Провадження №1-кп/748/322/25
Єдиний унікальний№ 748/2524/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові судове засідання по кримінальному провадженню № 0001206 від 06 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження № 0001206 від 06 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 утримується під вартою, строк запобіжного заходу спливає 21 листопада 2025 року.

Прокурор у судовому засіданні заявила клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений може скоїти інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 просили суд обрати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Заслухавши думку сторони обвинувачення, сторони захисту, суд враховує, що судове провадження не завершене та відкладається, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі. Можливість застосування такого покарання створює ризик обвинуваченому переховування від суду.

Ризики, на які посилається прокурор, наявні. Рівень цих ризиків перевищує межу, яка б дозволила застосувати більш м`який запобіжний захід з тим, щоб такий захід зміг забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. У обвинуваченого наявні певні соціальні зв`язки, але вони не настільки міцні щоб нівелювати наведені прокурором ризики та пом`якшити обвинуваченому запобіжний захід.

Отже, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у скоєнні цього кримінального правопорушення, враховуючи його вік, стан здоров`я, сімейний стан, зважаючи на те, що існує реальна можливість у обвинуваченого переховуватись від суду, суд прийшов до висновку, що менш тяжкі запобіжні заходи не достатні для запобігання зазначеним ризикам, тому обвинуваченому ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, з урахуванням особи обвинуваченого, його майнового та сімейного стану, слід визначити заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 90 840 грн., що буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

За встановлених обставин суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_4 має ряд хронічних захворювань: «Періодична пароксизмальна гіпокаліемічна міоплегія, загострення. тетрапарез»; супітні захворювання: «Хронічна хвороба нирок І ст, хронічний гломерулонефрит, сечовий синдром», «Синдром Гієна-Барре. Сечо-кам`яна хвороба», стан його здоров`я у мовах слідчого ізолятора погіршується.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Ст.206 КПК України визначені загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини. Так, кожен слідчий суддя, суд має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав особи, яка тримається під вартою, в т.ч. на надання належної медичної допомоги та належні умови тримання.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як передбачено ст.49 Основного Закону кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави (рішення від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України). Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції (рішення від 04.10. 2005 року у справі «Сарбан проти Молдови», від 22.12.2008 року у справі «Алексанян проти Росії», від 27.01.2011 року у справі «Євген Олексеєнко проти Росії»).

Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104 затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, яке дозволяє проведення медичного огляду обвинувачених.

П.2.3 зазначеного Порядку передбачено, що медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Поряд із цим, відповідно до п.2.6 зазначеного Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Пунктом 2.7 Порядку передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Враховуючи зазначене, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, з метою забезпечення дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає необхідним зобов`язати начальника СІЗО № 31 забезпечити проведення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.

Керуючись ст. 371-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинученому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 10 січня 2026 року (включно), але не більше дня завершення судового провадження.

Визначити заставу в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень., яка може бути внесена як самим обвинуваченим або іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), на депозитний рахунок (Одержувач: ТУ ДСАУ у Чернігівській області; Код ; Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ; Розрахунковий рахунок UA0005960).

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до суду за викликом;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії зазначених обов`язків до 10 січня 2026 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`являвся за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Судове засідання відкласти на 23 грудня 2025 року о 14 год. 00 хв.

Зобов`язати начальника Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» негайно організувати та забезпечити медичне обстеження стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.

Про прийняті заходи повідомити Чернігівський районний суд у строк до 21 грудня 2025 року шляхом надання відповідних підтверджуючих документів.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, для відома та для виконання направити начальнику ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвала, в частині продовження запобіжних заходів, може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 днів.

Суддя ОСОБА_1