ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3346/25 Справа № 243/7547/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч..2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2025 року, обвинуваченому ОСОБА_10 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Визначено альтернативний запобіжний захід виді застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн..

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, переховування, вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодились захисники та оскаржили в апеляційному порядку.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Сторона захисту зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишилась позиція захисника, щодо можливості застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту чи зменшення визначеного розміру застави.

Захисник ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений не має наміру ухилятися від слідства та суду та перешкоджати встановленню істини по справі.

Обвинувачений має тісні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, крім того має захворювання, як на теперішній час знаходяться на стадії загострення.

Зазначає, що клопотання прокурора не містить доказів на підтвердження ризиків.

Позиції сторін в суді :

Учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного перегляду, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надходило у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги було проведено за їх відсутність, відповідно до ч. 4 ст. 405 Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

30 травня 2025 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області, щодо підозрюваного ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн., який в подальшому було продовжено.

10 жовтня 2025 року ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, обвинуваченому ОСОБА_10 було продовжено строк дії тримання під вартою до 08 грудня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн..

Судом першої інстанції враховано, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_10 зокрема, згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, загрожує позбавленням волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду. Окрім того, існує ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки на день розгляду клопотання вони не допитані судом, враховуючи те, що ОСОБА_10 не має жодного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні корисливих тяжких злочинів, існує ризик вчинення іншого кримінальне правопорушення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, тому апеляційні доводи сторони захисту в цій частині вважає необґрунтованими.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_10 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачуються та встановлені ризики, заяв про взяття на поруки обвинуваченого ОСОБА_10 до суду не надходило; домашній арешт, з огляду на інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки ОСОБА_10 не має постійного місця роботи та законного джерела доходу, обвинувачуються у вчиненні корисливих тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів .

Крім того, судом першої інстанції було застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_11 альтернативний запобіжний захід у виді застави, що визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, підстав для застосування судом щодо обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_10 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Твердження апелянта про недоведеність прокурором ризиків передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, прокурором доведені наявність ризиків. Крім того ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. Наразі правослухняна поведінка обвинуваченого зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

На думку колегії суддів, ризик переховування обвинуваченого від суду є підтвердженим, оскільки обвинувачений розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке згідно чинного законодавства пов`язане із позбавленням волі, може переховуватись від суду. Наразі його належна процесуальна поведінка обумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування обвинуваченого від суду у разі зміни йому запобіжного заходу.

Також колегія суддів, враховуючи, що за змістом наявних матеріалів під час судового розгляду ще не допитані свідки, вважає на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, у зв`язку з чим доводи захисника про те, що свідки допитані під час досудового розслідування, що свідчить про відсутність вказаного ризику, є непереконливими.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь, а тому доводи сторони захисту у цій частині також є непереконливими.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються зазначеними обставинами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги факти того, що обвинувачений має позитивну характеристику з місця проживання, страждає на хронічні захворювання, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підґрунтям для застосування та продовження саме такого запобіжного заходу.

Крім того, вказані обставини не були стримуючими факторами при вчиненні кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченому, окрім того, відсутні відомості на підтвердження неможливості перебування обвинуваченого під вартою у зв`язку із станом здоров`я. Враховуючи наявну в матеріалах справи інформацію обвинуваченому надається кваліфікована допомога та лікування в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4».

Крім того колегія суддів зазначає, що в умовах воєнного стану обвинувачений може ухилятись від явки до суду чим можуть бути створені перешкоди для судового розгляду справи упродовж розумного строку .

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 жовтня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч..2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: