Справа № 369/945/26
Провадження № 1-кс/369/247/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП №2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,-

в с т а н о в и в:

старший слідчий слідчого відділення ВП № 2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, згідно якого просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказує, що у провадженні слідчого відділення ВП № 2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000013, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115, п. 6, п. 11, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

Згідно зі ст. 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 X-II, зброя та боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї і боєприпасів до неї) не можуть перебувати у власності громадян.

Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено обороноздатні), встановлюються законом. Відповідно до «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України - зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси.

Відповідно до Положення про дозвільну систему (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 з наступними змінами) до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, серед іншого належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 мм і швидкістю польоту кулі понад 100 м за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальним снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини. Згідно з Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів (затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622 з наступними змінами) завданнями органів поліції є запобігання порушенням порядку виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної зброї калібру понад 4,5 мм та швидкістю польоту кулі понад 100 м за секунду (далі - пневматична зброя) і холодної зброї (арбалети, луки з зусиллям натягу тятиви більше ніж 20 кг, мисливські ножі тощо (далі - холодна зброя), пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (далі - пристрої), та патрони до них, основних частин зброї бойових припасів до зброї і охолощеної зброї, вибухових матеріалів і речовин, попередження випадків їх втрати, крадіжок, використання не за призначенням та з протиправною метою.

Разом з цим, ОСОБА_5 , в невстановлений в ході досудового розслідування час та місці, але не пізніше січня 2026 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, у порушення вимог ст. 41, 92 Конституції України, ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, та вищенаведених нормативно-правових актів, у невстановленому досудовим розслідуванні місці знайшов пістолет марки «Форт 12 Г», який в подальшому переніс до свого тимчасового місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив незаконне зберігання до моменту проведення обшуку та вилучення працівниками поліції.

19 січня 2026 року в період часу з 19:43 по 22:42 за адресою:

АДРЕСА_1 , під час проведення обшуку у кімнаті квартири було виявлено та вилучено пістолет марки «Форт 12 г з встановленим на ньому глушником (ПБС), який останній незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 27, 28 Конституції України, обов`язок держави захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, вчинив замах на умисне вбивство ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за таких обставин.

19 січня 2025 року близько 06 години 00 хвилин ОСОБА_5 перебував поряд із під`їздом №2 по АДРЕСА_2 , де очікував на ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння шкоди життю та здоров`ю останнього та в цей час коли потерпілий пройшов повз останнього ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_7 , дістав із наплічної сумки, яка знаходилась на ньому пістолет «Форт 12 Г». Близько 06 години 30 хвилин, маючи прямий умисел на заподіяння шкоди життю та здоров`ю, а саме - умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 , умисно зробив два постріли в сторону потерпілого ОСОБА_7 .

У подальшому ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх діянь та бажаючи настання наслідків, у вигляді смерті ОСОБА_7 , маючи можливість надати першу медичну допомогу, зателефонувавши в медичний заклад або покликати на допомогу, цього не зробив. Незважаючи на те, що він вичинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілий ОСОБА_7 , відчуваючи сильний біль, усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, щоб запобігти своїй смерті почав просити про допомогу сторонніх людей.

Після чого, ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, утримуючи вище вказану вогнепальну зброю при собі та попрямував до місця свого тимчасового проживання, а саме - АДРЕСА_1 , де був затриманий працівниками поліції.

В результаті дій ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, що згідно довідки КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» від 20.01.2026 становлять діагноз - сліпе проникаюче вогнепальне поранення лівої потиличної ділянки. Забій головного мозку та багатоуламковий перелом лівої потиличної кістки. Внутрішньошлуночковий крововилив. Стороннє тіло лівої тімяно-потиличної долі головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів на замовлення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 6, п. 11, ч. 2 ст. 115 КК України.

20 січня 2026 року слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115, п. 6, п. 11, ч. 1 ст. 263, а саме - у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів на замовлення; у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Підозрюваним у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Артемівськ (нині м. Бахмут), Артемівського району, Донецької області, українець, громадянин України, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий 22.07.2025 Інгульським районним судом м. Миколаєва за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину обґрунтована зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами оглядів місця події, протоколами проведення обшуків, протоколами допитів свідків, протоколом проведення огляду відеозаписів, протоколом затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України, проведеними слідчими (розшуковими) діями та іншими матеріалами в сукупності.

В ході здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а саме - п. 1 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В ході досудового розслідування кримінального провадження задля об`єктивного та швидкого його розслідування у розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та які вказують що підозрюваний може: п. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки ним вчинено особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі; п. 3 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, буде незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місце проживання останнього, з метою схилити його до дачі неправдивих показів у судовому засіданні; п. 5 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинені злочини, які за ступенем тяжкості, згідно ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, та покарання за який становить довічне позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Вказані ризики обґрунтовується наступним: ОСОБА_5 не має нікого на утриманні, не має постійного джерела доходу, не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання на території Київської області, а відтак доводить ризик того, що підозрюваний і надалі може продовжувати вчиняти інші злочини.

Реальним є ризик того, що підозрюваний може переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду з огляду на те, що, у разі визнання його винним у вчиненні даного злочину, останньому загрожує покарання, максимальна санкція якого передбачає довічне позбавлення волі.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд його задовольнити. Стверджував про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та наявність зазначених ризиків.

Підозрюваний в судовому засіданні проти клопотання прокурора не заперечував, просив вирішити його на розсуд суду, вказав, що визнає свою вину.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію підозрюваного, між тим, просив суд звернути увагу на правильність кваліфікації вчинених злочинів.

Слідчий суддя, вислухавши думки прокурора, захисника та підозрюваного, вивчивши клопотання, додані до нього документи, дійшов такого висновку.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені даною статтею.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділення ВП № 2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

20.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах дані, слідчий суддя приходить для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність підозрюваного до вчинення вказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах, міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, за яке законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний може переховатись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний може переховуватися з метою уникнення від кримінальної відповідальності за злочини, в якому підозрюється, у разі, якщо суд дійде висновку про винуватість останнього у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом, передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними, ніж кримінальне переслідування.

Про наявність ризику того, що підозрюваний може впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, свідчить те, що на даний час з такими особами проведені не всі необхідні слідчі дії у кримінальному провадженні, вказані особи не були допитані судом безпосередньо, тож, з урахуванням обставин вчинення злочину, підозрюваний може впливати на них з метою зміни ними своїх показань або неявки в подальшому у судові засідання.

Наявний ризик, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що підозрюваний наразі не має стабільних джерел доходів для існування, раніше судимий, що може підштовхнути його до вчинення нових кримінальних правопорушень.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать запобігання зазначеним ризикам і не забезпечить дієвість кримінального провадження. Так, застосування до ОСОБА_5 інших, більш м`яких запобіжних заходів, - домашнього арешту, застави, особистої поруки чи особистого зобов`язання, надасть йому змогу переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого в даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що, зважаючи на крайню ступінь втручання в право підозрюваного на свободу та особисту недоторканість, відповідатиме інтересам суспільства.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини (ч. 4 ст. 183 КПК України).

Зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення та його тяжкість, суд не визначає розмір застави у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання старшого слідчого слідчого відділення ВП № 2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 15, п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів в межах строку досудового розслідування, починаючи з моменту фактичного затримання 19 січня 2026 року о 19 год 45 хв, - до 18 березня 2026 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 22 січня 2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1