Справа № 304/2539/25 Провадження № 1-кп/304/294/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перечин кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Перечин Закарпатської області, яка має повну загальну середню освіту, заміжньої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючої, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 09.12.1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН;

№ 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: - застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; - застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська федерація.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є Російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з цим документом територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали понад 68 держав світу, серед яких і російська федерація (далі - рф).

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та Російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» - інформаційною безпекою є, зокрема, захищеність України від намагань маніпулювати суспільною свідомістю, у тому числі шляхом поширення недостовірної, неповної або упередженої інформації.

Стаття 8 Закону України «Про основи національної безпеки України» зазначає, що з урахуванням геополітичної і внутрішньої обстановки в Україні діяльність усіх державних органів має бути зосереджена, зокрема на прогнозуванні, своєчасному виявленні, попередженні і нейтралізації зовнішніх і внутрішніх загроз національній безпеці, збереження соціально-політичної стабільності суспільства та зміцнення позицій України у світі. Основним напрямом державної політики з питань національної безпеки України в інформаційній сфері є, крім іншого, забезпечення інформаційного суверенітету України.

20 лютого 2014 року з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії рф території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м.Севастополь, представниками влади рф і службовими особами зс рф розпочато збройне вторгнення регулярних військ рф на територію України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України (далі по тексту РНБО) від 14 вересня 2020 року "Про Стратегію національної безпеки України", затвердженої Указом Президента України № 392/2020 від 14 вересня 2020 року - Для відновлення свого впливу в Україні російська федерація, продовжуючи гібридну війну, системно застосовує політичні, економічні, інформаційно-психологічні, кібер- і воєнні засоби; посилюються угруповання збройних сил російської федерації та їх наступальний потенціал, регулярно проводяться масштабні військові навчання поблизу державного кордону України, що свідчить про збереження загрози військового вторгнення; зростає мілітаризація територій тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополя; зберігається загроза з боку російської федерації вільному судноплавству у Чорному та Азовському морях, Керченській протоці. Спеціальні служби іноземних держав, насамперед російської федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу. Деструктивна пропаганда як зовні, так і всередині України, використовуючи суспільні протиріччя, розпалює ворожнечу, провокує конфлікти, підриває суспільну єдність. Державний суверенітет, територіальна цілісність, демократичний конституційний лад та інші життєво важливі національні інтереси мають бути захищені також від невоєнних загроз з боку російської федерації та інших держав, зокрема спроб спровокувати внутрішні конфлікти.

21 лютого 2022 з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

У період до приблизно 05 години 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені представники військово-політичного керівництва РФ, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 року та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 року № 36/103, від 16.12.1970 року №2734 (ХХV) від 21.12.1965 року №2131 (ХХ), від 14.12.1974 року №3314 (ХХІХ) спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

Так, 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом російської федерації володимиром путіним оголошено рішення розпочати військову операцію в Україні, у зв`язку з чим на виконання вищевказаного наказу, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади рф, її збройних сил, спецслужб та інших осіб, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України Київської, Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької та інших областей, в тому числі вийшовши за межі адміністративних кордонів Херсонської, Миколаївської, Запорізької областей, та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також окупували частин вказаної території України, чим змінили межі її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що частково продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

З метою відсічі військовій агресії рф 24.02.2022 Указами Президента України у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України та який діє на даний час.

Рішенням Верховної ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року російська федерація визнана державою-агресором, яка здійснює збройну агресію проти України, розв`язала і веде повномасштабну агресивну війну проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства.

Як встановлено, планування, фінансування та реалізація російською федерацією агресивної війни та агресивних воєнних дій проти України, проведення розвідувальної та підривної діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, організовується, спрямовується, здійснюється силами, насамперед, зс рф, Головного розвідувального управління Генерального штабу збройних сил російської федерації, федеральної служби безпеки російської федерації, найманців, а також осіб, залучених до співробітництва на конфіденційній (негласній) основі, у тому числі громадян України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання свого єдиного злочинного умислу, з метою досягнення єдиного бажаного злочинного результату, усвідомлюючи злочинність своїх дій, будучи обізнаною щодо факту здійснення рф збройної агресії проти України, з метою доведення своїх ідеологічних мотивів та поширення поглядів серед невизначеного кола користувачів мережі Інтернет, використовуючи належний їй мобільний телефон Samsung A32, IMEI (1) НОМЕР_1 , IMEI (2) НОМЕР_2 , та будучи користувачем персонального профілю в месенджері «Telegram» з унікальним ідентифікатором (телеграм id-НОМЕР_6) під ніком « ОСОБА_7 », який зареєстрований на її власний номер оператора стільникового зв`язку ( НОМЕР_3 ), усвідомлюючи, що опубліковані матеріали користувачами даного месенджера формують певні ідеї і погляди направленні на схилення інших користувачів до вчинення активних дій, перебуваючи за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та діючи з єдиним злочинним умислом, ОСОБА_5 поширила ряд коментарів у чатах під назвами « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «ІНФОРМАЦІЯ_12», а також чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно висновку експерта у публікаціях, наданих на дослідження, розміщених користувачем « ОСОБА_7 » (телеграм ID - НОМЕР_6) у чатах під назвами « ІНФОРМАЦІЯ_3 », «ІНФОРМАЦІЯ_12», а також чаті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », містяться висловлювання, із ознаками заперечення, виправдовування збройної агресії російської федерації проти України та глорифікації (схвалення) осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

1. Відомостей щодо виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, а саме:

1.1 виходячи зі змісту репосту публікації від 27.03.2025 року о 23:26 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6) розміщено коментар, який містить відомості про підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування;

Ілюстративні текстові фрагменти: «БТР противника поступається дорогою нашим штурмам, що рвуться вперед», «така послужливість не дуже сподобається начальству ЗСУ», «Приголомшені зухвалістю наших хлопців 58-ї армії», «укропи навіть забули відкрити вогонь», «потім зовсім прикинулися жмурами в підбитому БТР», та «ви бачите поразку ворожого танка, що висунувся на наш штурм».

1.2. виходячи зі змісту публікації, щодо якої текст коментаря від ІНФОРМАЦІЯ_5 о 18:49 год. користувача « ОСОБА_8 » у чаті під назвою « ОСОБА_9 » є відповіддю, у коментарі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » наявні висловлювання, які містять відомості про підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування;

1.3. виходячи зі змісту репосту публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 о 00:17 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах « ІНФОРМАЦІЯ_8 », та «До влади у Києві прийшли фашисти» наявні висловлювання, які містять відомості про визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування, а отже і підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

1.4. виходячи зі змісту репосту публікації від 24.01.2025 року о 21:21 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах « ІНФОРМАЦІЯ_9 », та «такий нелюдський та фашистський спосіб змусити своїх солдат ЗСУ воювати» наявні висловлювання які містять відомості про визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування, а отже і підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

1.5. виходячи зі змісту репосту публікації від 02.02.2024 року о 10:26 год. у чаті «ІНФОРМАЦІЯ_13» користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у публікації «Працюйте, браття / ОСОБА_10 » наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення, виправдовування та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

1.6. виходячи зі змісту репосту публікації від 07.02.2024 року о 09:20 год. у чаті «ІНФОРМАЦІЯ_13» користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах «Хіба це не Герой Росії? Відчув стільки мук, не здригнувся, втішав дружину. Віддав своє життя за її честь. Наш РОСІЙСЬКИЙ, СПРАВЖНІЙ РОСІЙСЬКИЙ ЧОЛОВІК. Відстояв честь сім`ї та Батьківщини», та «Ми пам`ятаємо, як у перші півроку СВО соцмережами розходилися відео, як ЗСУ катують, б`ють, добивають наших полонених, знущаються з матерів щойно вбитих.» наявні висловлювання які містять відомості про глорифікацію учасників військової агресії проти України, визнання правомірною збройної агресії проти України, підтримку дій держави агресора, а отже і заперечення та виправдовування військової агресії проти України.

2. Відомостей щодо виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а саме:

2.1. виходячи зі змісту репосту публікації від 27.03.2025 року о 23:26 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у фрагментах «БТР противника поступається дорогою нашим штурмам, що рвуться вперед», «така послужливість не дуже сподобається начальству ЗСУ», «Приголомшені зухвалістю наших хлопців 58-ї армії», «укропи навіть забули відкрити вогонь», «потім зовсім прикинулися жмурами в підбитому БТР», та «ви бачите поразку ворожого танка, що висунувся на наш штурм» наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування;

2.2. виходячи зі змісту публікації, щодо якої текст коментаря від ІНФОРМАЦІЯ_5 о 18:49 год. користувача « ОСОБА_8 » у чаті під назвою « ОСОБА_9 » є відповіддю, у коментарі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування;

2.3. виходячи зі змісту репосту публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 о 00:17 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах « ІНФОРМАЦІЯ_8 », та « ІНФОРМАЦІЯ_10 » наявні висловлювання які містять відомості про визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування, а отже і підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

2.4. виходячи зі змісту репосту публікації від 24.01.2025 року о 21:21 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах « ІНФОРМАЦІЯ_9 », та «такий нелюдський та фашистський спосіб змусити своїх солдат ЗСУ воювати» наявні висловлювання які містять відомості про визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування, а отже і підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

2.5. виходячи зі змісту репосту публікації від 02.02.2024 року о 10:26 год. у чаті «ІНФОРМАЦІЯ_13» користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у публікації «Працюйте, браття / ОСОБА_10 » наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення, виправдовування та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

2.6. виходячи зі змісту репосту публікації від 07.02.2024 року о 09:20 год. у чаті «ІНФОРМАЦІЯ_13» користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах «Хіба це не Герой Росії? Відчув стільки мук, не здригнувся, втішав дружину. Віддав своє життя за її честь. Наш РОСІЙСЬКИЙ, СПРАВЖНІЙ РОСІЙСЬКИЙ ЧОЛОВІК. Відстояв честь сім`ї та Батьківщини.», та «Ми пам`ятаємо, як у перші півроку СВО соцмережами розходилися відео, як ЗСУ катують, б`ють, добивають наших полонених, знущаються з матерів щойно вбитих.» наявні висловлювання які містять відомості про глорифікацію учасників військової агресії проти України, визнання правомірною збройної агресії проти України, підтримку дій держави агресора, а отже і заперечення та виправдовування військової агресії проти України.

3. Відомостей щодо глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, і регулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України, а саме:

3.1. виходячи зі змісту репосту публікації від 27.03.2025 року о 23:26 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у фрагментах «БТР противника поступається дорогою нашим штурмам, що рвуться вперед», «така послужливість не дуже сподобається начальству ЗСУ», «Приголомшені зухвалістю наших хлопців 58-ї армії», «укропи навіть забули відкрити вогонь», «потім зовсім прикинулися жмурами в підбитому БТР», та «ви бачите поразку ворожого танка, що висунувся на наш штурм» наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування;

3.2. виходячи зі змісту публікації, щодо якої текст коментаря від ІНФОРМАЦІЯ_5 о 18:49 год. користувача « ОСОБА_8 » у чаті під назвою « ОСОБА_9 » є відповіддю, у коментарі « ІНФОРМАЦІЯ_6 » наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування;

3.3. виходячи зі змісту репосту публікації від ІНФОРМАЦІЯ_7 о 00:17 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах « ІНФОРМАЦІЯ_8 », та « ІНФОРМАЦІЯ_10 » наявні висловлювання які містять відомості про визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування, а отже і підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

3.4. виходячи зі змісту репосту публікації від 24.01.2025 року о 21:21 год. у чаті за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах « ІНФОРМАЦІЯ_9 », та «такий нелюдський та фашистський спосіб змусити своїх солдат ЗСУ воювати» наявні висловлювання які містять відомості про визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення та виправдовування, а отже і підтримку дій держави агресора та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

3.5. виходячи зі змісту репосту публікації від 02.02.2024 року о 10:26 год. у чаті «ІНФОРМАЦІЯ_13» користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у публікації «Працюйте, браття / ОСОБА_10 » наявні висловлювання які містять відомості про підтримку дій держави агресора, а отже і визнання правомірною збройної агресії проти України, її заперечення, виправдовування та глорифікацію учасників військової агресії проти України;

3.6. виходячи зі змісту репосту публікації від 07.02.2024 року о 09:20 год. у чаті «ІНФОРМАЦІЯ_13» користувачем « ОСОБА_8 » (телеграм ID НОМЕР_6), у її фрагментах «Хіба це не Герой Росії? Відчув стільки мук, не здригнувся, втішав дружину. Віддав своє життя за її честь. Наш РОСІЙСЬКИЙ, СПРАВЖНІЙ РОСІЙСЬКИЙ ЧОЛОВІК. Відстояв честь сім`ї та Батьківщини.», та «Ми пам`ятаємо, як у перші півроку СВО соцмережами розходилися відео, як ЗСУ катують, б`ють, добивають наших полонених, знущаються з матерів щойно вбитих.» наявні висловлювання які містять відомості про глорифікацію учасників військової агресії проти України, визнання правомірною збройної агресії проти України, підтримку дій держави агресора, а отже і заперечення та виправдовування військової агресії проти України.

Таким чином, за вищевикладених обставин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, поширила матеріали виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування та заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, і регулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України, визнала повністю, проти фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті не заперечує, кваліфікацію інкримінованого кримінального правопорушення не оспорює та суду пояснила про обставини вчинення нею злочину, зазначивши про те, що є користувачем месенджера «Telegram» під ніком « ОСОБА_7 » та, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , за допомогою власного мобільного телефону марки Samsung A32, через мережу Інтернет протягом року, з початку лютого 2024 року по березень 2025 року, здійснила репости та поширила ряд публікацій із коментарями у чатах з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_11 », а також у чаті за певним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 . У вказаних публікаціях йшлося про виправдовування збройнної агресії РФ проти України. У вчиненому вона щиро розкаюється, про скоєне дуже жалкує. Обвинувачена ОСОБА_5 запевнила суд, що належні та відповідні висновки для себе зробила та подібного більше не повториться.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення за частиною 2 статті 436-2 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, не оспорює фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею діяння, та судом встановлено, що учасники судового провадження (сторона обвинувачення в особі прокурора та сторона захисту в особі обвинуваченої) правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вислухавши їх думку про можливість розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає можливим визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої. При цьому, судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиції є добровільними, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному суді.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення в порядку дослідження доказів згідно частини 3 статті 349 КПК України, суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.2 ст.436-2 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування та заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікацію осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань Російської Федерації, і регулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також представників окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей, осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

За змістом частин першої і другої статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 436-2 КК України, встановлено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

При вирішенні питання про вид і розмір покарання обвинуваченої ОСОБА_5 суд, відповідно зі статтею 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, до кримінальної відповідальності вперше притягується, проте обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку (розділ ХХ Кримінального Кодексу України) та вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_5 визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася, в ході судового розгляду активно сприяла встановленню істини по даному кримінальному провадженню, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , під час судового розгляду не встановлено.

Разом з тим, на теперішній час ОСОБА_5 ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, особою з інвалідністю ОСОБА_5 не являється, має стійкі соціальні зв`язки: заміжня, проте неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні немає, на диспансерному обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває. Також ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації та чітко визначене місце проживання, за яким характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності адмінкомісією при виконавчому комітеті Перечинської міської ради не притягалася, що вбачається з характеристики Перечинської міської ради від 22.10.2025 року.

На виконання вимог абз.2 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь Ужгородського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області від 21.11.2025 року, з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої ОСОБА_5 , згідно з якою ризик небезпеки для суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та становить середній ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, зміни прокримінального мислення, виконання заходів, передбачених пробаційною програмою. У висновку досудової доповіді зазначено, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, уповноважений орган з питань пробації вважає за доцільне покласти на особу обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, а також додаткові обов`язки, передбачені частиною 6 статті 76 КК України.

З урахуванням особи обвинуваченої ОСОБА_5 , усіх обставин у даному кримінальному провадженні, тяжкості скоєного нею кримінального правопорушення та його наслідків, характеру та способу скоєного, приймаючи до уваги поведінку обвинуваченої до та після вчинення кримінального правопорушення, сімейний та матеріальний стан обвинуваченої ОСОБА_5 , відсутність у неї судимостей, а також враховуючи відношення ОСОБА_5 до вчиненого діяння, яка у скоєному щиро розкаялася, свою вину визнала повністю, зробила критичну оцінку своїй протиправній поведінці, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася, позиції прокурора щодо можливості призначення покарання з випробуванням, змісту досудової доповіді, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про необхідність та достатність для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства та призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.436-2 КК України, без конфіскації майна та знаходить підстави для застосування до обвинуваченої ОСОБА_5 положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченої від покарання протягом випробувального строку тривалістю у два роки.

Саме таке покарання, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати не тільки загальним принципам призначення кримінального покарання, але й принципу його незворотності.

Призначаючи покарання, суд також зауважує, що тимчасова ізоляція від суспільства обвинуваченої ОСОБА_5 , враховуючи дані про її особу, на переконання суду, не буде для останньої доцільнішим для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, аніж контроль протягом визначеного терміну над її поведінкою та мисленням самої обвинуваченої, супроводженим зовнішнім контролем з боку органу пробації.

Підстав для застосування положень статті 69 КК України суд не вбачає.

Цивільні позови по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.124, ст.126 КПК України, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані із залученням у даному кримінальному провадженні експертів для проведення судово-лінгвістичної експертизи № СЕ-19/107-25/9660-ЛД від 27.08.2025 року в розмірі 8914 гривень 00 копійок.

Згідно приписів ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та в інших випадках.

Таким чином, відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України, беручи до уваги, що цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлені, додаткове покарання у виді конфіскації майна судом не призначається, тому суд вважає необхідним скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.10.2025 року, на тимчасово вилучене в ході обшуку майно, а саме мобільний телефон марки «SAMSUNG А32» ІМЕІ (1) НОМЕР_1 , ІМЕІ (2) НОМЕР_2 з сім картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_4 .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «SAMSUNG А32» ІМЕІ (1) НОМЕР_1 , ІМЕІ (2) НОМЕР_2 з сім картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_4 , який на теперішній час знаходиться на відповідальному зберіганні у обвинуваченої ОСОБА_5 , відповідно до розписки від 31.10.2025 року, суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_5 , за належністю

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 в ході досудового розслідування не обирався та підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.100, 124, ч.4 ст.174, 373, 374, 468, 469, 472-476, 532 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Визнати винуватою ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.436-2 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без конфіскації майна.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням, якщо вона протягом визначеного іспитового строку терміном два роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

Згідно пунктів 1, 2 частини 1 статті 76, пунктів 2, 4 частини 3 статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням у даному кримінальному провадженні судово-лінгвістичної експертизи № СЕ-19/107-25/9660-ЛД від 27.08.2025 року в розмірі 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2025 року на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки «SAMSUNG А32» ІМЕІ (1) НОМЕР_1 , ІМЕІ (2) НОМЕР_2 з сім-картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_4 .

Речовий доказ у даному кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «SAMSUNG А32» ІМЕІ (1) НОМЕР_1 , ІМЕІ (2) НОМЕР_2 з сім-картою оператора стільникового зв`язку НОМЕР_4 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у обвинуваченої ОСОБА_5 , згідно розписки від 31.10.2025 року - залишити ОСОБА_5 , за належністю.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачена має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку суду після його проголошення та протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області: ОСОБА_1