Справа № 155/10/26
Провадження № 1-кс/156/1/26
У Х В А Л А

11 лютого 2026 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Іваничі

заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000399 від 31 грудня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 332, ч. ч. 1, 3 ст. 362 Кримінального кодексу України,

учасники кримінального провадження:

обвинувачей у кримінальному провадженні ОСОБА_3

захисник ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

в с т а н о в и в :

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28.01.2026 року подання голови Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_6 задоволено, заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_5 передано на розгляд Іваничівського районного суду Волинської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2025 вказану заяву передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Заява про відвід обґрунтована тим, що на розгляд судді Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_5 надійшло кримінальне провадження № 0000399 від 31 грудня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 332, ч. ч. 1, 3 ст. 362 Кримінального кодексу України і 13 січня 2026 року суддею обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, мотивувавши тим, що на даний час в даному кримінальному провадженні не розпочато судовий розгляд, не допитані свідки, не досліджені письмові докази, враховуючи також і неявку обвинуваченого в судове засідання, яке було призначено на 15 годину 12 січня 2026 року, про яке зі слів самого обвинуваченого був поінформований вчасно, неподання клопотання про неможливість явки на вказану годину, як особисто, так і через захисника, на думку суду свідчить про вчинення дій з метою перешкодити судовому розгляду даного кримінального провадження, а тому, на думку суду, запобігти ризикам зазначеним в ухвалі суду про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо, враховуючи наведене, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час судового провадження.

Як зазначив заявник в судовому засіданні 11.02.2026 року, обґрунтування ризиків неявкою обвинуваченого в судове засідання 12 січня не відповідає дійсності, адже обвинувачений е був належним чином повідомлений про засідання на 12 січня, однак дізнався від адвоката вказану інформацію та прибув до суду, хоч із запізненням через погодні умови. Зазначив, що судове засідання 12 січня не відбулося через неявку сторони обвинувачення, тому зазначену обставину покладено в основу обґрунтування ризиків суддею неправомірно. Крім того, зауважив, що у його підзахисного раніше діяв запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту і він його жодного разу не порушив. Відтак, вважає, що зазначення суддею про неналежність процесуальної поведінки ОСОБА_3 є голослівним, а обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту є надто суворим, оскільки останній веде бізнес, який відносить до критичного виду діяльності, отже такий запобіжний захід значно обмежує права обвинуваченого. Крім того, зазначив, що суддя обмежив їх права на можливість оскарження вказаної ухвали, зазначивши в процесуальному документі, що ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

ОСОБА_3 в судовому засіданні 11.02.2026 року підтримав позицію свого захисника. Також підтвердив, що обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не дає йому можливості повноцінно вести бізнес та піклуватися про малолітню дитину, яка для розвитку мовлення відвідує багато гуртків та додаткових занять, а обраний запобіжний захід суттєвого обмежує його діяльність. Також підтвердив, що перебуваючи на нічному домашньому арешті раніше, він жодного разу не допустив порушень, тому не розуміє, чому суддя дійшов таких висновків про його неналежну процесуальну поведінку.

Прокурор в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не пояснив.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали про відвід, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) кожна особа має гарантоване право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним, безстороннім судом, створеним на підставі закону. Забезпечення об`єктивності та неупередженості суду є однією з ключових засад кримінального провадження, що прямо випливає з принципу верховенства права.

Суд вважає за необхідне наголосити увагу на тому, що вирішуючи питання про відвід, суд повинен встановити, чи вказані заявником дії можуть потягти сумніви в об`єктивності та неупередженості суду.

З метою дотримання указаної вище гарантії закон передбачає чіткий перелік підстав для відводу судді, який закріплено у ст. 75 та ст. 76 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст. 75 КПК України, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадження.

Так, ст. 75 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. У справі «Білуха проти України», рішення від 09 листопада 2006 року ЄСПЛ зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України». Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами. Одночасно, Верховний Суд у своїй ухвалі від 14 липня 2020 року в справі № 826/11409/17 також наголосив на тому, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Матеріали щодо відводу головуючого судді ОСОБА_5 , заявленого захисником обвинуваченого ОСОБА_4 не містять будь-яких належних та допустимих доказів наявності обставин, які б викликали сумнів в неупередженості та унеможливлювали б винесення головуючим суддею Горохівського районного суду Волинської області об`єктивного рішення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000399 від 31 грудня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 332, ч. ч. 1, 3 ст. 362 Кримінального кодексу України. Зі змісту поданої захисником заяви про відвід судді Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000399 від 31 грудня 2024 року, не вбачається будь-якої із підстав, передбачених ст. 75 КПК України, які б виключали участь судді у кримінальному провадженні, або ж викликали сумнів в неупередженості судді.

Висловлені в судому засідання пояснення захисника більшою мірою зводяться до неправомірності, на його думку, постановлення головуючим суддею Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_5 судового рішення про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.

З заяви про відвід вбачається, що припущення в упередженості судді ґрунтуються на незгоді з раніше прийнятими судовими рішенням.

Незгода сторони із прийнятими головуючим суддею у даному кримінальному провадженні процесуальними рішеннями (обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту) не є підставою для недовіри головуючому у справі судді Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_5 .

Позиція захисника про обмеження його права на оскарження ухвали судді не заслуговує на увагу оскільки Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду про обрання обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту під час судового провадження, а згідно вимог ч. 2 ст. 392 КПК України оскарженню підлягають лише ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. В подальшому при розгляді питання про продовження запобіжного заходу обвинувачений та його захисник не обмежені в праві подавати докази на спростування ризиків, про які зазначає прокурор.

З даної обставини суд зазначає, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення. Незгода із судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, - у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК України. Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18). В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на необ`єктивність та упередженість судді ОСОБА_5 в розгляді вказаної справи, не встановлено, та будь-яких доказів такої упередженості заява про відвід не містить, а лише саме припущення скаржника чи його незгода з процесуальним рішенням не може бути підставою для відводу.

Також, Верховний Суд вважає відвід завідомо безпідставним, якщо у заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, або якщо підставою для відводу є непогодження сторони з процесуальними рішеннями судді.

Так, судом встановлено, що в заяві відсутні факти і обставини, які на думку суду, можуть бути підставами для звернення із заявою про відвід судді, будь-якого розумного обґрунтування з відповідними доводами, доказами та мотивами своєї правової позиції заява також не містять.

З урахуванням вище викладеного, приходжу до висновку про необхідність відмови у задоволенні відводу.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про відвід головуючого судді ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000399 від 31 грудня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 332, ч. ч. 1, 3 ст. 362 Кримінального кодексу України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1