Справа № 728/999/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/159/26
Категорія - ч. 1 ст. 389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові об`єднані кримінальні провадження № 0000151 від 17.12.2024 та № 0000211 від 05.07.2025 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.07.2024 Бахмацьким районним судом за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки; ухвалою Бахмацького районного суду від 23.04.2025 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, призначене вироком Бахмацького районного суду від 03.07.2024, та направлено його для відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 389 КК України та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік і 3 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком 1 (один) рік і 3 (три) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 та остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 1 (один) місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено таке. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення згідно зі статтею 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Так, ОСОБА_9 , будучи засудженим до покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та ознайомленим з порядком та умовами його відбування, а також з правовими наслідками в разі ухилення від його відбування, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання, 29.09.2024 особисто керував транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Батуринській у м. Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, де поблизу АЗС ТОВ Голд-Нафта о 20 год 30 хв був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху.

Продовжуючи свій умисел на ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, ОСОБА_9 31.10.2024 особисто керував транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Батуринській у м. Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, де поблизу магазину Автозапчастини о 15 год 43 хв був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху.

Продовжуючи свій умисел на ухилення від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_9 18.02.2025 особисто керував транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. О.Теліги у м. Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, де поблизу будинку № 3 о 13 год 30 хв був зупинений працівниками поліції, у зв`язку з порушенням ним правил дорожнього руху.

Окрім того, ОСОБА_9 , будучи засудженим до покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та ознайомленим з порядком та умовами його відбування, а також з правовими наслідками в разі ухилення від його відбування, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного судом покарання 04.07.2025 о 18 год 11 хв особисто керував транспортним засобом легковим автомобілем марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, будучи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Марка Кропивницького у м. Бахмач, біля господарства № 6, скоїв ДТП, а саме: допустив наїзд на автомобіль OPEL COMBO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що стояв, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та після цього залишив місце пригоди, чим порушив правила дорожнього руху, а також 04.07.2025 о 18 год 20 хв ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись заднім ходом по вул. Каденюка у м. Бахмач, здійснив наїзд на перешкоду, а саме: паркан господарства № 19, внаслідок чого автомобіль та паркан отримали механічні пошкодження, чим порушив правила дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог КПК України.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду зайве посилання на визнання ОСОБА_9 винуватим «за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю».

Виключити із резолютивної частини вироку посилання суду на призначення ОСОБА_10 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України та остаточно вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 на виконання вироку від 16.10.2025.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) кримінального кодексу, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається. Однак, відповідно до оскаржуваного вироку, суд першої інстанції безпідставно двічі кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 389 КК України, двічі призначив покарання та як наслідок допустив безпідставне застосування ч. 1 ст. 70 КК України. Тоді як мав один раз кваліфікувати усі дії, вчинені ОСОБА_9 , які не мають самостійної санкції та призначити одне покарання з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості кримінальних правопорушень та їх суспільної небезпеки, а остаточне покарання призначити на підставі ст. 71 КК України. Крім того, зазначає, що у порушення положень п. 2 ч. 4 ст. 374 КК України, суд не визначив початок строку відбування покарання, яке з урахуванням положень ст. 71, 72 КК України та наявності ухвали суду про скасування звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання та направлення для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі за вироком Бахмацького районного суду від 03.07.2024, мав би визначити початком строку відбування покарання з моменту затримання ОСОБА_9 на виконання оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги частково, уточнивши вид покарання за ч. 1 ст. 389 КК України, а саме: «обмеження волі», замість помилково зазначеного: «позбавлення волі» та при призначенні остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, призначити таке із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки, що також помилково упущено в апеляційній скарзі, в решті вимоги апеляційної скарги просив задовольнити; захисника обвинуваченого, який поклався на розсуд суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України колегія суддів перевіряє судове рішення в межах апеляційної скарги.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 389 КК України, було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КК України без дослідження доказів, які ніким не оспорювались.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 389 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України, повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 33 КК України зазначено, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції.

У разі ж якщо наявна повторність злочинів, передбачена ст. 32 КК України, а саме - вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу, та які не вимагають окремої кваліфікації за кожний епізод злочинної діяльності, то сукупності злочинів не буде.

Таким чином, у разі вчинення кількох епізодів злочинної діяльності, які не мають самостійної санкції, тобто кваліфіковані за однією і тією ж частиною, однієї і тієї ж статті - покарання призначається лише один раз.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 лютого 2021 року (справа №390/235/19) та постановах Верховного Суду у справах №187/1354/15, №661/3929/16, №552/1201/17, №541/571/17, практика суду касаційної інстанції щодо застосування подібних правовідносин є усталеною, а, відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм.

І об`єднання у порядку ст. 334 КПК України двох кримінальних проваджень, які надійшли на розгляд суду, не впливає на такий принцип призначення покарання.

Однак, із оскаржуваного вироку вбачається, що суд розглядав об`єднане судове провадження за двома кримінальними провадженнями, в рамках яких ОСОБА_10 обвинувачувався за ч. 1 ст. 389 КК України по трьом епізодам у першому та одному у другому провадженні. Об`єднавши вказані кримінальні провадження, суд призначив обвинуваченому покарання окремо по кожному із них, тоді як злочинна діяльність обвинуваченого, кваліфікована за ч. 1 ст. 389 КК України, тобто за епізодами кримінального правопорушення, які не мають самостійної санкції, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вищевказане неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до того, що суд першої інстанції безпідставно двічі кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 389 КК України як «ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю», та безпідставно застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України і призначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Разом із тим, слушними є і доводи прокурора про те, що судом безпідставно не зазначено початок строку відбування покарання обвинуваченим. Враховуючи, що ОСОБА_9 був судимий вироком від 03.07.2024 Бахмацького районного суду за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки та ухвалою Бахмацького районного суду від 23.04.2025 таке звільнення скасовано і ухвала не була виконана, а вказаним вироком, що оскаржується призначене остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, то строк відбування покарання ОСОБА_9 слід рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Суд апеляційної інстанції змінює вирок, згідно п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З урахуванням наведеного, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виключити з мотивувальної частини вироку суду зайве посилання на визнання ОСОБА_9 винуватим «за ч. 1 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю».

Виключити із резолютивної частини вироку суду посилання на призначення ОСОБА_10 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 1 ст. 389 КК України до покарання у виді обмеження волі строком 1 рік 3 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 03.07.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки 1 (один) місяць із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 на виконання вироку від 16.10.2025.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4