печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТЕРА ГРУП», про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0000650 від 18.08.2017,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «ВЕСТЕРА ГРУП», в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2017 у справі №461/5791/17, а саме на автомобіль марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Мотивуючи означене клопотання, адвокат вказує, що арешт накладено необґрунтовано, з порушенням положень ст. 170 КПК України, без перевірки обставин та підстав накладення такого арешту. Також посилається на те, що накладений арешт порушує право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, вказує, що арештоване майно, не відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 до суду надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, одночасно зазначив, що клопотання підтримує в повному обсязі.

У судове засідання прокурор не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином, подав до суду письмові заперечення.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим управлінням ГУНП у Львівській області, за процесуального керівництва прокуратури Львівської області, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000650 від 18.08.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2017 у справі № 461/5791/17 задоволено клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 та накладено арешт на автомобіль марки «Мерседес Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить спільному підприємству «Західна нафтова група» та зареєстрований за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Кременецька, 38. Також ухвалою визначено місце зберігання арештованого автомобіля - територію спеціального майданчика транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Суботівська 13а.

В подальшому, у кримінальному провадженні було визначено підслідність за слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України та на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000650 від 18.08.2017 здійснюється вказаним органом, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.10.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Протоколом №09/17 Загальних зборів учасників Спільного українсько- англійського підприємства "ЗАХІДНА НАФТОВА ГРУПА" у формі товариства з обмеженою відповідальністю від 20.09.2017 прийнято рішення про виділ-перехід за розподільчим балансом частини майна новій юридичній особі в результаті такого виділу.

З метою виконання вказаного вище рішення, відповідно до Протоколу №01/17 Установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТЕРА ГРУП" від 26.09.2017 створено ТОВ "ВЕСТЕРА ГРУП" ().

Відповідно до Додатку № 1 розподільчого балансу Спільного українсько-англійського підприємства "ЗАХІДНА НАФТОВА ГРУПА" у формі товариства з обмеженою відповідальністю, затвердженого 26.09.2017, у власність ТОВ "ВЕСТЕРА ГРУП" () перейшло ряд об?єктів рухомого майна, зокрема автомобіль марки «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_1 .

31.10.2024 спільне українсько-англійське підприємство "ЗАХІДНА НАФТОВА ГРУПА" припинено у зв`язку із визнанням юридичної особи банкрутом.

Таким чином, ТОВ "ВЕСТЕРА ГРУП" () на даний час є власником арештованого майна.

Із мотивувальної частини ухвал слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2017 у справі №461/5791/17 вбачається, що підставами накладення арешту є забезпечення кримінального провадження, а саме забезпечення речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів службові особи ТОВ "ВЕСТЕРА ГРУП" не є підозрюваними та/або обвинуваченими у кримінальному провадженні № 0000650 від 18.08.2017.

Слідчий суддя зазначає, що часу, що минув з моменту накладення арешту на автомобіль - 19.08.2017 по день розгляду даного клопотання (минуло більш ніж вісім років), що, на переконання слідчого судді, більш ніж достатньо для реалізації мети, з якою слідчий суддя надав дозвіл на арешт майна

Крім того, як вбачається з матеріалів справи арештований транспортний засіб було оглянуто, відібрано біологічний матеріал з керма арештованого автомобіля, підголівника сидіння водія, з внутрішньої накладки з водійської дверки автомобіля, проведено судову молекулярно-генетичну експертизу та судово-медичну цитологічну експертизу, тощо.

При цьому, слідчим у кримінальному провадженні не було зазначено та обґрунтовано інші слідчі дії, які необхідно провести та які б виправдовували подальше втручання держави у правомірну власність ТОВ "ВЕСТЕРА ГРУП".

За таких обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, як наслідок, таке майно підлягає поверненню власнику.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТЕРА ГРУП», про скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження №0000650 від 18.08.2017- задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.08.2017 у справі №461/5791/17.

Зобов?язати уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні № 0000650 від 18.08.2017 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕСТЕРА ГРУП" (), як законному власнику, автомобіль марки «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1