Справа № 127/3353/26
Провадження №11-сс/801/129/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

при секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бар Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, інваліда з дитинства, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 121 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року задоволено погоджене із прокурором клопотання слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000110, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2026 року за ознаками частини другої статті 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 31 січня 2026 року оголошено підозру за частиною другою статті 121 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 31 березня 2026 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також наявність ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою. Також вирішуючи питання про визначення застави слідчий суддя з огляду на положення пунктів першого-другого частини четвертої статті 183 КПК України (вчинення злочину із застосуванням насильства та наслідки злочину у виді загибелі людини) вважав за недоцільне визначити заставу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2026 через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить застосувати до ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання по АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не виконано вимоги статті 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всі обставини, у тому числі віку, стану здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, наявність родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей. У цьому аспекті захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, працює за цивільно-правовим угодами, є інвалідом дитинства, визнає провину та шкодує про вчинене.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги захисника вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підозрюваного підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону не дотримано, а висновки про необхідність застосування виключного запобіжного заходу належним чином не умотивовано.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Оскільки ухвала слідчого судді в частині обґрунтованості підозри стороною захисту не оспорюється, тому висновки слідчого судді в цій частині апеляційним судом не перевіряються.

Стосовно наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, а також перешкоджання провадженню іншим чином.

Під ризиками, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

З цього приводу суд зазначає, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, на початковому етапі здійснення кримінального провадження у певній мірі може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. У даному ж провадженні у сукупності із тяжкістю інкримінованого злочину суд вважає доведеним ризик, передбачений пунктом першим частини першої статті 177 КПК України.

Стосовно ризику вчинення іншого кримінального правопорушення суд зазначає про те, що ані слідчим у клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 у минулому притягався до будь-якого виду відповідальності, який би вказував на антисоціальну (кримінальну) поведінку особи, що у свою чергу нівелює висновки щодо існування ризику, передбаченого пунктом п`ятим частини першої статті 177 КПК України.

Щодо незаконного впливу на інших учасників провадження (потерпілого та свідків), імовірність цього ризику необхідно встановлювати з огляду на дії, які вчиняються підозрюваним та його процесуальну поведінку. Так, із матеріалів провадження убачається, що на час розгляду клопотання ОСОБА_7 взнає вину у вчиненому та надає зізнавальні показання. Така процесуальна поведінка особи очевидно вказує та відсутність у останнього мотивів для здійснення будь-якого незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження.

Окрім того стверджуючи про наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ані слідчий у клопотанні, ані прокурор в судовому засіданні, а також слідчий суддя у оскаржуваній ухвалі не навели конкретних доводів щодо способу здійснення перешкод з боку ОСОБА_7 кримінальному провадженню.

За наведених обставин на даному етапі здійснення кримінального провадження з високою імовірністю можливо констатувати наявність лише одного ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, а саме можливого ухилення від слідства та суду.

Однак за приписами ст. 187 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, зазначені положення слідчим суддею не враховано взагалі, адже у своєму рішенні ним лише перераховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий та має постійне місце проживання.

Проте поза увагою слідчого судді залишились дані про особу підозрюваного. Зокрема, з наданих медичних документів установлено, що ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та неодноразово переносив оперативні втручання в НДІ реабілітації осіб з інвалідністю МОЗ України та інших медичних закладах. На даний час на постійній основі приймає ліки від захворювання у виді подагри.

Такі дані про особу підозрюваного свідчать про важкий стан здоров`я, що у свою чергу потребує частих звернень до медичних працівників з приводу лікування та реабілітації. Здійснення ж належного лікування в умовах ізоляції від суспільства створює значні складнощі у його реалізації.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу, як уже зазначалось вище, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначеним статтею 177 КПК України.

Необхідно також врахувати положення частини четвертої статті 194 КПК України, за змістом якої якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення також існування хоча б одного із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд мають право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання суду стороною обвинувачення не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Натомість з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, за яким особі оголошено підозру, наявності ризику, передбаченого пунктом першим частини першої статті 177 КПК України, а також даних про особу підозрюваного, на переконання апеляційного суду відсутні підстави для застосування виняткового запобіжного заходу, яким є тримання під вартою, натомість належним і достатнім запобіжним заходом, який забезпечить виконання підозрюваним покладених обов`язків, може бути цілодобовий домашній арешт.

Так, застосування домашнього арешту передбачає відчутне втручання у приватне життя особи шляхом покладання на неї за рішенням суду заборон та обмежень. Із цих підстав за оцінками Європейського суду із прав людини домашній арешт розглядається в тій самій площині, що й тримання особи під вартою, оскільки він пов`язаний із позбавленням свободи, виходячи з розуміння положень Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод.

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Виходячи з переліку запобіжних заходів, закріплених у статті 176 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Такий запобіжний захід має застосовуватися у тих випадках, коли застава є занадто м`яким запобіжним заходом, а тримання під вартою - занадто суворим. Отже, за ступенем суворості такий захід межує з позбавленням волі у значенні статті 5 КЗПЛ. Послідовна практика ЄСПЛ з цього питання, втсвітлена з-поміж інших, у справі "Vittorio and Luigi Mancini v Italy" наголошує, що і тримання під вартою у в`язниці, і домашній арешт є різновидом позбавлення свободи, виходячи із розуміння підпункту "с" пункту першого статті 5 КЗПЛ.

Домашній арешт за своєю сутністю є комплексом призначених за рішенням суду заборон і обмежень, які накладаються на підозрюваного (обвинуваченого) у зв`язку з його повною чи частковою ізоляцією у певному приміщенні, спрямовані на досягнення мети цього запобіжного заходу, реалізуються й контролюються правоохоронними органами у взаємодії з органом досудового розслідування, у чиєму провадженні знаходиться справа.

Також з метою забезпечення кримінального провадження суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2026 року про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000110, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2026 року за ознаками частини другої статті 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати через істотні порушення кримінального процесуального закону.

Клопотання слідчого СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0000110, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2026 року за ознаками частини другої статті 121 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 121 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 , із забороною залишати житло цілодобово.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України:

-прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

-не відлучатись з населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання чи роботи;

-утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, визначеними слідчим чи прокурором;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, які дають право на виїзд з України;

-носити електронний засіб контролю.

Встановити термін дії запобіжного заходу та покладених обов`язків у межах строку досудового розслідування до 31 березня 2026 року.

Підозрюваного ОСОБА_7 звільнити з-під варти.

Копію ухвали для виконання та здійснення контролю надіслати Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» та органу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: