Справа № 466/1550/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/952/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 від 15 жовтня 2025 року задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 17 жовтня 2025 року і до 15 грудня 2025 року включно.

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 від 15 жовтня 2025 року задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 17 жовтня 2025 року і до 15 грудня 2025 року включно.

Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 від 15 жовтня 2025 року задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, з 17 жовтня 2025 року і до 15 грудня 2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року скасувати та змінити йому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу стеження; у разі якщо суд дійде до переконання, що йому слід обрати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити йому заставу в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений покликається на те, що оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що у судовому засіданні 16 жовтня 2025 року підтвердився той факт, що слідчим ОСОБА_12 було запаковано зовсім інші речі, аніж ті, які були знайдені під час обшуку за місцем проживання його батьків. Цей підмінений доказ було запаковано в спецпакет за 726-7101 без обов`язкової участі понятих та без обов`язкової відеофіксації, що є істотним порушенням. Зазначений доказ є єдиним доказом особливо тяжкого злочину вбивства та розбійного нападу.

Зазначає, що станом на 27 жовтня 2025 року безпосередньо підозрюваним у кримінальному провадженні №0000030 не було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, які були зібрані під час досудового розслідування згідно зі ст. 290 КПК України, що стверджується відсутністю підписів підозрюваних.

Вважає, що колегія суддів у своїй ухвалі від 16 жовтня 2025 року свідомо приховала факт підміни речового доказу, який був вилучений за місцем проживання його батьків, оскільки про цей факт жодним чином не вказали. Вважає, що суд першої інстанції грубо порушує вимоги ст. 28 КПК України, оскільки не забезпечив розгляд цієї справи в розумний строк. Недотримання цією колегією приписів кримінального процесуального закону має систематичний характер та очевидне упередження до цієї справи щодо підозрюваних. Внаслідок цього колегія судді продовжує незаконно утримувати підозрюваних під вартою 4 роки 5 місяців, що грубо суперечить приписам Конвенції про захист прав та основоположних свобод та практиці ЄСПЛ у справі «Ігнатов проти України».

Звертає увагу на те, що визначені ст. 177 КПК України ризики зменшились, оскільки існує беззаперечний факт фальсифікації доказів у цій справі стороною обвинувачення задля продовження незаконного утримування підозрюваних під вартою.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року, змінити йому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу стеження; у разі якщо суд дійде до переконання, що йому слід обрати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити йому заставу в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги посилається на те, що колегія суддів Шевченківського районного суду м. Львова винесла незаконну ухвалу, якою продовжила його утримання під вартою, хоча у судовому засіданні 16 жовтня 2025 року підтверджено, що слідчим ОСОБА_12 було запаковано зовсім інші речі, аніж ті, які були знайдені під час обшуку за місцем проживання батьків ОСОБА_6 . Цей підмінений доказ було запаковано в спецпакет за 726-7101 без обов`язкової участі понятих та без обов`язкової відеофіксації, що є істотним порушенням. Зазначений доказ є єдиним доказом особливо тяжкого злочину вбивства та розбійного нападу. При цьому беззаперечним є факт, шо слідчий ОСОБА_12 помістив до спецпакета зовсім іншу річ і направив на експертизу, аніж ту, яка була знайдена під час обшуку.

Як указує апелянт, станом на 27 жовтня 2025 року безпосередньо підозрюваним у кримінальному провадженні №0000030 не було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, які були зібрані під час досудового розслідування згідно зі ст. 290 КПК України, що стверджується відсутністю підписів підозрюваних.

Вважає, що колегія суддів місцевого суду свідомо приховала факт підміни речового доказу, який був вилучений під час обшуку в ОСОБА_6 , оскільки жодним чином не зазначила про цей злочин та про фабрикування кримінальної справи щодо підозрюваних та, зокрема, щодо нього ОСОБА_7 .

Звертає увагу на тривалість утримання його під вартою, яка становить 4 роки 5 місяців, що суперечить практиці ЄСПЛ.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року, змінити йому міру запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу стеження; у разі якщо суд дійде до переконання, що йому слід обрати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити йому заставу в межах п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржена ухвала є незаконною, однак колегія суддів продовжує незаконно утримувати його під вартою. Так, у судовому засіданні 16 жовтня 2025 року підтвердився факт, що слідчим ОСОБА_12 було запаковано зовсім інші речі, аніж ті, які були знайдені під час обшуку за місцем проживання батьків ОСОБА_6 . Цей підмінений доказ було запаковано в спецпакет за 726-7101 без обов`язкової участі понятих та без обов`язкової відеофіксації, що є істотним порушенням. Зазначений доказ є єдиним доказом особливо тяжкого злочину вбивства та розбійного нападу. При цьому беззаперечним є факт, шо слідчий ОСОБА_12 помістив до спецпакета зовсім іншу річ і направив на експертизу, аніж ту, яка була знайдена під час обшуку.

Також вказує, що станом на 27 жовтня 2025 року безпосередньо підозрюваним у кримінальному провадженні №0000030 не було надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження, які були зібрані під час досудового розслідування згідно зі ст. 290 КПК України, що стверджується відсутністю підписів підозрюваних.

Вважає, що колегія суддів суду першої інстанції зайняла підтримує сторону обвинувачення, оскільки продовжує йому міру запобіжного заходу, а також порушує вимоги ст. 28 КПК України, адже не забезпечила розгляд цієї справи в розумний строк.

Адвокат ОСОБА_13 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , у судове засідання не з`явився; 27 листопада 2025 року на адресу суду надійшла його заява, у якій просить розгляд поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 проводити у його відсутності.

Захисник ОСОБА_14 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не подала.

З огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, а також заслухавши позицію прокурора, обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , які не заперечили проти проведення апеляційного розгляду у відсутності їхніх захисників, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності учасників, що не з`явились.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 на підтримання поданих апеляційних скарг, позицію прокурора ОСОБА_9 , яка просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №000030, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_6 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185 КК України; ОСОБА_16 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_17 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2021 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє від 16 жовтня 2025 року і до 15 грудня 2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2021 року до ОСОБА_7 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє від 16 жовтня 2025 року і до 15 грудня 2025 року включно.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 11 липня 2021 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м. Львова та ухвалами Шевченківського районного суду м. Львова, востаннє від 16 жовтня 2025 року і до 15 грудня 2025 року включно.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_6 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_18 в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_7 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Підставою для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , стала наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризику переховування обвинуваченого від суду, який обумовлюється тяжкістю покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується та які є особливо тяжкими. Крім цього, про можливу підготовку до втечі свідчить повідомлення Генерального консульства Чеської Республіки від 18 червня 2021 року про спробу отримання віз із метою сезонного працевлаштування у Чеській Республіці та рапорт працівника поліції про встановлення цього факту та встановлення зміни місця проживання ОСОБА_8 ; існування ризику впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, зокрема тих, що ще не допитані судом, що підтверджується обґрунтованим обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні розбоїв, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечним для життя і здоров`я людини та з проникненням у житло, спрямованих на заволодіння майном в особливо великих розмірах, та у вчиненні умисного вбивства; ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, підтвердженого тим, що ОСОБА_8 може повідомити співучасникам вчинення вказаного злочину відомі йому обставини кримінального провадження та можливість уникнення ним передбаченої законом відповідальності у зв`язку з тим, що станом на сьогодні такі не встановлені; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, про який свідчить систематичний характер злочинної діяльності, кількість її епізодів, що вказує на схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення злочинів. Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 врахував особу обвинуваченого, який ніде не працює; його вік та стан здоров`я дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі; і те, що вчинені ним злочини мають корисливий мотив та вчинені з застосуванням насильства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинувачених не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з позбавленням волі, про що просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинуваченими та їх захисниками не надано.

Доводи апеляційних скарг про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинувачених під вартою.

Стосовно оцінки доказів у кримінальному провадженні №000030 та, як наслідок, вирішення питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованих їм злочинах, то ці питання будуть вирішуватись у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, а не під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу чи на стадії перегляду цього рішення.

Посилання обвинувачених на тривалість перебування їх під вартою колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказана обставина не належить до переліку обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються при продовженні застосування запобіжного заходу.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисниками та обвинуваченими у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Стосовно визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, про що просять обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , то згідно з ч. 1 ст. 182 КПК України можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

З огляду на те, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я людини, а також вчиненні умисного вбивства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про недоцільність визначення обвинуваченим застави як альтернативного запобіжного заходу.

Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на необхідність дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги тривале перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4