У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава заяву адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави з 22.09.2025 перебуває скарга адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України, а саме щодо невнесення ТУ ДБР в м. Полтаві відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з протоколом автоматизованого визначення слідчого судді від 22.09.2025 року слідчим суддею визначено ОСОБА_5 .

16.10.2025 року від адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 на підставі п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України.

Заява обґрунтована тим, що наявні обставини, які викликають сумніви у неупередженості слідчого судді ОСОБА_5 при розгляді його скарги, оскільки, на його думку, у судді ОСОБА_5 мається до нього упереджене ставлення та зневага. На своїй сторінці у «Фейсбук» суддя ОСОБА_5 09.10.2022 опублікувала статтю «Адвокат Ковжога не хоче підтримувати ЗСУ», в якій суддя висловлюється про те, що «він із початком повномасштабного вторгнення рф припинив виплати», в статті називає його «полтавським рішало», посилається на те, що «Ковжога не бідує, останнє я в нього не відбираю, клієнтів в нього вистачає». Крім того, суддя ОСОБА_5 звинуватила його у лжесвідченні по кримінальним провадженням, які були відкриті за її заявами. До нього в неї виникло упереджене та зневажливе ставлення. По кримінальному провадженню, яке внесено до ЄРДР за фактом спричинення їй тілесних ушкоджень, вона звинуватила його у причетності до побиття та організації нападу на неї. У ЗМІ суддя розповсюджувала відносно нього інформацію, що він замовив її побиття, вчинив відносно неї кримінальне правопорушення, що він є кримінальним авторитетом тощо. Суддя ОСОБА_5 як у соціальних мережах, так і при розгляді його заяв про відвід висловлювалась, що він спеціально підбирає клієнтів, які потім при розгляді у суді потрапляють в її провадження, а він користується цим та зловживає правом, заявляючи їй відвід. Також, 14 березня 2023 року на своїй сторінці у «Фейсбук» суддя ОСОБА_5 опублікувала публікацію «Конвертую нечисті гроші в знищення ворога (майже лайфак)», в якій пише, що він не наділений законослухняністю, затягує виконання рішення суду щодо сплати їй боргу. Тобто, суддя ОСОБА_5 проводить аналіз його клієнтів та гонорару, який він отримує за адвокатську діяльність, доводить до громадськості неправдиву інформацію, що отримані ним кошти є нечистими. Вказані висловлювання судді він розцінює як глузуванням над ним, що вказує на упереджене ставлення до нього з боку судді ОСОБА_5 , а тому є всі підстави вважати, що слідчий суддя ОСОБА_6 буде упередженою при розгляді поданої ним скарги, що може негативно вплинути на захист прав його клієнта.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2025 року, головуючим у справі визначено суддю ОСОБА_1 .

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з?явився, від нього надійшла заява з проханням розглянути заяву про відвід за його відсутності, на підтвердження доводів поданої заяви просить долучити копії документів, які підтверджують обставини, викладені в заяві, а саме загальнодоступних публікацій в медіа-джерелах та засобах масової інформації, в яких міститься інформація про те, що суддя ОСОБА_5 припускає, що до нападу на неї може бути причетний ОСОБА_7 , адвокат мера Полтави ОСОБА_8 у справі про конфлікт інтересів; посилання на рішення Етичної ради №15 від 23.06.2022 року «Про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_5 критеріям професійної етики та доброчесності для заняття посади члени Вищої ради правосуддя»; копія витягу з ЄРДР від 12.04.2019 за №0000038 за заявою ОСОБА_5 за фактом публічних звинувачень, в тому числі ОСОБА_3 у вимаганні ОСОБА_5 неправомірної вигоди…..; копію ухвали судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_9 від 19.11.2019, копію ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_10 від 15.05.2019; копію ухвали Октябрського районного суду м. Полтави під головуванням судді ОСОБА_1 від 28.02.2025.

ОСОБА_4 в судове засідання не з?явилась з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином. Її неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Представник ТУ ДБР у м. Полтава в судове засідання не з?явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином. Його неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Від судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 в матеріалах провадження маються письмові пояснення на заяву про відвід, відповідно до яких у справі № 554/2570/17 за позовом ОСОБА_3 до судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_5 , власниці веб-сайту «Українська правда» ОСОБА_11 про спростування інформації, захист честі та гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_12 від 26.12.2018 позов залишено без розгляду на підставі відповідної заяви позивача. При цьому, вказаний позов до неї був ініційований саме ОСОБА_3 , який ним же за його заявою був залишений без розгляду, що однозначно свідчить про безпідставність позовних вимог. У цій справі постановою Полтавського апеляційного суду від 20.05.2021 року була задоволена її заява та стягнуто з ОСОБА_3 на її користь витрати, понесені у зв?язку із розглядом справи в сумі 46 602,4 грн., а також на користь ОСОБА_13 , представника ОСОБА_5 у суді, компенсацію за відрив від звичайних занять у зв?язку з розглядом справи сумі 824,89 грн. Ухвалою ВС від 05.07.2021 ОСОБА_3 відмовлено у відкриття касаційного провадження за поданою ним касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 20.05.2021. Наразі постанова Полтавського апеляційного суду від 20.05.2021 у порядку виконавчого провадження № 65944709 виконана, кошти ОСОБА_3 сплачені, ВП: 65944709 завершено. Стягнення у виконавчому провадженні здійснено у порядок та спосіб, передбачений законом, оскільки у добровільний спосіб виконати рішення суду адвокат ОСОБА_3 не бажав. Пост у «Фейсбуці» щодо несплати ОСОБА_3 витрат на правову допомогу спричинений саме ОСОБА_3 , оскільки він не виконував рішення суду добровільно. Кошти, які перераховувались в рамках виконавчого провадження, під час воєнного стану нею спрямовувались на потреби ЗСУ, про що вона публічно інформувала суспільство на своїй сторінці у «Фейсбук». У неї немає і не може бути необ?єктивного та упередженого ставлення до заявниці ОСОБА_4 , інтереси якої представляє ОСОБА_3 , а те, що останній виявляє особисте зацікавлення до неї як судді, не свідчить про її заінтересованість, необ?єктивність та упередженість при розгляді даної справи. Інформує, що у задоволенні подібних заяв ОСОБА_3 про її відвід було відмовлено ухвалами суддів (наведено приклад ухвал). Крім того, просить врахувати, що в інших справах, які були у її провадженні, ОСОБА_3 не завжди заявляв їй відвід.

В судовому засіданні суддя ОСОБА_5 повідомила, що ОСОБА_3 систематично подає заяви про її відвід, створюючи самостійно підстави для її відводу. Вважає, що саме він має до неї негативне ставлення. Конфлікту інтересів між ними не існує. Будь-якої заінтересованості, упередженості чи необ?єктивності до нього, як адвоката, та заявника, інтереси якого він представляє, вона не має. Ніяких відносин з ОСОБА_3 , окрім судових засідань, вона не має. Судове рішення про стягнення коштів на її користь він повністю виконав, стягнення у виконавчому провадженні здійснювалось відповідно до закону. Всі кошти, які він сплатив вона направила на підтримку ЗСУ, про це вона повідомляла на своїй сторінці у «Фейсбук». Щодо її публікацій про причетність до її побиття, то дійсно вона припускала, що до спричинення їй тілесних ушкоджень може бути причетне оточення мера. В неї були всі підстави так думати. Однак на сьогодні встановити це неможливо. Зазначає, що в інших справах, де ОСОБА_3 представляв інтереси сторін, вона ухвалювала рішення на їх користь. Для неї як судді немає значення який адвокат представляє інтереси сторони, вона завжди діє в рамках закону. Крім того, ОСОБА_3 не по всім справам, які надходили в її провадження, де він представляв інтереси сторін, заявляв їй відвід. На її думку суб?єктивний критерій при розгляді заяви про відвід адвокатом не доведений. Просить також долучити ухвалу судді ОСОБА_14 , який відмовив у задоволенні аналогічної заяви ОСОБА_3 про відвід по іншій справі. Також просить врахувати ухвали інших суддів, перелік яких наведений в її письмових поясненнях, які також відмовляли в задоволенні заяв ОСОБА_3 про її відвід.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, письмові пояснення судді ОСОБА_5 , її пояснення, надані в судовому засіданні, дослідивши додатки до заяви ОСОБА_3 , приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Перелік підстав, за наявності яких особами, які беруть участь в кримінальному провадженні, може бути заявлено відвід судді, визначений частиною 1 статті 75 КПК, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Крім того, частиною 1 статті 76 КПК визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Частиною 1-3 статті 80 КПК визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов?язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Відповідно до частини 5 статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. При цьому, згідно з частиною 4 статті 80 КПК, заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу.

З вимог ч.1 ст. 81 КПК України вбачається, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Згідно з частиною 3 статті 81 КПК, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Суд зазначає, що інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дає змогу виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду. Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета відводу (самовідводу) - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Таким чином, право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом є гарантією права на справедливий суд, як в процесі щодо прав та обов`язків цивільного характеру, так і щодо кримінального обвинувачення і неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, з метою дотримання якої учасники судового провадження наділені правом заявити відвід/самовідвід.

Як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб?єктивного та об?єктивного критеріїв. За суб?єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Стосовно суб?єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Відповідно до об?єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

В пункті 104 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) від 27.05.2013 зазначено, що, як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ?єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб?єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об?єктивним у цій справі, та об?єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03 травня 2007 року зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб?єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження та об?єктивного критерію, тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з?ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. При чому позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об?єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення ЄСПЛ у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), п. 58). У цьому зв?язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

В пункті 50 рішення ЄСПЛ в справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09.11.2006 зазначено, що стосовно суб?єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Межа між цими двома критеріями не є герметичною, оскільки не лише сама поведінка судді може, з точки зору зовнішнього спостерігача, породити об?єктивно виправдні сумніви у його неупередженості (об?єктивний підхід), але й може свідчити про його особисте переконання (суб?єктивний підхід). Тому застосування одного з цих критеріїв, або ж обох, залежатиме від конкретних обставин, пов?язаних із спірною поведінкою (рішення ЄСПЛ "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], §§ 119 і 121 заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ).

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Отже, для вирішення питання щодо відводу судді або складу суду необхідно перевірити додержання як об?єктивного, так і суб?єктивного критеріїв безсторонності суду, а саме формування суду (колегії суддів) для розгляду конкретної справи (об?єктивний критерій) у встановлений законом спосіб, та надати оцінку доводам заявника про недодержання вимог щодо особистої безсторонності суду (суб?єктивний критерій), що має бути належним чином обґрунтовано.

Щодо виду необхідних доказів, то, наприклад, ЄСПЛ намагався перевірити обґрунтованість тверджень про те, що суддя виявляв будь-яку ворожість або, керуючись особистими мотивами, добився того, що справа була призначена саме йому (рішення ЄСПЛ у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), § 25).

Хоча іноді важко навести докази на спростування презумпції особистої безсторонності судді, проте вимога об?єктивної безсторонності надає додаткову важливу гарантію. Суд визнає складність встановлення порушення статті 6, спричинене особистою упередженістю, і тому у переважній більшості випадків застосовує об?єктивний підхід (рішення ЄСПЛ у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП] заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ, § 119; "Моріс проти Франції" (Morice v. France) [ВП], § 75).

Суд зважує на те, що у цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішенняу справі "Де Куббер проти Бельгії", від 26.10.1984, Series А, N 86).

Відповідно до вимог ст. 10 Кодексу суддівської етики, суддя повинен виконувати обов?язки судді безсторонньо і неупереджено.

Відповідно до вимог ст. 15 Кодексу суддівської етики, основним обов?язком судді є неупереджений розгляд справ.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, зазначено, що об?єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, в якій він повинен винести рішення. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об?єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (пункти 1.2, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів).

У висновку N 3 (2002) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи підкреслюється, що мета, для досягнення якої повноваження надані суддям, - дати їм можливість здійснювати правосуддя шляхом застосування закону, забезпечуючи право кожної людини реалізовувати належні йому права та/або законні інтереси, яких вона була або може бути несправедливо позбавлена.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об?єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її справи в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з висновком Венеційської Комісії від 11.12.2020 № 1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

ЄСПЛ у справі «DeCubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Білуха проти України»).

У рішенні по справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, судді зобов?язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для сумнівів у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Іншим аспектом неупередженості суду є питання висловлювань суддів, які розглядають справу заявника. Так, у справі «Buscemi проти Італії» (№ 29569/95, рішення від 16 вересня 1999 року) Суд зазначив, що від судових органів вимагається проявляти максимальну обачність щодо справ, які вони розглядають, з тим щоб зберегти свій імідж як неупереджених суддів. Ця обачність повинна стримувати їх від користування пресою, навіть якщо їх провокують до цього. Цей обов`язок накладають високі вимоги правосуддя і підвищений характер повноважень суду.

З детального аналізу вказаних рішень Європейського суду з прав людини, вбачається, що достатньою підставою для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя в силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об?єктивно це нічим не підкріплено, то практика наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ?єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виник би у розумної та належним способом поінформованої особи сумнів про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтований сумнів в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

З огляду на характер доводів, викладених у заяві про відвід, доказів, доданих заявником на підтвердження цих обставин, а саме загальнодоступних публікацій в медіа-джерелах та засобах масової інформації, в яких міститься інформація про те, що суддя ОСОБА_5 припускає, що ОСОБА_7 може бути причетний до нападу на неї; копії витягу з ЄРДР від 12.04.2019 за №0000038 за заявою ОСОБА_5 за фактом публічних звинувачень, в тому числі ОСОБА_3 у вимаганні ОСОБА_5 неправомірної вигоди….. ; існування раніше між суддею ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_3 цивільно-правових відносин щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судових витрат, а в подальшому і виконавчого провадження щодо виконання вказаного судового рішення, пояснень самої судді ОСОБА_5 , як письмових так і наданих в судовому засіданні, у своїй сукупності свідчать про можливість викликати обґрунтовані припущення чи створити видимість в очах розумної та належним способом поінформованої особи сумнівів про упереджене ставлення судді або надання нею переваги комусь із учасників процесу при розгляду поданої адвокатом ОСОБА_3 скарги в порядку ст. 303 КПК України.

Тому, оцінюючи позицію заінтересованої особи, який хоча і є представником особи, однак скаргу подав та підписав від свого імені, скаргу ним подано до визначення автоматизованою системою документообігу суду слідчого судді ОСОБА_5 , а не після її визначення він вступив в участь у справу як представник ОСОБА_4 , його побоювання за результати розгляду скарги, поданої в інтересах свого довірителя, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, зокрема положення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо права кожного на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, з метою усунення навіть у незацікавленого розумного стороннього спостерігача, будь-яких сумнівів в безсторонності та неупередженості суду при розгляді скарги, суд вважає, що задля реалізації завдань кримінального провадження, закріплених ст.2 КПК України, зокрема: захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду, а також з метою сприяння у підтримці до зростання довіри суспільства, представників юридичної професії і сторін у справі до об?єктивності та незалежності суддів та судових органів, тобто в цілому до судової влади, для забезпечення умов, за яких у будь-якої розумної та належним способом поінформованої особи не виникало б сумнівів щодо розгляду справи неупередженим та безстороннім судом, суд вважає за необхідне задовольнити заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги, в порядку ст. 303 КПК України, на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про відвід слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України задовольнити.

Відвести слідчу суддю Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 від участі у розгляді скарги адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України.

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 303 КПК України, передати відповідальному працівнику апарату суду для повторного автоматизованого розподілу скарги іншому складу суду, в порядку встановленому статтею 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Полтави: ОСОБА_15