Справа №705/6131/25
1-кс/705/1700/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м.Умань

Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі заявника ОСОБА_3

представника заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань у режимі відеоконференції скаргу представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000523 від 21.08.2025,

У С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову дізнавача про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000523 від 21.08.2025, яку обґрунтовує наступним.

04.08.2025 до відділу поліцейської діяльності №3 Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України.

Заява містила конкретні, об`єктивні дані та відомості про вчинення та наявність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 384 КК України, а саме стосувалась наступного: 10.09.2017 у період часу з 11год. 15хв. до 11год. 40хв. під час досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 50000154 був допитаний ОСОБА_5 , який будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та ст. 385 КК України, що підтверджується його особистим підписом, надав показання про те, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та користується будинком своєї матері гр. ОСОБА_6 .

Будучи допитаним в якості свідка у Христинівському районному суді Черкаської області, що мало місце 16.08.2018 року в рамках судового провадження по справі № 706/310/18 та будучи письмово попередженим про завідомо неправдиве показання за ст. 384 КК України ОСОБА_5 надав наступні показання: «особу на ім`я ОСОБА_3 він не знає взагалі та така особа йому не знайома, де мешкає, з ким, як і за яких обставин йому не відомо, у с. Углуватка був один чи два рази в житті, у тому числі під час обшуку, що мав місце 14.09.2107, показати чи вказати розташування та де знаходиться будинок ОСОБА_3 під АДРЕСА_2 він не може і не зможе, так як навіть не знає де він. У с. Углуватка він не гуляв, а його разом з ОСОБА_7 привезли на місце обшуку на автомобілі працівники поліції.

Будучи допитаним в якості свідка у Жашківському районному суді Черкаської області, що мало місце 29.01.2025 року у рамках справи № 706/310/18 та будучи письмово попередженим про завідомо неправдиве показання за ст. 384 КК України ОСОБА_5 підтвердив та надав показання, що особу на ім`я ОСОБА_3 не знає та раніше не був знайомий, конкретного будинку, номеру, його місце розташування вказати не може, а раніше чув чутки, що хтось може щось вирощує, підпис після ознайомлення з текстом у протоколі допиту свідка поставив особисто.

Враховуючи вище наведене, показання ОСОБА_5 завідомо неправдиві показання свідка, поєднані з обвинуваченням у тяжкому злочині стали підставою та штучним створенням доказів обвинувачення, які були використані стороною обвинувачення під час досудового розслідування кримінального провадження № 50000154, а саме показання ОСОБА_5 , а також аналогічні показання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були використані та стали підставою для прийняття хибних рішень слідчим суддею Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_10 , а саме винесення ухвали про надання дозволу на проведення обшуку в будинку чи іншому володінні за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 і де на даний час проживає ОСОБА_3 ; Винесення ухвали про надання дозволу на проведення обшуку в будинку чи іншому володінні за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 , при цьому, слід зауважити, що дані відомості та інформація щодо адрес, осіб які там проживають не відповідає фактичним обставинам та дійсній обстановці, тобто є перекрученими та спотвореними даними, які були отримані, використані та стали підставою для вище вказаних дозволів на проведення обшуків саме із завідомо неправдивих показань свідка ОСОБА_5 і які саме були штучно створені у рамках кримінального провадження № 50000154.

У подальшому на підставі штучно створених доказів завідомо неправдивих показаннях ОСОБА_5 та незаконно отриманих ухвал було проведено обшуки за вище вказаними адресами, до яких ОСОБА_3 немає жодного відношення та як результат ОСОБА_3 було незаконно пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та у вчиненні не тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України.

Окрім особистого зізнання ОСОБА_5 у наданні ним особисто, під час досудового розслідування завідомо неправдивих показань відносно ОСОБА_3 , поєднаних з обвинуваченням у тяжкому злочині та зі штучним створенням доказів обвинувачення, що він здійснив та підтвердив як мінімум двічі, будучи допитаним та приведеним до присяги судом, під час розгляду справи у Христинівському районному суді Черкаської області та Жашківському районному суді Черкаської області факт надання свідком ОСОБА_5 завідомо неправдивих показань також цілком та повністю підтверджується показаннями осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також начебто були допитані під час досудового розслідування у рамках кримінального провадження № 50000154 та на прохання працівників поліції погодились за винагороду у невеликій грошовій сумі до ста гривень, продукти, спиртне та підписали бланки протоколів допитів у якості свідків, у який у подальшому працівники поліції внесли відомості та дані, що їх цікавили та у подальшому використали аналогічним вище способом проти ОСОБА_3 , отримали дозвіл суду на обшук та провели незаконно обшуки.

Однак, ОСОБА_8 через певний тривалий час але все ж таки у 2021 році нарешті зізнався, що він та його батько ОСОБА_9 скоїли злочин 10.09.2017 через те що перебували у скрутному становищі, не мали засобів та джерел до існування, без місця постійного мешкання та погодились на пропозицію працівників поліції та вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 384 КК України, а саме надали завідомо неправдиві показання під час досудового розслідування та обмовили оговорили невідому їм особу ОСОБА_3 зі штучним створенням доказів обвинувачення.

Такі правдиві показання та зізнання у вчиненні злочину ОСОБА_8 надав та неодноразово підтвердив, будучи приведеним до присяги судом та допитаним у Монастирищенському районному суді Черкаської області, Жашківському районному суді Черкаської області, а також, будучи допитаним у якості свідка у кримінальному провадженні № 0000050, що перебуває у провадженні 2-го слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Київ (з дислокацією у м. Черкаси). У вказаному вище провадженні ОСОБА_3 визнано потерпілим.

Будучи обізнаними у «небажанні» та упередженості дій правоохоронців Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області щодо невнесення відомостей за заявою про вчинення злочину ОСОБА_5 від 04.08.2025 сторона потерпілого ОСОБА_3 вимушена була звернутись у передбачені законом порядку та спосіб за захистом своїх прав та інтересів до слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області зі скаргою щодо невнесення відомостей до ЄРДР за вище вказаною заявою про злочин.

В результаті такого звернення та залучення як сторони до справи уповноваженої особи Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області, розуміючи безальтернативність та прийняття судом єдиного можливого рішення про зобов`язання вище вказаної особи щодо внесення відомостей до ЄРДР, то зі спливом тривалого часу початку судового засідання у справі, уповноваженою особою зазначеного органу було все ж таки надано суду відомості та відповідні документи на підтвердження внесення відомостей за заявою ОСОБА_3 від 04.08.2025, а також надано Витяг з ЄРДР на підтвердження наявності кримінального провадження за № 0000523, однак, що підтверджує упередженість дій працівників Уманського РУП, не за ч. 2 ст. 384 КК України як зазначала сторона потерпілого у своїй заяві про злочин, а за ч. 1 ст. 384 КК України, тобто вже з самого початку орган досудового розслідування вдався до необґрунтованого заниження кваліфікації дій ОСОБА_5 , приниження ролі та вагомості вчиненого кримінального правопорушення, що є очевидним та відомим фактом, оскільки ОСОБА_5 є постійним та доволі «гарним» знайомим працівників як Уманського РУП так і певних керівників відділу поліції, що знаходиться у смт. Христинівка.

Відповідно до обізнаності сторони потерпілого щодо як загалом особи ОСОБА_5 , який схильний до постійних вигадувань, надання завідомо неправдивих показань, через постійне спілкування та залежність від певних осіб правоохоронців, системне та постійне залучення ОСОБА_5 до «оперативних закупок», необхідності, через залучення його працівниками поліції, участі у слідчих діях у якості понятого на обшуках, що було неодноразово повідомлено самим ОСОБА_5 в суді, а також як сам ОСОБА_5 зазначив, через постійні, сталі зв`язки дружбу ще з батьком та з родиною Сухецьких, якому ще у юному віці ОСОБА_5 допомагав по домогосподарству, то очевидним та абсолютно прогнозованим було рішення органу досудового розслідування дізнавача у даному кримінальному провадженні, що сторона потерпілого, вимушена оскаржувати, через очевидну упередженість, формалізм, поверховість, невмотивованість, невідповідність вимогам чинного Кримінального процесуального Закону, а відповідно незаконність прийнятого рішення винесеної постанови про відмову у визнанні потерпілим від 16.09.2025.

Заявник вказує, що твердження сторони потерпілого не є голослівними або надуманими, оскільки підтверджуються невідповідністю дій органу досудового розслідування з огляду на наступне.

Із заявником про злочин не було проведено бесіди з приводу мотивів та підстав, що стали причиною та підґрунтям для звернення із повідомленням до правоохоронних органів про вчинення певною особою кримінального правопорушення, не обов`язково допиту, хоча б прийняття пояснення, що не забороняється вимогами чинного законодавства, не було витребувано певних документів, пояснень та хоча б намагання розібратись у даній конкретній ситуації, дізнавач, не отримавши пояснень від жодної особи, у тому числі і від ОСОБА_5 , з метою виконання єдиного і самого головного завдання кримінального провадження встановлення істини у справі, передчасно, без з`ясування жодних фактів чи обставин, дослідження жодних документів, отримання пояснень від жодної сторони, заздалегідь, без огляду чи дослідження будь-яких документів про які зазначає особа у заяві, що надасть їх згодом, поверхнево та формально приймає упереджене, незаконне рішення про відмову у визнанні потерпілим від 16.09.2025, без жодного посилання на норму чинного законодавства та належного аргументування своєї позиції, без належної вмотивованості прийнятого рішення і в описовій частині якого, дізнавач вдався до вигадування та на власний розсуд трактування та застосування правових позицій Великої палати Верховного Суду, використання та застосування надуманих тверджень, не існуючих, взаємовиключних обставин.

Усі твердження дізнавача щодо аргументованості та начебто законності позиції органу досудового розслідування у даній справі звелись до єдиного потерпілого у даній категорії справ не може бути апріорі, оскільки Розділом XVIII Кримінального Кодексу України, передбачені кримінальні правопорушення проти правосуддя і саме тому відсутня сторона потерпілого, оскільки законом не передбачено можливості завдання безпосередньої моральної, фізичної чи майнової шкоди окремій особі.

Звертають увагу слідчого судді та вважають такі висновки і твердження органу досудового розслідування умисними, упередженими, невірними у застосуванні в контексті даної справи.

З огляду на наявність злочину, передбаченого ст. 372 КК України притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, наявність низки Законів, норм та положень, які прямо регулюють відшкодування шкоди потерпілому, через незаконні дії органів дізнання, слідства та суду у разі наявності справ та випадків притягнення винних осіб до відповідальності, можливість відшкодування шкоди державою, через незаконні дії посадових, службових осіб державних правоохоронних органів, однак, судячи з твердження дізнавача в оскаржуваній постанові, то теж виходить потерпілим по даній категорії справ певна фізична особа не може бути, а лише суспільство, держава, з чим категорично неможливо погодитись, оскільки це суперечить по-перше здоровому глузду та простій логіці, а по-друге чинному законодавству

Кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 384 КК України, відноситься до злочинів проти правосуддя, що вчиняються «із середини» (учасниками процесуальних відносин або особами, які покликані в силу закону до виконання обов`язків у судочинстві або щодо виконання судових рішень) і полягають у невиконанні або порушенні виконання ними своїх обов`язків у межах відносин судочинства чи виконання судових рішень. Спільним для цієї групи злочинів є те, що вони вчиняються спеціальним суб`єктом - учасником процесуальних відносин або відносин щодо виконання судових рішень, який не є службовою особою, однак на якого законом покладаються певні обов`язки в межах відносин судочинства чи виконання судових рішень (свідок, потерпілий, експерт, засуджений чи інші особи, на яких закон покладає обов`язки сприяти судочинству).

Щодо твердження дізнавача про наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, то у даній частині слід звернути увагу слідчого судді на ті факти, що по-перше відомості за заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 від 04.08.2025 були внесені до ЄРДР, що говорить про те, що вони, відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, апріорі містили відомості, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, по-друге ч. 5 ст. 55 КПК України, на яку посилається дізнавач, говорить та вказує на наявність та очевидність підстав вважати, що особі не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 цієї статті, тобто для цього необхідно як мінімум провести першочергові та необхідні слідчі процесуальні дії, витребувати, зібрати певні документи, докази з метою саме можливості дійти висновку про очевидність та достатність підстав, а у даному випадку дізнавач не провів ще жодної слідчої дії, не допитав жодної особи, не те що не дослідив, а навіть витребував, не долучив до матеріалів кримінального провадження жодного документу, а вже зробив, начебто належний, обґрунтований висновок з урахуванням позиції ВП ВС про наявність підстав для винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим.

Щодо посилань дізнавача, як на самий головний аргумент та основне застосування правової позиції Постанови ВП ВС у справі № 439/397/17 від 16.01.2019, то саме головне, що слід зазначити, так це те, що даний правовий висновок не має жодного відношення до даного кримінального провадження, в якому оскаржується незаконне рішення дізнавача, оскільки не є релевантним та не підлягає для застосування в даному кримінальному провадженні.

Дізнавач жодним чином не приділяє уваги та значення, що у даному кримінальному провадженні мова йде про факт того, що в кримінально-правовому значенні, відносно ОСОБА_3 було надано особою завідомо неправдиві показання зі штучним створенням доказів обвинувачення і саме з моменту створення таких доказів і було вчинено саме проти нього дане кримінальне правопорушення, а вже і лише потім такі показання було незаконно використані в суді з метою отримання незаконного дозволу на обшук.

А потерпілим у кримінально правовому розумінні як жертва посягання ОСОБА_3 з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, тобто незаконного використання дозволу на обшук суду, який було отримано на підставі завідомо неправдивих показань ОСОБА_5 та негативні наслідки у вигляді завдання фізичної шкоди здоров`ю, матеріальної шкоди в результаті незаконного вилучення майна та моральної шкоди, яка була завдана в результаті як самого факту наявності надання завідомо неправдивих показань, факту проведення незаконного обшуку, факту незаконного вилучення майна.

Також скаржник не погоджується з позицією дізнавача про те, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 384 КК України, є суспільні відносини стосовно забезпечення належних умов для отримання суб`єктами провадження правдивої інформації, що відповідає чинному законодавству. Слід зазначити, що у кримінальному провадженні № 50000154 у рамках якого було вчинено злочин: по-перше, не було забезпечено належних умов для отримання суб`єктами провадження правдивої інформації, а саме слідчого суддю, що надавав дозвіл на обшук було очевидно та достеменно введено в оману щодо адрес та місць проживання та користування майном ОСОБА_3 ; по-друге, не мав місця факт наявності у матеріалах кримінального провадження правдивих показань у якості ОСОБА_5 ; по-третє, не мав місце факт надання або наявності достовірних та не підроблених доказів, що у свою чергу доводить повну невідповідність та необґрунтованість позиції органу досудового розслідування дізнавача.

Вимушені звернути увагу слідчого судді, що орган досудового розслідування, на думку сторони потерпілого навмисно наводить окремі тези з вище наведеного джерела та не наводить позицію авторів повністю, яка полягає у наступному:

Загалом, дізнавач у своєму рішенні не звернув жодним чином уваги, а можливо і умисно «промовчав» про факт того, що суспільні відносини містяться та наявні між суб`єктами таких відносин, при тому, що у даній справі наявні суб`єкти фізичні особи: ОСОБА_5 , який надав завідомо неправдиві показання, ОСОБА_3 потерпілий жертва, відносно якого надали завідомо неправдиві показання і який, діючи надалі у відповідний, передбачений Законом спосіб, вимушений був дотримуватися відповідної належної поведінки, а саме мати наслідки у вигляді обшуку у домоволодінні, який було проведено на підставі ухвали дозволу суду, який було надано на підставі показань ОСОБА_5 , тобто в результаті надання завідомо неправдивих показань одним суб`єктом суспільних відносин, настали негативні наслідки для іншого суб`єкта супільних відносин.

Формально-юридично: потерпілим у розумінні КПК України є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди (ст. 55 КПК України), тобто у вказаному випадку у ОСОБА_3 незаконно було проведено обшук, вилучено речі, майно та він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин в результаті штучно створених доказів сторони обвинувачення, у подальшому під час розгляду справи по суті в суді такі незаконні дії було скасовано, а грошові кошти повернуто за рішенням суду.

Крім цього, підтвердженням незаконності дій вчинення злочину ОСОБА_5 у даній справі є вже наявність обвинувачення щодо ОСОБА_3 не у тяжкому злочині, а лише у кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 310 КК України.

Тобто у кримінальному провадженні за ст. 384 КК потерпілим завжди є держава, а додатковими потерпілими можуть бути фізичні чи юридичні особи, проти яких спрямовані неправдиві показання/висновки.

Вважають дані дії ОСОБА_5 протизаконними, умисними, такими, що вчинені з прямим умислом, через які ОСОБА_3 на протязі тривалого часу завдається шкода та його незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, тобто незаконні дії вчинення злочину завідомо неправдиві показання ОСОБА_5 є відправною точкою до усіх подальших і можливих незаконних дій у рамках кримінального провадження, відносно ОСОБА_3 і якби не було таких неправдивих показань, то не мав би місця дозвіл суду на обшук щодо ОСОБА_3 та відповідно усі подальші дії.

Оскаржувану постанову дізнавача від 16.09.2025 вважає не мотивованою та не зрозумілою, а відповідно такою, що не відповідає критеріям законності.

На його думку, що відмовляючи його підзахисному у визнанні його потерпілим, дізнавач обмежив потерпілу особу ОСОБА_3 у здійсненні своїх прав, натомість у заяві про залучення особи до провадження у якості потерпілого чітко зазначено про намір звернутись із цивільним позовом в межах даного кримінального провадження.

У зв`язку з чим вони і вимушені звернутися до суду з цією скаргою та просить суд визнати протиправними діями з боку дізнавача сектору дізнання Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області, в саме прийняте рішення постанову про відмову у визнанні потерпілим від 16.09.2025.

Скасувати постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження № 0000523 від 21.08.2025 року за ч. 1 ст. 384 КК України.

Зобов`язати компетентну та вповноважену особу сектору дізнання Уманського РУП ГУ НП в Черкаській області вчинити певні дії згідно чинного законодавства, а саме залучити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінального провадження № 0000523 від 21.08.2025 року за ч. 1 ст. 384 КК України як потерпілого.

Вручити пам`ятку про права і обов`язки потерпілого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у рамках кримінального провадження № 0000523 від 21.08.2025 року за ч. 1 ст. 384 КК України.

Допитати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження № 0000523 від 21.08.2025 року за ч. 1 ст. 384 КК України як потерпілого.

Скаржник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив суд її задовольнити оскільки вважає, що його підзахисний ОСОБА_3 є потерпілим у кримінальному провадженні за фактом порушення кримінального провадження відносно останнього, на підставі неправдивих показів одного із свідків. Вважає, що є достатньо підстав для визнання ОСОБА_3 потерпілим, у порушеному саме за його заявою кримінальному провадженні. Вважає, що органом досудового розслідування внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 384 КК України, при цьому невірно такий злочин кваліфіковано та, з метою уникнути відповідальності відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілою стороною. Таким злочином, останньому завдано значної моральної шкоди, тому незрозуміло, на підставі чого дізнавачем зроблено висновок про те, що у цій справі фізична особа не може бути потерпілою стороною, а тому категорично не погоджується з прийнятим дізнавачем рішенням про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим. Вимушений звернутися до суду з цією скаргою та просить скасувати постанову дізнавача від 16.09.2025. Разом з тим підтвердив, що у ОСОБА_3 немає перешкод для звернення до суду у порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування шкоди завданої неправомірними діями ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, але визнання потерпілим у даному кримінальному провадженні відповідатиме вимога чинного законодавства в зв`язку із порушенням прав останнього.

ОСОБА_3 в судовому засіданні також підтримав вимоги скарги та просив суд її задовольнити. Зазначив про те, що відносно нього, на підставі неправдивих показів ОСОБА_5 проводилося досудове розслідування, у нього було проведено обшук, йому завдано значної моральної шкоди, тому коли було доведено неправдивість цих підстав, а саме показів свідка, він і звернувся до органів досудового розслідування із заявою про злочин, на підставі якої було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. За вказаних обставин, не розуміє, чому відмовлено у визнанні його потерпілим, оскільки таким злочином йому було завдано шкоду. Також підтвердив, що не звертався з позовом про стягнення з ОСОБА_5 завданої шкоди.

Дізнавач СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд скарги проводити у її відсутність, вимоги скарги не визнає та заперечує проти її задоволення. Зазначила, що кримінальне провадження № 0000523 від 21.08.2025 розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, де основним безпосереднім об`єктом правопорушення є суспільні відносини стосовно забезпечення належних умов для отримання правдивої інформації. У вказаному правопорушенні відсутня сторона потерпілого, оскільки законом не передбачено можливості завдання безпосередньої моральної, фізичної чи майнової шкоди окремій особі. ОСОБА_3 може викласти свої покази по вказаному кримінальному провадженні в якості свідка та долучати всі необхідні докази, які вважає за необхідне.

Вислухавши заявника та його представника, врахувавши процесуальну позицію дізнавача, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з матеріалів скарги та матеріалів кримінального провадження № 0000523 від 21.08.2025, постановою від 16.09.2025 дізнавач СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_13 відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_3 від 12.09.2025 про залучення його потерпілим у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що сектором дізнання Уманського РУП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, що розпочате на підставі заяви ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про те, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, а саме надання завідомо неправдивих показань, зареєстрованою в ЄО № 25795.

Під час досудового розслідування до дізнавача СД Уманського РУП ГУНП в Черкаській області надійшла заява ОСОБА_3 від 12.09.2025, який просив визнати його потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

За результатом розгляду даної заяви дізнавач дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви оскільки за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Крім цього, дізнавач посилається на те, що поняття «потерпілий» не тотожне у матеріальному кримінальному праві та у кримінально-правовому розумінні. Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України є суспільні відносини стосовно забезпечення належних умов для отримання суб`єктами провадження правдивої інформації, яка включає в себе правдиві покази свідка та надання недостовірних доказів тощо.

Обґрунтовуючи своє рішення, дізнавач зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 384 КК України, відноситься до злочинів проти правосуддя, що вчиняються із «середини», тобто учасниками процесуальних відносин або особами, які покликані в силу закону до виконання обов`язків у судочинстві або щодо виконання судових рішень). Спільним для цієї групи злочинів є те, що вони вчиняються спеціальним суб`єктом учасником процесуальних відносин або відносин щодо виконання судових рішень, який не є службовою особою, однак на якого законом покладаються певні обов`язки в межах відносин судочинства чи виконання судових рішень, тому об`єктивно в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 384 КК України, відсутня сторона потерпілого, оскільки законом не передбачено можливості завдання безпосередньої моральної, фізичної чи майнової шкоди окремій особі.

У зв`язку із зазначеним, дізнавач вважає, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно п. п. 1, 2 п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Частина 5 цієї статті зазначає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині 1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови дізнавачем у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально-правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

Законодавцем ст. 384 КК України віднесена до Розділу «Кримінальні правопорушення проти правосуддя». Слід зазначити, що об`єктом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, є нормальна діяльність судів і правоохоронних органів при здійсненні правосуддя. Вказане кримінальне правопорушення посягає на нормальну діяльність органів дізнання, досудового слідства та суду щодо виявлення та дослідження фатів та обставин під час розслідування і розгляду кримінальних проваджень, а також цивільних справ, що перешкоджає встановленню істини та постановленню правосудного судового рішення.

Дізнавачем обґрунтовано відмовлено у залученні в якості потерпілого ОСОБА_3 , оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 384 КК України відноситься до злочинів з формальним складом для наявності об`єктивної сторони якого не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків, зокрема, спричинення шкоди.

Посилання скаржника на спричинення йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок неправдивих показань свідка ОСОБА_5 не охоплюється ні об`єктом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України, ні його об`єктивною стороною.

Разом з цим слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває та дізнавачем вживаються заходи щодо встановлення обставин, які підлягають доказуванню згідно ст.91 КПК України, при цьому ОСОБА_3 не позбавлений можливості надати покази в якості свідка та наявні в нього докази до матеріалів кримінального провадження, а також звернутися до суду за захистом своїх прав та стягненням завданої моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки дізнавач в оскаржуваній постанові правомірно, обґрунтовано та вмотивовано прийшов до переконання про відсутність в матеріалах кримінального провадження достатніх даних вважати, що ОСОБА_3 є потерпілою стороною у вказаному кримінальному правопорушенні.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого або про зобов`язання вчинити певну дію за наявності відповідного обов`язку, встановленого законом, або про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до чинного кримінального процесуального закону дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. (ч. 4 ст. 40-1 КПК України).

Отже, попри те, що слідчий суддя здійснює судовий контроль за кримінальним провадженням, у дізнавача, прокурора є певний обсяг дискреційних повноважень, а тому слідчий суддя не уповноважений приймати рішення щодо зобов`язання дізнавача задовольняти клопотання заявника.

Таким чином, враховуючи, що дізнавач на виконання вимог статті 220 КПК України розглянув клопотання ОСОБА_3 та виніс постанову про відмову у його задоволенні, дана постанова відповідає обставинам справи та не суперечить вимогам до такого процесуального документу, то слідчий суддя не вбачає підстав для скасування такого рішення, а тому вимоги скарги про зобов`язання дізнавача вчинити певні дії, зокрема, визнати заявника потерпілим та допитати його не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1