась обличчям об відкриті двері. ОСОБА_6 не виключає факт, що могла з необережності подряпати руки її чоловіка ОСОБА_7 нігтями, коли він застосував до неї фізичну силу і вихопив ключі від її квартири, коли вона намагалася забрати у нього свої ключі від квартири.

Судово-медичною експертизою встановлено, що синці на лівому передпліччі і садна на правому передпліччі ОСОБА_4 дійсно могла йому спричинити дружина ОСОБА_6 в межах необхідної оборони, оскільки вона приїхала на таксі і направлялась додому, де під під`їздом її раптово зустрів ОСОБА_4 , вихопив у неї ключі від житла (орендованої нею квартири), влаштував словесний конфлікт і умисно в ході цих та подальших подій 18.07.2025 спричинив їй легкі тілесні ушкодження. ОСОБА_6 мала право на необхідну оборону, на повернення ключів від її житла. Намагаючись забрати ключі від квартири, могла нігтями випадково подряпати ОСОБА_4 руку.

З метою детального встановлення обставин, було додатково допитано потерпілого ОСОБА_4 , в результаті чого було встановлено, що за медичною допомогою, окрім приватного проходження судово-медичної експертизи із значним розривом в часі від дати самої події конфлікту останній не звертався.

Допитані свідки, в тому числі з числа сусідів, у своїх показаннях охарактеризували ОСОБА_4 як запального конфліктного чоловіка, часто влаштовуючого конфліктні ситуації з дружиною, із застосуванням морального та фізичного насильства.

Водночас в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, у котрих би містилися показання свідків про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , незважаючи на проведення всіх необхідних слідчих дій.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Виходячи із закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису до правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального матеріального або процесуального законів, у межах яких, на їх думку, повинно здійснюватися провадження.

Також слід зауважити, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, діючи в межах дискреції, з урахуванням засад спеціально дозвільного принципу, при якому дозволено лише те, що прямо встановлено законом, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється (ч. 5 ст. 40 КПК України).

При цьому навіть способи судового контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04.04.2019 у провадженні № 11-945сап18).

Наведене цілком узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні по справі «Аль Фаєд проти Франції» (заява № 38501/02) від 02.10.2007 зазначив, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Окрім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями, слідчими під час провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу ч. 2 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Основним засобом збирання доказів, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань є проведення слідчих (розшукових) дій.

Нормами ч. 1 і 2 ст. 223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Виходячи з наведеного, незгода особи з проведеними слідчими (розшуковими) діями під час досудового розслідування, їх видом (видами) та обсягом не є безумовним свідченням неповноти чи неправильності слідства.

Склад кримінального правопорушення, передбачений диспозицією частин першої статті 125 КК України, полягає у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, тобто тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Такі тілесні ушкодження мають перебувати у прямому причинево-наслідковому зв`язку із діями особами.

Нормами статті 23 КПК України врегламентовано, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас в матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в діях ОСОБА_6 . При цьому про не встановлення причинево-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та тілесними ушкодженнями ОСОБА_4 зазначає і сам заявник у своїй скарзі.

Крім того, матеріалами кримінального провадження не підтверджується наявність в діях ОСОБА_6 умислу на спричинення ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що в свою чергу нівелює наявність суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України, яка чітко регламентує форму вини як умисне вчинення діяння.

Із врахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до переконання, що доводи скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, тоді як рішення слідчого є законним, обґрунтованим, таким що ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, а висновки слідчого відповідають обставинам кримінального провадження.

Окрім цього, сам заявник скарги, зазначаючи, які конкретні слідчі дії, на його думку, додатково слід було вчинити, не вказує, які обставини може бути встановлено чи перевірено в результаті їх проведення.

Необґрунтоване скасування процесуального документу може призвести до безпідставного витрачання процесуального ресурсу держави, що є недопустимим в правовій державі. І хоч і непрямою, але похідною функцією судового контролю виступає недопущення таких наслідків.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд, з урахуванням наведеного вище, беручи до уваги загальні засади кримінального провадження, з метою виконання його завдань в рамках належної правової процедури, прийшов до висновку, що скарга є необґрунтованою, доводи скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а постанова дізнавача не підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 26, 91, 93, 110, 117, 284, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування постанови дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта ОСОБА_5 від 19.09.2025 про закриття кримінального провадження № 0000404 від 31.07.2025 - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000404 від 31.07.2025 повернути до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 21.10.2025 о 10:45.

Слідчий суддя ОСОБА_1