ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
Справа № 646/389/26
№ провадження 1-в/646/66/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року міста Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового засідання:

прокурор Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 ,

засуджений ОСОБА_4 ,

представник Державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Основ`янського районного суду міста Харкова в режимі відеоконференції матеріали клопотання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:

-вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 408 Кримінального кодексу України, до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років; на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2023, постановою Верховного Суду від 28.03.2024 за частиною першою статті 152 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки;

-вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.04.2024, вироком Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2024, за частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі, за частиною третьою статті 152 Кримінального кодексу України у виді 8 років позбавлення волі. На підставі частини першої статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_4 покарання у виді 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін;

-ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.04.2025 на підставі частини четвертої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова 12.04.2021, яким він засуджений за частиною третьою статті 408 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, більш суворим призначеним вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.04.2024 (який скасовано в частині призначення покарання вироком Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2024) за частиною третьою статті 152, частиною другою статті 186, частинами першою та другою статті 70 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі,

про зарахування строку попереднього ув`язнення з 12.12.2020 по 26.09.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

До Основ`янського районного суду міста Харкова від засудженого ОСОБА_4 надійшло клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення.

В обгрунтування клопотання засуджений зазначив, що вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2021 його було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 408 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі статей 75, 76 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. 14.02.2023 вироком Приморського районного суду м. Одеси засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 125, частиною першою статті 152 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_4 зазначає, що у кримінальному провадженні стосовно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, фактично під вартою в установах попереднього ув`язнення він перебував у період з 12.12.2020 по 26.09.2024.

На переконання засудженого, відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, у редакції, яка підлягає застосуванню у його випадку, один день попереднього ув`язнення зараховується за два дні позбавлення.

Ураховуючи викладене вище, з метою дотримання вимог кримінального законодавства, принципів законності, справедливості, ОСОБА_4 просив здійснити зарахування строку попереднього ув`язнення з 12.12.2020 по 26.09.2024 із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив задовольнити з мотивів наведених у ньому.

Прокурор Слобідської окружної прокуратури міста Харкова заперечував проти задоволення клопотання засудженого; зазначив суду, що правових підстав для задоволення клопотання не вбачає.

Представник Державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12)» ОСОБА_5 вирішення питання про задоволення клопотання засудженого залишив на розсуд суду.

Суд, заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши клопотання, матеріали особової справи засудженого, дійшов таких висновків.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2021 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 408 Кримінального кодексу України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років; на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2023, постановою Верховного Суду від 28.03.2024 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152 Кримінального кодексу України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.04.2024, вироком Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2024, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, за частиною третьою статті 152 Кримінального кодексу України у виді 8 років позбавлення волі. На підставі частини першої статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_4 покарання у виді 9 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 28.04.2025 на підставі частини четвертої статті 70 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеного вироком Франківського районного суду м. Львова 12.04.2021, яким він засуджений за частиною третьою статті 408 Кримінального кодексу України до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, більш суворим призначеним вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.04.2024 (який скасовано в частині призначення покарання вироком Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2024) за частиною третьою статті 152, частиною другою статті 186, частинами першою та другою статті 70 Кримінального кодексу України призначено покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

Окрім того, поставлено строк відбуття покарання ОСОБА_4 відповідно до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.04.2024, який скасовано в частині призначення покарання вироком Миколаївського апеляційного суду від 26.09.2024, рахувати з 19.04.2024.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк тримання його під вартою 22.03.2019 (один день затримання за статтею 208 Кримінального процесуального кодексу України), а також строк попереднього ув`язнення та строк відбуття покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 14.02.2023 - з 12.12.2020 до 26.09.2024.

Відповідно до частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно із частиною другою статті 539 Кримінального процесуального кодексу України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається , зокрема, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону № 838-VIII було визначено правило зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У подальшому такий підхід законодавець визнав недостатньо обґрунтованим, 21 червня 2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України викладено в іншій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Положення частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону №838-VIII передбачали, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому у строк попереднього ув`язнення в цілях цієї норми включалися строки: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжного заходу, обраного суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Натомість положення частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону № 2046-VIII, які набрали чинності 21 червня 2017 року, передбачають, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами частини першої цієї статті, а при призначенні покарань, незазначених у частині першій статті 72 Кримінального кодексу, суд, ураховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи; ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, ця норма визначає загальне правило прямої дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, а також заборону їх зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують саме відповідальність особи (тобто йдеться про злочинність та караність діяння).

При визначенні редакції частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України, яка підлягає застосуванню в конкретному випадку, з огляду на положення частини другої статті 5 Кримінального кодексу України необхідно з`ясувати, чи забезпечується в цьому випадку дія після 21 червня 2017 року попередньої редакції згаданої норми з урахуванням положень частини другої статті 4 Кримінального кодексу України.

Частина перша статті 5 Кримінального кодексу України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі. Відповідно до частини другої цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У той же час за приписами частини другої статті 4 Кримінального кодексу України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Аналіз змісту зазначених норм дозволяє зробити висновок, що стаття 5 Кримінального кодексу України регулює виключно питання зворотної дії закону (тобто встановлює правила застосування закону до діянь і правовідносин, які були вчинені до набрання новим законом чинності й не тривають (не продовжуються) після цього), але не забороняє його пряму дію (тобто не виключає можливість застосування «нового» закону до діянь або правовідносин, які виникли та/або тривають після набрання ним чинності).

Водночас частина друга статті 4 Кримінального кодексу України установлює, що застосуванню підлягає не будь-який закон про кримінальну відповідальність, який діяв на момент вчинення діяння, а лише той, що визначає «злочинність», «караність» та «інші кримінально-правові наслідки діяння».

Очевидним є те, що досліджувані правила частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України не визначають злочинності та караності діяння.

Ураховуючи викладене вище, положення частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у частині першій статті 72 Кримінального кодексу України, не можна вважати такими, що визначають «караність» або «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні частини другої статті 4 Кримінального кодексу України.

Тому, положенням указаної правової норми в редакції Закону від 26листопада 2015 року № 838-VIII не може надаватися ультраактивна дія, яка би забезпечила можливість їх застосування після набрання 21 червня 2017 року чинності новою редакцією цієї норми відповідно до Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII.

Водночас, оскільки зазначене вище зарахування не є передбачуваним кримінально-правовим наслідком злочину самого по собі, а безпосередньо обумовлене фактом застосування кримінально-процесуальних заходів (без якого таке зарахування неможливе), то застосування частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з дати набрання ним чинності щодо періодів попереднього ув`язнення, що мали місце в період дії цієї норми, означає пряму, а не зворотну дію, а тому не порушуватиме положення статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 Кримінального кодексу України. І лише застосування частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів попереднього ув`язнення, що тривали до набрання цим Законом чинності, становило би заборонену частиною другою статті 5 Кримінального кодексу України зворотну дію закону.

Таким чином, при зарахуванні попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі або у строк іншого покарання, передбаченого частиною першою статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону від 26 листопада 2015 року 838-VIII підлягає застосуванню стосовно періодів попереднього ув`язнення, які тривали до 20 червня 2017 року включно, у тому числі до набрання чинності вказаним Законом, а в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII до періодів, які мали місце, починаючи з 21 червня 2017 року, незалежно від того, коли було вчинено злочин за фактом якого здійснюється відповідне кримінальне провадження.

З матеріалів справи убачається, що попереднє ув`язнення ОСОБА_4 мало місце у період з 12 грудня 2020 року по 26 вересня 2024 року, тобто після набрання чинності 21 червня 2017 року Законом України № 2046-VIII, яким частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України викладено в редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день за один день позбавлення волі.

Оскільки правило зарахування строку попереднього ув`язнення «день за два», встановлене частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України у редакції Закону № 838-VIII, застосовується виключно до періодів попереднього ув`язнення, що мали місце до 20 червня 2017 року включно, а попереднє ув`язнення засудженого відбувалося у період дії нової редакції цієї норми, підстави для зарахування строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день за два дні позбавлення волі відсутні, тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 537 та 539 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення з 12.12.2020 по 26.09.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Основ`янський районний суд міста Харкова до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та оголошено 30 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_1