Справа № 446/1080/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/485/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 захисників обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України,-

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням на нього відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 585 858, 00 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 585 858, 00 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 28 серпня 2020 року близько о 15 годині 40 хвилин, керуючи власним технічно-справним автомобілем марки «FORD» моделі «Fokus II» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою М-06 сполученням Київ-Чоп по напрямку до м. Львова, при проїзді ділянки на 518 км., що поблизу с. Новий Яричів Кам?янка-Бузького району Львівської області, будучи не уважним до дорожньої обстановки, перед початком маневру обгону з виїздом на смугу зустрічного руху, не переконався що такий маневр буде безпечним і не створить перешкоди та небезпеки іншим учасникам руху, при наявності на смузі зустрічного руху мотоцикла марки «Herley-Davitson FLHX» із реєстраційними номерними знаками НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , який рухався в попутному напрямку та здійснював маневр обгону його автомобіля, не дотримався безпечного інтервалу, розпочав маневр обгону попутних транспортних засобів з виїздом на смугу зустрічного руху та збільшивши швидкість руху до 100 км/год., тим самим створивши перешкоду та небезпеку для руху мотоцикла під керуванням водія ОСОБА_13 , чим порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N?1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, а саме:

п.10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.6 (г) - поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47 "Початок населеного пункту" іншим транспортним засобам на всіх інших автомобільних дорогах дозволяється рух із швидкістю не більше 90 км/год;

п. 13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п.14.2 - перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: жоден з водіїв транспортних засобів, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону; водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

п.14.3 - водієві транспортного засобу, якого обганяють, забороняється перешкоджати обгону шляхом підвищення швидкості руху або іншими діями.

Порушення водієм ОСОБА_6 вищевказаних вимог п.10.1, п. 12.6 (Г), п.13.1, п.14.2, п.14.3 Правил дорожнього руху України призвело до створення перешкоди та небезпеки для руху мотоцикла марки «Herley-Davitson FLHX» із реєстраційними номерними знаками НОМЕР_3 , уникаючи від якої водій ОСОБА_13 втратив керованість та стійкість керованого мотоцикла, що призвело до їх падіння на дорожнє покриття разом із пасажиром ОСОБА_14 .

Внаслідок вказаних порушень правил безпеки дорожнього руху пасажир мотоцикла марки «Herley-Davitson FLHX» із реєстраційними номерними знаками НОМЕР_4 ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми голови та шиї, перелому основи черепа, крововиливу в м`які оболонки мозку, перелому шийного відділу хребта, що за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та призвели до смерті останньої.

В свою чергу водій мотоцикла марки «Herley-Davitson FLHX» ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних консолідуючих переломів ребр справа, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху вчинене особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілої.

На цей вирок апеляційну скаргу подали адвокати ОСОБА_10 , ОСОБА_8 захисники обвинуваченого ОСОБА_6 просять, змінити вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року, скасувавши його в частині застосовування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 (два) роки і скасувавши його повністю в частині задоволення позовних вимог потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до ОСОБА_6 сумі 1 171 716 гривень.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують на те, що призначаючи додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд не дотримався вимог ст. 65 КК України, яка чітко регламентує засади та умови призначення покарання. Відтак, сторона захисту обвинуваченого ОСОБА_6 переконливо доводить, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами до нього застосовувати недоцільно та необгрунтовано.

Наголошують, що задовольняючи позовні вимоги потерпілих, суд не врахував, що ОСОБА_6 відшкодував потерпілим грошову суму у розмірі 7 тисяч доларів США, що на переконання сторони захисту, із врахуванням обставин справи, повністю покриває їм заподіяну шкоду.

Підкреслюють, що згідно Висновку експерта № СЕ-19/114- 20/24432-ІТ від 18.01.2021 причиною настання ДТП, яка розглядається, стало порушення водієм мотоцикла ОСОБА_13 правил безпеки дорожнього руху. І, якщо б він не помер (смерть не пов язана із даною ДТП),то йому теж було повідомлено про підозру і він теж поряд із ОСОБА_6 ніс би відповідальність перед потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Апелянти, зазначають, що у даній справі позивачі не обґрунтували належними та допустимими доказами розмір заподіяної їм моральної шкоди у сумі 1 171 716 гривень, відтак не надали належних лікарських висновків щодо моральної шкоди, глибини душевних страждань та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди. У матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази перенесених позивачами моральних страждань, які б підтверджували завдану їм шкоду на заявлену ними суму.

На апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 захисників обвинуваченого ОСОБА_6 представник потерпілих адвокат ОСОБА_9 подав зареречення.

Заслухавши доповідача, виступ захисника та обвинуваченого, які просили задоволити апеляційну скаргу, думку прокурора, який апеляційну скаргу в частині покарання заперечив, щодо відшкодування моральної шкоди поклався на розсуд суду, представника потерпілих, який апеляційну скаргу підтримав в частині покарання, щодо відшкодування моральної шкоди заперечив, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам, ніким не оскаржується.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України. При звільненні обвинуваченого від відбування показання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням на ОСОБА_6 ряду обов`язків у відповідності до вимог ст.ст. 75, 76 КК України, було враховано конкретні обставини справи, викладені дані про особу винного, наявність обставини, що пом`якшують покарання, позицію прокурора та потерпілої сторони щодо призначення покарання.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Скоппола проти Італіївід 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Водночас, при призначенні покарання суд має враховувати тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки та усі обставини даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення відповідного покарання.

У п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону при призначенні покарання.

Так судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання враховано характер допущених обвинуваченим порушень правил дорожнього руху, те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 66 КК України суд визнав часткове добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки як видно з долученої до справи заяви представника потерпілих, вони просять зменшити розмір їх позовних вимог. Суд також визнав як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого, при цьому відзначив наступне, обвинувачений хоч і протягом судового розгляду змінював своє ставлення до висунутого йому обвинувачення, однак його поведінка та висловлювання були характерними для людини, яка дійсно шкодує про вчинене і негативно оцінює вчинені ним дії. Обвинувачений з належною повагою та жалем оцінював наслідки які настали в результаті таких дій і суд вважав таку поведінку обвинуваченого щирим каяттям. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено. Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд взяв до уваги, що він раніше не судимий, одружений, характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, є особою з інвалідністю 3 групи, на обліку в психолога та нарколога не перебуває, має присвоєне звання підполковника СБУ, є учасником бойових дій, оскільки у період з 24.09.2015 по 22.12.2015 брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, має численні подяки та нагороди за час несення служби. Також суд врахував досудову доповідь відносно обвинуваченого згідно якої він має низький ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки для суспільства.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені ним порушення «Правил дорожнього руху», що призвело до загибелі потерпілої.

На думку апеляційного суду, зазначеним обставинам у їх сукупності місцевий суд дав належну правову оцінку, передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому слід звернути увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

У зв`язку із зазначеним вище, на переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 основне та додаткове покарання з позбавлення прав керування транспортними засобами, відповідає вимогам ст. 65 КК України, підстав для його зміни в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Щодо доводів сторони захисту про необхідність зменшення суми моральної шкоди, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, і в мотивувальній частині вироку з дотриманням вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України зазначає підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

На переконання колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення дотримано в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 звернулись з цивільним позовом до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода,окрім іншого,може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно п.9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, стосовно компенсації моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції встановив, що зібраними та оціненими судом у справі доказами доведено, що обвинувачений своїми неправомірними діями завдав моральної шкоди потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Під час судового розгляду встановлено, що покійна ОСОБА_14 була єдиною донькою у її батьків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які виховували її, брали участь у її житті, мали тісні стосунки з нею у дорослому житті. Зокрема матеріалами справи доводиться, що ОСОБА_14 була кандидатом історичних наук, доцентом кафедри історії і вона разом із її батьком ОСОБА_11 проводили наукову роботу, мали спільні наукові доробки, вона також була нагороджена медаллю «За відродження України», що у своїй сукупності вказує на тісний зв`язок батьків і дочки, а як наслідок на важкість її втрати. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд у обставинах що склалися, такі наслідки для батьків потерпілої є справді трагедією, яку вони ніколи не зможуть прийняти і пережити. Їхні страждання не можуть мати економічного виміру чи іншої сатисфакції, а визначений розмір моральної шкоди завжди буде умовним і ніколи не компенсує понесені душевні страждання та вимушені життєві зміни.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення цивільного позову повністю, оскільки такі є справедливими та співмірними.

На переконання колегії суддів, рішення щодо задоволення цивільного позову потерпілих є обґрунтованим і справедливим, підстав для зменшення визначеної судом першої інстанції суми моральної шкоди чи відмови в задоволенні цивільного позову, колегія суддів не вбачає, доводи апеляційної скарги не дають підстав для його зміни.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено. Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін, апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4