В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" листопада 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0000518 від 13.02.2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військово службовця, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 06.09.2024 року приблизно о 16:45, знаходячись на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в момент вимушеної зупинки автомобіля на проїзній частині вул. Князя Романа Мстиславовича в м. Києві, допустив порушення вимог п.п. 1.5, 15.13 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року№ 306, а саме:

п. 1.5 ПДР України - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 15.13 ПДР України - забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими і виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці і створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку ОСОБА_3 виразилось в тому, що останній, знаходячись в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, в момент вимушеної зупинки автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , по вул. Князя Романа Мстиславовича, в районі перехрестя з вул. Миропільськам. Києва, не врахував дорожню обстановку та відчинив передні пасажирські двері вказаного автомобіля, що призвело до зіткнення з мотоциклом марки «Yamaha МТ-07», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , падінням останнього з послідуючим контактом з автомобілем марки «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які виразилися у закритій травмі лівого ліктьового суглобу: перелом голівки променевої кістки без зміщення уламків.

Так, пасажир автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 мав можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог ПДР України. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій пасажира автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимогам пунктів п.п. 1.5, 15.13 ПДР України.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України пасажиром автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння водію ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ст. 291 КК України, визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачені КК України за вказане кримінальне правопорушення, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що дійсно, 06.09.2025 року о 16:45, знаходячись на передньому пасажирському сидінні автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , в момент вимушеної зупинки автомобіля на проїзній частині вул. Князя Романа Мстиславовича в м. Києві, не врахував дорожню обстановку та відчинив передні пасажирські двері вказаного автомобіля, що призвело до зіткнення з мотоциклом марки «Yamaha МТ-07», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , падінням останнього з послідуючим контактом з автомобілем марки «Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_7 . Внаслідок вказаного ДТП ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Він порозумівся з потерпілим, який до нього претензій не має. У майбутньому має намір відшкодувати шкоду потерпілому. Зокрема показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце вчинення ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, готовий понести покарання відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст їх обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Винуватість ОСОБА_3 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ст. 291 КК України як порушення чинних на транспорті правил, що убезпечують рух, що спричинило інші тяжкі наслідки.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання судом має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Так, суд відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є не тяжким злочином, вчинений з необережності; особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; дані про його особу, а саме: має постійне місце проживання в м. Києві, військовослужбовець, не одружений, має повнолітню дитину, його стан здоров`я, спосіб життя, раніше не судимий; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, пом`якшуючу обставину та відсутність обтяжуючих обставин; його службову та медичну характеристику; відношення обвинуваченого до вчиненого (вину визнає, кається у вчиненому, готовий понести покарання відповідно до законодавства України); позицію сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ст. 291 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 НМДГ; позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов подавати не буде, погодився з прокурором щодо виду та міри покарання обвинуваченому; позицію сторони захисту - обвинувачений підтримав думку прокурора щодо покарання.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, у виді штрафу.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У підсумку дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України. Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 291 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень в дохід держави.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Стягнути з ОСОБА_3 витрати за проведення судової експертизи № 1272-Е від 14.03.2025 року у сумі 8481 грн 60 коп.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», р.н. НОМЕР_1 , який був переданий ОСОБА_6 на зберігання - залишити ОСОБА_6 ; - медичну документацію ОСОБА_5 , яка була передана ОСОБА_5 на зберігання - залишити ОСОБА_5 . Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, потерпілому та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1