КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8352/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні №0002860,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12 грудня 2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у кримінальному провадженні, а сама підозра є необґрунтованою.

Також вказує, що стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 має постійне зареєстроване місце проживання та місце роботи, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ із ДУ «Київський слідчий ізолятор») та його захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_11 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, в провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП України у м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002860 від 01.09.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.2 ст.307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення за рахунок розповсюдження наркотичних засобів, в порушення вимог Законів України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» організували та систематично здійснювали незаконне виготовлення та зберігання з метою збуту наркотичного засобу - «канабіс». Відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_12 відповідав за вирощування, сушіння та подрібнення раніше вирощеної рослинної речовини - канабісу, фасування та подальшу передачу вже доведеної до стану придатного до вживання речовини ОСОБА_7 . В свою чергу, ОСОБА_7 повинен був контролювати процес посіву, вирощування та сушіння речовини, пошук клієнтів та збут їм раніше вирощеної наркотичної речовини - канабісу.

Таким чином, ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 відповідно до раніше розробленого плану злочинної діяльності, згідно розподілених ролей та обов`язків, за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час здійснив незаконний посів рослин «канабісу», який в подальшому висушив та у невстановлений спосіб здійснив подрібнення, тим самим довів нарковмісну рослину до стану, придатного до вживання, тобто виготовив та почали незаконно зберігати за місцем свого мешкання з метою подальшого роздрібного збуту.

В подальшому, 14.10.2025 у період часу з 10 год. 02 хв. по 12 год. 14 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_12 було проведено обшук, під час якого було виявлено та вилучено рослинну речовину зеленого кольору, у якій було виявлено наркотичний засіб - канабіс, масою 4374,191 г., яку ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 від 03.06.2009 року виготовили та зберігали з метою збуту в особливо великих розмірах.

Канабіс, згідно з «Списком № 1 наркотичні засоби та рослини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІI» Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 06.05.2000 № 770, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Постановою Дніпровської окружної прокуратури м. Києва від 14.10.2025 матеріали проваджень досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002860 від 01.09.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України, № 0003274 від 14.10.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, об`єднано в одне провадження за № 0002860.

14.10.2025 ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

15.10.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме у незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту наркотичного засобу, вчинене групою осіб.

16.10.2025 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме у незаконному виготовленні та зберіганні з метою збуту наркотичного засобу в особливо великих розмірах, вчинене групою осіб.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 3 ст. 307 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: інформуваннями оперативного підрозділу про виявлення кримінальних правопорушень; протоколами обшуків; протоколом допиту свідка, протоколом негласної слідчої (розшукової) дії у вигляді спостереження за місцевістю, висновками проведених експертиз матеріалів, речовин та виробів за вилученими речовими доказами, а саме речовин рослинного походження, протоколами проведених обшуків за місцями проживання фігурантів у кримінальному провадженні, зокрема приміщення та ділянки, де здійснювалась протиправна діяльність з виготовлення та зберігання наркотичних засобів та вилученими там речовими доказами, протоколом огляду телефону та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

16.10.2025 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 12.12.2025 включно, без визначення розміру застави.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Вивчивши матеріали надані суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розсування фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Крім цього, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив, що слідчим у своєму клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, має місце продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки належні і достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде перебувати під вартою, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається аж до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, позаяк наявність такого ризику існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, як правильно встановлено слідчим суддею, матеріали судового провадження також містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема можливості ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які, поряд із раніше зазначеними ризиками, теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

На переконання колегії суддів, матеріали досудового провадження містять достатньо даних для висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах досудового провадження відсутні та стороною захисту не надані.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя не врахував, що слідчим у клопотанні належним чином не доведено, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки та такий ступінь вірогідності, якому здатен запобігти лише запобіжний захід у виді безальтернативного тримання під вартою, тому дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 без визначення застави.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, що не передбачає часткового скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів доходить висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню повністю, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Дослідивши надані суду апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження та врахувавши конкретні обставини та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , ступінь суспільної небезпеки та його наслідки, суворість покарання, що загрожує у разі можливого визнання його винуватості, конкретні обставини інкримінованих йому дій та дані про особу підозрюваного, беручи до уваги ступінь вірогідності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вік та стан здоров`я, відсутність судимостей, міцність сімейних та соціальних зв`язків підозрюваного, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України, в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень у національній грошовій одиниці.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінальному правопорушенню, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки внесення застави в такому розмірі повинно достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечити в подальшому його належну процесуальну поведінку в даному провадженні.

Вирішуючи питання про покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, колегія суддів вважає за необхідне покласти на нього наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контрою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення. Таким чином, при постановленні нової ухвали, колегія суддів може визначити строк дії такої ухвали в межах строку досудового розслідування, який існував на час постановлення оскаржуваної ухвали, строком на 60 днів, тобто до 12.12.2025 включно.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Доводи сторони захисту в частині характеризуючих ознак та даних про особу підозрюваного, зокрема, його вік та стан здоров`я, відсутність судимостей, наявність сімейних та соціальних зв`язків, були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть бути достатніми підставами для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, як просить сторона захисту.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 605 600 грн, та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 12 грудня 2025 року.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186, призначення платежу «застава».

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контрою.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного у разі внесення застави, визначити в межах строку досудового розслідування, тобто до 12 грудня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4 ____________