судді Київського апеляційного суду ОСОБА_1 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.2 ст.121 КК України
Вироком ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст.121 КК України у тому, що він під час конфлікту із ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свої дій та настання суспільно небезпечних наслідків, наніс один удар кулаком правої руки в область носа потерпілого, внаслідок чого завдав останньому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу в тканину головного мозку в області його основи, крововиливу у м`які покриви голови, синця та садна на носі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Під час перебування у нарадчій кімнаті колегія суддів апеляційного суду більшістю голосів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та його захисника на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року слідзалишення без задоволення.

З рішенням колегії суддів не згоден, вважаю, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 рокущодо ОСОБА_2 необхідно змінити, перекваліфікувавши його дії з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України.

В суді першої інстанції та в апеляційному суді ОСОБА_2 стверджував, що конфлікт з потерпілим ОСОБА_3 виник внаслідок проявів агресії останнього. Розуміючи, що потерпілий має намір розпочати бійку та бажаючи себе захистити, він наніс один удар в обличчя потерпілому, від якого той втратив рівновагу, упав, ударився головою об асфальт та втратив свідомість. Він не бажав спричинити потерпілому небезпечні для життя тілесні ушкодження, а тим більше смерть, та не передбачав таких наслідків.

Показання обвинуваченого щодо обставин виникнення конфлікту з потерпілим та спричинення йому тілесних ушкоджень узгоджуються з результатами слідчих експериментів, які проводились як участю самого обвинуваченого, так і з участю свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Також показання обвинуваченого узгоджуються з висновкамиексперта ОСОБА_6 № 505-365, № 436-365, яким у потерпілого встановлено наявність зовнішніх ушкоджень у вигляд синця та садна на носі, які могли у творитись від удару кулаком, рани та крововиливу у лівій тім`яній області голови, садна на лівому ліктьовому суглобі, які могли утворитись в результаті падіння з положення стоячи з подальшим ударом головою об тверду поверхню.

При цьому висновки містять підсумки експерта про те, що внутрішні ушкодження у вигляді крововиливу в тканину головного мозку в області його основи, який став причиною смерті потерпілого, утворились саме від удару кулаком в область носа, а не тілесного ушкодження, отриманого при падіння потерпілого з положення стоячи з подальшим ударом об тверду поверхню (асфальт).

При цьому дослідницька частина висновків, не містить переконливих обґрунтувань, на підставі яких експерт дійшов такого висновку.

Будучи допитаним в судовому засіданнях суду першої інстанції та апеляційного суду, експерт ОСОБА_6 також не зміг надати переконливих пояснень таких висновків.

Разом з тим, відповідальність за ч.2 ст.121 КК України може наставати у тому випадку, коли особа, спричиняючи тілесні ушкодження, передбачала суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, бажала їх настання або не бажала, але свідомо допускала їх настання.

Оцінюючи конкретні обставини, вважаю, що наносячи один удар в обличчя потерпілого в конфліктній ситуації, яка виникла раптово, не використовуючи ніяких предметів для нанесення або посилення удару, не володіючи спеціальними техніками та не маючи спеціальних навиків нанесення ударів, обвинувачений не міг передбачити, що такий фізичний вплив на потерпілого може становити загрозу для його життя, незалежно від того чи виник крововилив в тканину головного мозку від самого удару кулаком, чи від ушкодження, отриманого ним під час падіння внаслідок удару головою об асфальт.

Відповідно до п.26 постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про практику в справах про злочин проти життя та здоров`я особи»,у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя

чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження,

передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи

бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення

(злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості

настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити

(злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через

необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої

тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119

чи ст. 128 КК.

З урахуванням викладеного, вважаю що за змістом суб`єктивної сторони злочину дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України як убивство через необережність.

Суддя ОСОБА_1