КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7046/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2025 року, -

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2025 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту та накладено арешт на майно, яке було вилучено 24.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000560 від 18.03.2024, а саме: грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро, які належать ОСОБА_6 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене 24 вересня 2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро, які на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вказані грошові кошти вже були арештовані відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2024 у справі №757/43402/24-к та ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2025 у справі № 757/6609/25-к.

Вказані арешти грошових коштів були скасовані 11.02.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду (справа №757/5374/25-к) та 29.07.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду (справа №757/30924/25-к), у зв`язку із відсутністю необхідності у подальшому арешті грошових коштів.

Проте, 31.07.2025 року не повертаючи майно з якого скасовано арешт, прокурор звертається до суду з клопотанням про накладення арешту. При цьому жодних нових ризиків за цей час не виникло.

Відповідно до оскаржуваної ухвали, слідчий суддя не дослідивши підстави для накладення арешту, ігноруючи скасування арешту та його мотиви наклав арешт на майно, що належить ОСОБА_6 а саме, грошові кошти в сумі 2 190 доларів СІЛА, грошові кошти в сумі 124 300 гривень та грошові кошти в сумі 165 760 Євро.

Апелянт вказує на те, що вилучені грошові кошти не є речовим доказом, знаряддям злочину, а також не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, апелянт звертає увагу, що грошові кошти є власністю особи, не дотичної до цього кримінального провадження.

Прокурор називає грошові кошти речовими доказами відповідно до постанови від 24.09.2024 про визнання речовими доказами, оскільки нібито вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. При цьому джерело їх походження, прокурором не зазначається, як і доказів отримання їх незаконним шляхом. Також, в цій же постанові вказані і інші предмети, які визнаються речовими доказами, але чомусь в подальшому накладається арешт тільки на грошові кошти.

У кримінальному провадженні, відомості про яке 18.03.2024 були внесені до ЄРДР за № 0000560, ОСОБА_9 не було повідомлено про підозру та навіть не допитано в якості свідка для встановлення походження вилучених коштів. Взагалі а ні слідством, а ні прокуратурою не приймались ніякі заходи щодо встановлення походження цих коштів та доказування їх отримання незаконним шляхом.

Також апелянт зазначає, ОСОБА_6 має документальні підтвердження походження вилучених коштів, а саме 15.03.2024 року він продав власний автомобіль BMW Х5 (№ кузова НОМЕР_1 ). Згідно з договором купівлі-продажу, вартість автомобіля становила 1 600 000 гривень (еквівалентно 37 843 євро за курсом НБУ на дату угоди).

06.01.2022 року ОСОБА_6 продав інший власний автомобіль BMW 740 (№ кузова НОМЕР_2 ). Згідно з договором купівлі-продажу, його вартість була оцінена у 1 080 000 гривень (еквівалентно 34 783 євро за курсом НБУ на дату угоди).

Зазначені операції підтверджуються офіційним листом Головного сервісного центру МВС від 22.11.2024 року. Отримані кошти від продажу транспортних засобів ОСОБА_6 зберігав у власному домогосподарстві.

06.09.2024 року ОСОБА_6 отримав у борг за розпискою 100 000 євро від свого знайомого, ОСОБА_10 , з метою придбання нерухомості. Згідно з домовленістю, повернення цих коштів має бути здійснено до 06.09.2026 року.

Апелянт також звертає увагу на те, що в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.09.2024 (справа № 757/42772/24-к) про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя не надавав дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення грошових коштів отриманих в тому числі і від протиправної діяльності і одержаних злочинним шляхом.

Посилаючись у клопотанні, що майно, вилучене 24 вересня 2024 року під час проведення обшуку, є об`єктом кримінально протиправних дій, містить в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та відповідає критеріям речового доказу, регламентованим ст. 98 КПК України, прокурор повинен був зібрати і надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому в клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься, а саме в матеріалах провадження відсутні відомості, які б давали розумні підстави та підозри вважати, що грошові кошти в сумі 2190 доларів СІЛА, 124300 гривень, 165760 Євро, були набуті кримінально протиправним шляхом або були об`єктом кримінально протиправних дій, у зв`язку з чим сторона захисту за наявними в матеріалах провадження документами не вбачає підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 , яке було вилучене 24 вересня 2024 року під час проведення обшуку, з метою забезпечення його збереження, як речового доказу у кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду не подавав.

Зазначені обставини дають суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у відсутність прокурора, з урахуванням думки представника власника майна, який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду, у відсутність прокурора, а також положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405, ст. 422 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній підтримав з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що 01.08.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 24.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000560 від 18.03.2024.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000560 від 18.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на даний час на території України діє організована злочинна група, учасники якої попередньо зорганізувались у стійке об`єднання для незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут сильнодіючих речовин та сильнодіючих лікарських засобів, що не є наркотичними або психотропними чи їх аналогами, без спеціального на те дозволу, організованою групою, в особливо великих розмірах. Учасники організованої групи об`єднані єдиним планом, відомими усім членам, з чітким розподілом функцій учасників групи, які спрямовані на досягнення злочинного плану.

Указані сильнодіючі речовини, сильнодіючі лікарські засоби, фальсифіковані лікарські засоби, а також препарати, які містять їх в собі, учасники організованої групи пересилають з метою збуту як на території України, так і на території країн Європейського Союзу шляхом здійснення поштових відправлень у ТОВ «Нова Пошта», «Укрпошта» та інших, використовуючи при цьому вигадані анкетні дані та одноразові абонентські номери з метою конспірації.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлено, що учасники групи також здійснюють виробництво, придбання, перевезення, пересилання, зберігання з метою збуту, а також збут завідомо фальсифікованих лікарських засобів, зокрема тих, які містять у своєму складі діючі речовини, яким присвоєно код АТС: Anastrozole (код АТС L02BG03), Cabergoline (код АТС G02CB03, N04BC06), Clenbuterol (код АТС R03CC13, R03AC14, R03CC63), Clomifen (код АТС G03GB02), Glutathione (код АТС: М03АВ32), Gonadotropin (код АТС: G03GA), Liothyronine (код АТС: H03AA02), Mesterolone (код АТС: G03BB01), Metenolone (код АТС А14АА04), Oxandrolone (код АТС А14АА08), Oxymetholone (код АТС А14АА05), Sildenafil (код АТС G04BE03), Somatropin (код АТС H01FC01), Stanozolol (код АТС А14АА02), Tadalafil (код АТС G04BE08), Tamoxifen (код АТС: L02BA01), Testosterone (код АТС: G03BA03), Acetylsalicylic (23 коди АТХ) та інші, за допомогою інформаційних систем, у тому числі Інтернету, у великих розмірах.

Під час допиту свідка та в ході вивчення матеріалів, які надійшли з Департаменту карного розшуку Національної поліції України, за результатом виконаного доручення в порядку ст. 40 КПК України встановлено, що активним учасником вказаної групи є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де може зберігати сильнодіючі речовини та сильнодіючі лікарських засобів, що не є наркотичними або психотропними чи їх аналогами, фальсифіковані лікарські засоби та обладнання для їх виготовлення.

23.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа № 757/42772/24-к) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , під час якого вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро.

Перелічені вище предмети відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою слідчого від 24.09.2024 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 у ході допиту пояснив, що офіційно не працевлаштований близько 3-х останніх років, стосовно походження вилучених грошових коштів пояснень не надав.

01.08.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучено 24.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000560 від 18.03.2024, а саме: грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро, які належать ОСОБА_6 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене у межах кримінального провадження №0000560 від 18.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України, про накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, та дійшов висновку, що враховуючи відповідно до вимог ст. 173 КПК України наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважав необхідним задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважав наявні передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення, та заборонити розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

Отже, під час розгляду клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, у даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Прокурором у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів. Крім того, як встановила колегія суддів, вищезазначене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_11 від 24 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 123-125).

Однак, постанова про визнання речовими доказами не містить жодного обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України вказане майно визнано речовими доказами. На думку колегії суддів, вказана постанова є формальною, оскільки органом досудового розслідування не надано доказів, що грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро, які належать ОСОБА_6 , є предметом незаконних дій, чи отримані останнім внаслідок вчинення незаконних дій.

За наведеного, прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у клопотанні прокурора, оскільки ним не надано доказів, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у розумінні вимог ст. 132 КПК України, прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення.

У свою чергу, колегія суддів наявності таких доказів не вбачає.

При цьому з матеріалів клопотання вбачається, що у кримінальному провадженні №0000560 від 18.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 321-1 КК України, ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, за ознаками яких здійснюється досудове розслідування не повідомлялося.

На підставі зазначених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду клопотання, апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності наявності правових підстав для накладення арешту на майно, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданнями цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту та накладено арешт на майно, яке було вилучено 24.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000560 від 18.03.2024, а саме: грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро, які належать ОСОБА_6 , з метою забезпечення збереження речових доказів, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 24.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000560 від 18.03.2024, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4