Справа № 183/9093/25
№ 1-кс/183/1734/25

У Х В А Л А
26 вересня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:
- 14 лютого 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 309 КК України засудженого до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 10 листопада 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 125 КК України (рішення не прийняте),
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,
слідчий, за погодженням з прокурором, звернулась до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «ДУВП №4» строком на 60 діб. У разі задоволення клопотання, визначити розмір застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 гривень. У разі сплати визначеного ухвалою слідчого судді розміру застави, покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначила про встановлення досудовим розслідуванням, що до Самарівського РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що його знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_8 за місцем свого мешкання займається вирощуванням рослин конопель, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час досудового розслідування, зібраними матеріалами встановлено особу, яка причетна до скоєння вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, у невстановлений в ході досудового розслідування точний час, але не пізніше січня 2025 року по 06 вересня 2025 року ОСОБА_5 переслідуючи мету незаконного посіву і вирощування рослин конопель для власного споживання, діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, в порушення ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 22 грудня 2006 року, та таблиці 1 списку № 3 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року, Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за їх обігом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03 червня 2009 року, відповідно до якого посів або вирощування конопель фізичним особам без спеціального свідоцтва на право культивування конопель заборонено, висіяв на присадибній ділянці біля будинку, де він зареєстрований та постійно проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення у відкритий ґрунт насіння конопель та почав протягом січня - вересня 2025 року вести за ними догляд, поливаючи, зрошуючи та обкопуючи з метою доведення їх до стадії дозрівання, вчинивши тим самим незаконний посів і вирощування рослин конопель для подальшого використання у власних потребах, без мети збуту.
В подальшому, 06 вересня 2025 року в період часу з 15 години 18 хвилин по 17 годину 53 хвилини працівниками відділу поліції Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області під час проведення обшуку на присадибній земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_5 , виявлено та вилучено 54 рослини роду конопель, які відповідно до висновку експерта є рослинами роду коноплі (Cannabis).
Крім того, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше травня 2025 року по 06 вересня 2025 року у ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , виник прямий умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу роду конопель без мети збуту.
Так, ОСОБА_5 реалізуючи свій прямий умисел у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше травня 2025 року по 06 вересня 2025 року, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, незаконно, без мети збуту, не маючи спеціального дозволу - ліцензії на посів і вирощування коноплі, ігноруючи Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, на присадибній ділянці свого домоволодіння, зірвав невстановлену кількість рослин роду коноплі та заніс до приміщення будинку, після чого відділяв листя від стебел, методом перетирання руками подрібнював та висушував, виготовивши при цьому особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс (марихуану).
Після чого, 06 вересня 2025 року в ході проведення обшуку житла, розташованого по АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_5 , працівниками відділу поліції Самарівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в кімнатах будинку виявили та вилучили рослинну речовину у сухому стані масою 548, 5339 г., яка відповідно до висновку експерта відноситься до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено канабіс, маса канабісу, в перерахунку на суху речовину складає 486,3349 г., що відповідно до наказу МОЗ «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» № 188 від 01 серпня 2000 року відноситься до невеликих розмірів, яку ОСОБА_5 незаконно придбав, зберігав за місцем свого мешкання, без мети збуту.
18 липня 2025 року ОСОБА_5 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України.
Слідчий зазначає, що викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Також слідчий вказує, що в ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачено покарання у вигляді позбавлені волі від трьох до семи років, існує ризик, що підозрюваний з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, ОСОБА_5 , в подальшому може як у спосіб погроз так і реально може незаконно впливати на свідків за провадженням, з метою зміни їх показів, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показів. При цьому, враховуючи, що на разі під час здійснення досудового розслідування не допитані та не встановлені інші особи та свідки, яким можуть бути відомі обставини та відомості вчинення ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, а тому може впливати на даних осіб для зміни їх показів з метою уникнення кримінальної відповідальності;
- вчинити інше кримінальне правопорушення, беручи до уваги, що ОСОБА_5 раніше судимий, 14 лютого 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 309 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки та 10 листопада 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за ч. 1 ст. 125 КК України (рішення не прийняте), на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого аналогічного злочину. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Таким чином слідчий зазначає, що, враховуючи сукупність викладених обставин, у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 існують ризики, що він може вчиняти інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, а тому з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків для запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави слідчий в клопотання вказує, що, з урахуванням вищенаведених ризиків, тяжкості злочинів, санкції, яка загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, даних про особу підозрюваного, розмір застави який забезпечить його належну поведінку та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, визначених КПК повинен становити 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 гривень. У випадку задоволення клопотання, внесення застави, визначеної судом, слідчий просить покласти на підозрюваного відповідні обов`язки.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, наведених слідчим. Указав на встановлення ризиків, передбачених ч. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та те, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, оскільки підозрюваний протягом іспитового строку, встановленого вироком суду на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення та отримав підозру у ще одному.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказуючи, що слідчим та прокурором не доведено, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам. наголосив, що ризик переховування не доведений, доказів переховування немає. Вказав, що підозрюваний не перебуваючи під дією запобіжного заходу відвідує всі судові засідання у справі, в якій він обвинувачується за ч. 1 ст. 125 КК України, та, на думку захисника, який приймав участь у іншому кримінальному провадженні, здійснюючи захист ОСОБА_5 , є невинуватим, оскільки за обставинами події ОСОБА_5 здійснював необхідну оборону відносно потерпілого, який є пасинком обвинуваченого та здійснював напад на ОСОБА_5 з ножем. Вказав на те, що свідком в іншій кримінальній справі виступає мати ОСОБА_5 ОСОБА_9 , яка внаслідок 71 річного віку негативного стану здоров`я потребує постійного стороннього догляду, оскільки має захворювання стегон та не може нормально самостійно пересуватися. Також вказав на відсутність ризиків впливу на свідків через недоведеність. Зазначив, що підозрюваний неофіційно отримує дохід. Не заперечив проти застосувати до підозрюваного домашнього арешту у нічний час доби за місцем проживання підозрюваного. У випадку, якщо суд прийде переконання про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив визначити мінімальний розмір застави.
Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію захисника. Вказав на те, що залишати місце проживання не збирається, через матір, яка тяжко хворіє та потребує догляду. Наголосив, що займається підробітком, здійснюючи ремонт приміщень та має дохід у розмірі, приблизно 20-25 тис. грн на місяць, який майже повністю витрачає на догляд матері. Вказав, про те, що має довіру роботодавців, які довіряють йому ключі від приміщення, що ремонтується.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.
18 вересня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України, яке вручене підозрюваному 18 вересня 2025 року о 18 год 35 хв.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Також, як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.
Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Внаслідок чого посилання сторони захисту на відсутність таких доказів, абстрактність ризиків, не приймає до уваги.
Слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 раніше судимий, а саме 14 лютого 2022 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 309 КК України засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 2 роки. Також, за відомостями АСД Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області вбачається, що 10 листопада 2023 року до суду направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (рішення не прийняте). Вказане, на думку слідчого судді, свідчить про можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.
Також слідчий суддя вважає недоведеним ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК оскільки доказів реальної можливості будь-якого випливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні слідчому судді не надано.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує таке.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
За ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Слід зауважити, що національне законодавство України та практика Європейського суду з прав людини неодноразово зазначали, що запобіжний захід є лише заходом забезпечення кримінального провадження та не має бути вже визначеною мірою покарання у кримінальному провадженні.
Прокурором у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини, покладені в обґрунтування яких, на думку прокурора, свідчать про неможливість запобігти ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.
Оцінюючи таке обґрунтування прокурора, слідчий суддя вважає, що практика Європейського Суду з прав людини в повній мірі заперечує таке обґрунтування. Тому слідчий суддя вважає, що до ОСОБА_5 повинно бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
Слідчий суддя встановив, що підстави, на які посилається прокурор при підтриманні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є недостатніми. На думку слідчого судді, сам факт вчинення кримінальних правопорушень, наявність обвинувачення під час випробувального строку не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як покарання за правопорушення, в якому винуватість ОСОБА_5 судом не встановлена.
Таким чином слідчий суддя висновує про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обґрунтування наявних ризиків для цього виду запобіжного заходу слідчий суддя вважає недостатнім.
При цьому, враховуючи наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає його обґрунтованим та достатнім для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, що буде необхідним та достатнім для належного виконання підозрюваним ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків.
Так, слідчий суддя враховує наявність зареєстрованого постійного місця проживання підозрюваного, проживання його з матір`ю, яка, згідно з наданими доказами, потребує постійного догляду в силу стану здоров`я, що вказує на наявність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
При цьому слідчий суддя, з огляду на дані, що характеризують підозрюваного вважає, що застосування запобіжних заходів у виді особистого зобов`язання, поруки, застави не забезпечать запобігання ризику, наявність якого встановлена слідчим суддею. Також не є достатнім запобіжним заходом домашній арешт тільки у нічний час доби, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 підозрюється, наявність судимості підозрюваного.
Крім того, слідчий суддя вважає, що на ОСОБА_5 повинні бути покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких убачається з наведеного прокурором та слідчим обґрунтування клопотання.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 18 листопада 2025 року включно.
Контроль за поведінкою підозрюваного ОСОБА_5 , який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, покласти на слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 .
Копію ухвали направити для виконання начальнику Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, прокурору Самарівської окружної прокуратури.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.
Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 12:45 годині 26 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1