УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 943/2452/21

провадження № 51-4493 ск 25

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінальногосуду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року , постановлену щодо засудженого ОСОБА_6 і

встановила:

за вироком Буського районного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одружений, на обліку у нарколога не перебуває, пееребуває на обліку у лікаря психіатра, інваліда ІІІ групи, раніше не судимий, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК України), та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року зазначений вирок суду першої інстанції змінений в частині призначеного покарання.

Постановив вважати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засудженим до покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі. У решті вирок суду залишений без змін.

За вироком суду, відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, 01 липня 2020 року в період часу з 07:30 хв по 15:15 хв, точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на господарстві ОСОБА_5 за АДРЕСА_2, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, незаконно проник через вікно у приміщення будинку, звідки таємно викрав чуже майно (крадіжка), тобто у вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3434,12 гривень.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_6 і правильності кваліфікації їх дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог, указує, що апеляційний суд за відсутності підстав для правомірного застосування положень ст. 69 КК України, формально перерахував обставини, які суд безпідставно визнав як пом`якшуючі покарання засудженому.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України суд касаційної інстанції не перевіряє, оскільки сторона обвинувачення не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині.

Щодо тверджень представника потерпілого ОСОБА_4 про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування ухвали апеляційного суду, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями ст. 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК України передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається із долученої до касаційної скарги копії судового рішення, апеляційний суд, при перегляді справи в порядку апеляційної процедури, ретельно перевірив рішення суду першої інстанції та указав, що під час призначення покарання, цей суд в повній мірі дотримався положень закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких їх вчинено та особу обвинуваченого, який вину у скоєному правопорушенні не визнав, на обліку у нарколога не перебуває, але перебуває на обілку лікаря психіатра, є обмежено осудним, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Апеляційний суд зважив на те, що ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря психіатра, є інвалідом 3-ї групи з причин психічного захворювання - біполярного розладу, відповідно до висновку судово-психіатричної комісійної експертизи № 166 від 02.12.2021 р., під час інкримінованих йому дій ОСОБА_6 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що, на думку колегії суддів, істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що до засудженого ОСОБА_6 можливо застосувати положення ст. 69 КК України, пом`якшивши покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, призначене судом першої інстанції, до 1 року позбавлення волі.

Отже, з урахуванням необхідності визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання та виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права, апеляційний суд, урахував, що таке покарання відповідає меті та загальним засадам призначення покарання, які передбачені законом, зокрема про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, тим більше вперше, має бути призначене покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, а також необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Із такими висновками погоджується й колегія суддів Верховного Суду.

Наведені в ухвалі апеляційного суду висновки про правильність застосування до засудженого положення ст. 69 КК України є належним чином умотивованими і не суперечить законодавчим приписам та принципам, закладеним у нормах кримінального закону, щодо мети покарання.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 доводи не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, що свідчили б про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного місцевим судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 , поданою в інтересах потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 серпня 2025 року, постановлену щодо засудженого ОСОБА_6 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3