1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/417/26 1-кс/335/411/2026
30 січня 2026 року м. Запоріжжя
В ході досудового розслідування встановлено, що 07.01.2026 приблизно в період часу з о 12:51 до 14:31 з телефонів НОМЕР_1 , нік: « ОСОБА_5 », НОМЕР_2 , нік: « ОСОБА_6 », НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , невстановлена особа чоловічої статі яка представилась співробітником Служби безпеки України зателефонувала на мобільний тефлон потерпілої НОМЕР_5 , стверджуючи що потерпіла причетна до незаконних ді Російської Федерації та під приводом захисту її грошових коштів, попросив потерпілу перевести її грошові кошти на різні реквізити а саме за реквізитами: ОСОБА_7 , НОМЕР_6 , ЄДРПОУ/ІПН: НОМЕР_7 , картка № НОМЕР_8 , за реквізитами: ОСОБА_8 , НОМЕР_9 , ЄДРПОУ/ІПН: НОМЕР_10 , картка № НОМЕР_11 , за реквізитами: ОСОБА_9 , НОМЕР_12 , ЄДРПОУ/ІПН: НОМЕР_13 , картка № НОМЕР_14 , за реквізитами: ОСОБА_10 , НОМЕР_15 , ЄДРПОУ/ІПН: НОМЕР_16 , картка не (відома), за реквізитами: ОСОБА_11 , НОМЕР_17 , ЄДРПОУ/ІПН: (не відомий), картка банку АТ «Юнекс» № НОМЕР_18 , після чого потерпіла за 2 транзакцій перебуваючи в банку «ПриватБанк» за адресою: м. Запоріжжя, Соборний, буд. 151 після чого за 4 транзакції перебуваючи в банку «Ощадбанк» за адресою: м. Запоріжжя, Соборний буд. 149, перерахувала 9 400 доларів США та 1700 євро, що є еквівалентно в гривні 480 000 гривень. Своїми діями невідома особа спричинила потерпілій ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріальні збитки на вищевказану суму. (ЖЄО №712 від 07.01.2026).
В якості потерпілого допитано ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що протягом декількох останніх років заявниця накопичувала грошові кошти у валюті, а саме 9 400 доларів США та 1 700 євро, отримані під час роботи в Ізраїлі.
07.01.2026 приблизно о 09:51 їй у месенджері «Viber» зателефонував чоловік, який представився співробітником Служби безпеки України (номер телефону: НОМЕР_1 , нік « ОСОБА_5 »). Він повідомив, що ТОВ «Шарк Фарм», у якого заявниця замовляла лікарський препарат «Суглобол» у лютому 2025 року, нібито співпрацює з Російською Федерацією. Також він стверджував, що заявниця підозрюється у колабораціонізмі та щодо неї проводиться перевірка, оскільки від її імені нібито була відправлена посилка з вибуховим пристроєм до м. Харків.
Після цього чоловік наполіг, щоб заявниця написала заяву про те, що вона не співпрацювала з РФ і не вчиняла протиправних дій. Зразок заяви був надісланий їй, після чого вона написала її від руки та переслала. Надалі їй повідомили про необхідність «декларування» грошових коштів шляхом їх переказу для нібито перевірки.
Діючи під психологічним тиском, заявниця здійснила низку грошових переказів через відділення «ПриватБанк» та «Ощадбанк» у м. Запоріжжя на рахунки третіх осіб. Загальна сума переказаних коштів після конвертації валюти та з урахуванням банківських комісій склала 480 000 гривень.
Після цього з нею знову зв`язався чоловік, який також назвався співробітником СБУ (номер телефону: НОМЕР_2 , нік « ОСОБА_6 ») та попросив надіслати фото платіжних квитанцій, що заявниця і зробила. Також з нею контактували інші особи через «Viber» з номерів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Усі співрозмовники наполягали, щоб вона не припиняла розмову та нікому не повідомляла про подію.
Крім того, із контактом « ОСОБА_6 » заявниця спілкувалася по відеозв`язку. Чоловік перебував у кабінеті, за його спиною були прапор України та шеврони силових структур. Він мав кремезну статуру, кругле обличчя, смугляву шкіру, темне коротко підстрижене волосся. Особливих прикмет заявниця не помітила, однак у разі повторної зустрічі зможе його впізнати.
У ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи, діючи умисно, шляхом обману та психологічного тиску, під приводом нібито проведення перевірки та декларування грошових коштів, заволоділи грошовими коштами потерпілої на загальну суму 480 000 гривень.
Грошові кошти були перераховані потерпілою 07.01.2026 року через банківські установи на рахунки третіх осіб, а саме:
?07.01.2026 року, через відділення АТ «ПриватБанк», потерпіла здійснила переказ грошових коштів у сумі 100 000 гривень на рахунок
власник рахунку: ОСОБА_13 ,
?07.01.2026 року, через АТ «ПриватБанк», здійснено переказ грошових коштів у сумі 50 000 гривень на рахунок
власник рахунку: ОСОБА_8 ,
?07.01.2026 року, через відділення АТ «Ощадбанк» (м. Запоріжжя), здійснено повторний переказ грошових коштів у сумі 50 000 гривень на рахунок
власник рахунку: ОСОБА_8 ,
?07.01.2026 року, через АТ «Ощадбанк», здійснено переказ грошових коштів у сумі 100 000 гривень на рахунок
власник рахунку: ОСОБА_9 ,
?07.01.2026 року, через АТ «Ощадбанк», здійснено переказ грошових коштів у сумі 100 000 гривень на рахунок
власник рахунку: ОСОБА_10 ,
Слідчий клопотання підтримала, надавши відповідну письмову заява.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У ст. 171 КПК України, викладено вимоги, яким повинно відповідати клопотання слідчого про арешт майна. Зокрема у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Таким вимогам клопотання слідчого про арешт майна не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном і ніхто не може бути протизаконно обмежений в реалізації свого законного права власності.
Статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вирішуючи вказане клопотання слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий звертаючись із вказаним клопотанням просить: «накласти арешт на банківські рахунки НОМЕР_12 , НОМЕР_9 , НОМЕР_15 , НОМЕР_6 , відкритих в АТ «Банк Кредит Дніпро» та заборонити власникам банківських рахунків та іншим особам користуватися, або розпоряджатися іншим чином. При цьому, матеріали додані до клопотання не містять жодних належних доказів, що вказані банківські рахунки відкриті на певних осіб в АТ «Банк Кредит Дніпро».
Додані до клопотання документи не свідчать про належність вказаних рахунків відповіднім особам, на які слідчий просить накласти арешт. Між тим, слідчий суддя констатує, що відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України, арешт може бути накладений, зокрема, на гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, що свідчить про можливість вирішення питання про накладення арешту на грошові кошти, які перебувають на відповідному рахунку, за наявністю доведеності відповідних правових підстав.
Даних щодо наявності розміру грошових коштів на вказаних рахунках, слідчим не надано.
При цьому, слідчий у клопотанні просить вирішити питання про накладення арешту на банківські рахунки, що не передбачено вимогами кримінально-процесуального законодавства України.
Отже, за викладених обставин, враховуючи вимоги кримінально-процесуального законодавства України, слідчий суддя доходить висновку про необґрунтованість вказаного клопотання, недоведеність слідчим необхідності такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 170-173 КПК України, слідчий суддя,
У задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_4 , про арешт майна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1