Справа № 308/287/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/555/22 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2022.

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відповідно до ст. 81 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, 06.01.2022 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Будапештського міського суду від 02.04.2003 та вироком Будапештського апеляційного суду від 22.04.2004, які приведені у відповідність до законодавства України постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2014 та ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2014. Клопотання мотивують тим, що засуджений ОСОБА_6 відбув більше 27 (двадцять сім) років з призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі, щиро розкаявся у вчиненому та своєю поведінкою довів своє виправлення. Вважають безпідставним зазначення в характеристиках на ОСОБА_6 з місць відбування покарань про його посередню характеристику, оскільки така нічим не підтверджена. Щодо відсутності заохочень звертають увагу суду на те, що такі особа може отримати за сумлінне ставлення до праці. Однак, з об`єктивних, незалежних від ОСОБА_6 обставин, не зважаючи на його неодноразові звернення до установи виконання покарань, його не залучено до праці. При цьому захисник та засуджений просили врахувати, що ОСОБА_6 є спокійним, врівноваженим, охайним, займається самоосвітою, бере участь у програмах диференційованого впливу, займається вишиванням.

В ухвалі суду вказується на те, що наразі в Україні відсутній порядок та дієвий механізм судового перегляду покарання щодо осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі, а процедура розгляду клопотань про застосування звільнення від відбування покарання відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, або пом`якшення їм покарання діючим кримінальним процесуальним законодавством України не передбачена. Таким чином, хоча вироком Будапештського міського суду від 02.04.2003 та Будапештського апеляційного суду від 22.04.2004 і передбачена можливість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6

-2-

після відбуття 25 (двадцяти п`яти) років позбавлення волі, однак, у зв`язку з відсутністю законодавчого механізму перегляду покарання щодо осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі, процедури розгляду клопотань про застосування звільнення від відбування покарання відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, клопотання захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання залишено судом без задоволення.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 вказує на те, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню. Суд, окрім іншого, порушив право на справедливий суд, оскільки не дав оцінку тим обставинам, на які посилалась сторона захисту та існування яких підтверджено доказами, які суд дослідив в судовому засіданні, тим самим фактично заперечуючи право і можливість засудженого ОСОБА_6 на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, пославшись на нібито відсутність правового врегулювання умовно-дострокового звільнення засуджених до довічного позбавлення волі. Окрім того, суд у своєму рішенні послався на рішення ЄСПЛ у справі Селеш та інші проти України від 10.02.2022, однак безпідставно не застосував його. Висновок суду про відсутність порядку та дієвого механізму судового перегляду покарання щодо осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі, не відповідає дійсності в контексті справи ОСОБА_6 , право якого на розгляд клопотання про умовно-дострокове звільнення визнано на міжнародно-правовому рівні, оскільки у судовому рішенні Угорської Республіки визначено можливість вирішення питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 після відбуття 25 (двадцяти п`яти) років позбавлення волі. Таким чином, засуджений ОСОБА_6 відбув більше 27 (двадцять сім) років з призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі, щиро розкаявся у вчиненому та своєю поведінкою довів своє виправлення. Просить скасувати ухвалу суду від 28.09.2022 та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 умовно- дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, дослідивши докази, колегія суддів уважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно до ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства дотримався.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 засуджений вироками Будапештського міського суду від 02.04.2003 та Будапештського Апеляційного суду від 22.04.2004 за абз. 1 параграфа 166 та пунктами с, d, f параграфу 166 Кримінального кодексу Угорщини, до довічного позбавлення волі у тюрмі суворого режиму з можливістю умовного звільнення не раніше ніж через 25 років з остаточною висилкою з території Угорської Республіки.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2014 визнано зазначені судові рішення Угорської Республіки. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. У відповідності з судовим рішенням Республіки Угорщини визначена можливість вирішення питання про умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 після відбуття 25 років позбавлення волі.

-3-

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2014 постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2014 змінена: ОСОБА_6 вважається засудженим за ст. 93 п. г, е КК України в редакції 1960 року до довічного позбавлення волі. У решті постанова залишена без змін.

Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015 постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.07.2014 та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23.09.2014 щодо ОСОБА_6 залишені без змін.

Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 06.03.2018 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк тримання під вартою з 05.08.2000 по 22.04.2004 включно.

Тобто, на момент звернення сторони захисту до суду із клопотанням ОСОБА_6 відбув більше 27 років призначеного йому покарання у виді позбавлення волі.

У своєму клопотанні обвинувачений і захисник ставлять питання про застосування до ОСОБА_6 умовно дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16.09.2021 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

На виконання вказаного Рішення Конституційного Суду України та рішень Європейського суду з прав людини, з метою усунення системної проблеми, 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2689-ІХ, які набрали чинності 06.11.2022.

Вказаними Законами внесено зміни до КК України, КПК України та КВК України, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 82 КК України зі змінами, внесеними згідно із вищезгаданим Законом України № 2690-ІХ від 18.10.2022, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

-4-

Відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України в редакції Закону України № 2690-ІХ від 18.10.2022, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Тобто, з прийняттям Закону № 2690-ІХ від 18.10.2022 з`явилась можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за визначеним цим Законом процесуальним алгоритмом із послідовним застосуванням положень ч. 5 ст. 82 КК України (заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років), а після відбуття не менше трьох чвертей цього строку - на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України.

Таким чином, на даний час Кримінальним кодексом України передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як встановлено апеляційним судом, питання щодо заміни ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не вирішувалось. На наявність таких обставини не посилалася сторона захисту і в апеляційній скарзі.

Водночас, відповідно до встановленого чинним законодавством порядку, без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливо застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, що прямо вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України (в редакції Закону № 2690-ІХ від 18.10.2022).

Отже, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання задоволенню не підлягає, про що правильно вказав суд першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, доводи захисника про незаконність оскарженої ухвали колегія суддів визнає необґрунтованими і такі відхиляє.

Що стосується доводів захисника про те, що тривале ув`язнення ОСОБА_6 порушує ст. 3, 23, 28 Конституції України, то суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що Конституційний Суд України у рішенні № 6-р(ІІ)/2021 дійсно визнав неконституційними окремі положення КК України, які унеможливлювали заміну довічного покарання або умовно-дострокове звільнення. Проте зазначене не скасовує правомірності вже призначеного вироку, а навпаки визначає чітку процедуру, за якою особа, засуджена до довічного ув`язнення, може ініціювати заміну покарання на підставі ст. 82 КК України після відбуття не менше 15 років покарання, що і передбачено Законом № 2689-ІХ від 18.10.2022, який прийнято на виконання вимог ЄСПЛ, викладених у рішенні «Петухов проти України».

У даному випадку вимога засудженого про заміну довічного позбавлення волі на строк два роки є юридично неможливою, оскільки суперечить прямій нормі ч. 5 ст. 82 КК України.

-5-

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства. Доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності ухвали та не містять нових обставин, які б впливали на висновки щодо відмови в задоволенні клопотання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним, кримінальним процесуальним та кримінально-виконавчим законами, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2022, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_9 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відповідно до ст. 81 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді