Вирок

Іменем України

05.02.2026 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000346 від 13.10.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, зайнятого тимчасовими підробітками, раніше судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року за ч.2 ст.309, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців позбавлення волі, яке обвинуваченим не відбуте, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, зокрема 09.10.2023 року Залізничним районним судом м. Львова за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 309 КК України із призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік, на шлях виправлення не став та протягом року після засудження за ст. 309 КК України вчинив нове кримінальне правопорушення, а саме 12.10.2023 року близько 16:10 год. всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», згідно якого заборонено незаконний обіг психотропних речовин, не маючи на це спеціального дозволу, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання психотропних речовин, перебуваючи по вул. Наукова у м. Львові, помітив під лавкою згорток ізоленти чорного кольору, в якому знаходився зіп-пакет із вмістом кристалічної речовини білого кольору, забрав його, чим незаконно придбав (шляхом привласнення знайденого), у якому згідно висновку експерта міститься психотропна речовина, обіг якої заборонено, - «PVP» в кількості 0,4191 грама.

В подальшому 12.10.2023 року близько 16:40 год., перебуваючи по вул. Наукова, 61 у м. Львові, був виявлений працівниками поліції, які здійснювали патрулювання. На місце події викликано слідчо-оперативну групу ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, яким ОСОБА_4 добровільно видав вище вказану психотропну речовину.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту протягом року після засудження за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що в один із днів жовтня 2023 року, можливо 12 жовтня, точної дати по спливу значного часу вже не пригадує, він перебував у подвір`ї будинків на вул. Наукова у м. Львові, де на землі виявив зіп-пакетик, обмотаний ізоляційною стрічкою. Після відкриття пакетика виявив, що це психотропна речовина PVP, при цьому, чітко ідентифікував вид порошку, оскільки має попередній досвід вживання такої психотропної речовини і на той час був наркозалежним. Надалі вирішив зберігати у себе даний зіп-пакет із знайденим психотропом для власного вживання. В подальшому попрямував по вул. Наукова та за деякий час був виявлений працівниками поліції, яким добровільно видав заборонену до обігу психотропну речовину. У скоєному кається, розуміє, що вчинив неправильно, просив суворо не карати, запевнив, що з того, що відбулось, зробив для себе правильні висновки на майбутнє.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих даних на його особу, а також документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат у справі для вирішення питання їхньої подальшої долі та відшкодування відповідно.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 незаконного придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту протягом року після засудження за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, яке посягає на встановлений з метою захисту здоров`я населення порядок обігу психотропних речовин, мету вчинення суспільно небезпечних дій, зокрема бажання придбати та зберігати психотропну речовину для власного вживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_4 , який на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів і психотропних речовин, дане кримінальне правопорушення, за яке засуджується, вчинив під час іспитового строку, таким чином не виправдавши довіру Залізничного районного суду м. Львова, вироком якого від 09.10.2023 року йому призначено покарання у виді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням, а надалі вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, за яке засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року, що вказує на наявність в обвинуваченого стійких установок на вчинення однотипних кримінальних правопорушень, його схильність до протиправних, суспільно небезпечних дій і небажання стати на шлях виправлення, враховуючи також і те, що на даний час в провадженні судів є й інші кримінальні провадження щодо обвинуваченого за ст.309 КК України.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, мети вчинення, а саме особистого споживання психотропної речовини, та з огляду на особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, на шлях виправлення не став, продовжив протиправну діяльність, при розгляді справи судом ухилявся від суду, внаслідок чого оголошувався в розшук, згідно наявного в матеріалах справи листа ІНФОРМАЦІЯ_2 №7016 від 12.12.2025 року після доставлення ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 вчинив втечу з військового об`єкту, обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Таке покарання, на переконання суду, є релевантним вчиненому та особі обвинуваченого та спроможне стимулювати в подальшому належну поведінку обвинуваченого і сприяти запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, наявність пом`якшуючих обставин, а також беручи до уваги той факт, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав, у скоєному розкаявся, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання в обраному виді на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.309 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також приймає до уваги те, що останній вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року у справі №466/941/24 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України із застосуванням ст.71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці, до відбуття якого обвинувачений до цього часу не приступив. У зазначеному вироку суду остаточне покарання ОСОБА_4 у виді реального позбавлення волі призначено за сукупністю вироків з урахуванням наявності вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2023 року, яким обвинуваченого було засуджено за ч.1 ст. 309 КК України із призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік та із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням терміном на 1 (один) рік. Таким чином, вирок Залізничного районного суду м. Львова від 09.10.2023 року у справі №462/7744/23 уже враховано останнім вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року у справі №466/941/24. Тому з урахуванням того, злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено 12.10.2023 року, тобто до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

У справі наявні процесуальні витрати на проведення експертизи. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Хмельницьким НДЕКЦ МВС України проводилась судова експертиза наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів. Згідно наявної довідки про вартість виконаної експертизи витрати на залучення експерта з оформленням висновку №СЕ-19/123-23/10972-НЗПРАП від 19.10.2023 року становлять 956 грн. 00 коп. З урахуванням положень ст.124 КПК України зазначені витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

У справі відсутні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених даним вироком, та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 20.08.2024 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів в сумі 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 00 коп.

Речові докази у справі: 1) PVP масою 0,4191 грама, який упаковано в спецпакет №1113758 та передано на зберігання у камеру схову ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області згідно квитанції №00030262 з реєстрацією в книзі обліку речових доказів під порядковим №1286, - знищити; 2) один змив із зіп-пакету з вмістом кристалічної речовини, який поміщено в паперовий згорток, що в конверті «Національна поліція України», та згідно квитанції №001107 переданий на зберігання у камеру схову ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1