Справа № 274/4802/25
Провадження № 1-кп/0274/775/25
УХВАЛА

07.10.2025 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

у складі колегії суддів: головуючий - суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 (дистанційно),

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2025 за № 0000374 щодо ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, -

в с т а н о в и в:

прокурором подано до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання та продовження такого запобіжного заходу, на думку прокурора, не зменшились та продовжують існувати надалі. На обґрунтування ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором зазначено, що обвинувачений, усвідомлюючи можливість бути засудженим до суворого покарання за вчинення насильницького особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, а оскільки йому відоме місце проживання свідків, які є його сусідами, він може незаконно впливати на них. Окрім того, на думку прокурора, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, адже він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти близької особи та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину.

В судовому засіданні прокурор підтримала подане нею клопотання.

Захисник в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, при цьому вказав, що ризики, які слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу на цей час є не актуальними, можливості впливати на свідків обвинувачений не має, його стан здоров`я погіршився та він потребує лікування за межами СІЗО. Окрім того, захисник надав суду характеристику на обвинуваченого за місцем проживання, згідно з якою окремими мешканцями багатоквартирного будинку він характеризується з позитивної сторони. Також на підтвердження міцності соціальних зав`язків обвинуваченого, захисник надав копію пенсійного посвідчення, у якому вказано, що матір обвинуваченого з 09.02.2016 є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання. З наведених підстав захисник просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт або при продовженні строку дії тримання під вартою визначити обвинуваченому розмір застави.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні підтримав позицію захисника.

Потерпілий та його представник у судовому засіданні підтримали клопотання прокурора щодо запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, доходить такого висновку.

Судом встановлено, що 14.04.2025 ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 15.04.2025 слідчим суддею Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами слідчого судді цього ж суду без визначення застави.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 надійшов до суду 09.07.2025.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.08.2025 у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_6 продовжено строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.10.2025 без визначення застави.

При продовженні запобіжного заходу судом було враховано, що обставини, враховані слідчим суддею при обрані та продовженні запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , в тому числі його вік та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, майновий стан, не змінилися, що свідчило про відсутність зменшення ризиків. Встановлені ризики у виді можливого переховування підозрюваного (обвинуваченого) від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення були дійсними та триваючими.

На теперішній час ОСОБА_6 продовжує обвинувачуватися у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, тому не виключається можливість його переховування від суду, оскільки він усвідомлює можливість засудження на тривалий строк. Обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча й вважається таким, що не має судимості, є непрацевлаштованим, наявність у нього офіційних джерел доходів та утриманців не підтверджено. А тому, існує ймовірність вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Надаючи оцінку можливості обвинуваченого протиправно впливати на свідків, які є його сусідами, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні насильницького злочину проти життя людини, задля уникнення кримінального покарання може вдатися до відповідних дій, тобто зберігається ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд визнає безпідставними посилання захисника на те, що обвинувачений не може перебувати під вартою, оскільки його стан здоров`я погіршився та він потребує лікування поза межами СІЗО. Надаючи оцінку твердженням захисника про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та необхідність його лікування в медичних закладах за межами установи СІЗО, суд зазначає, що надані стороною захисту документи не підтверджують неможливості утримання обвинуваченого під вартою за станом здоров`я чи неможливості проходження ним за необхідності лікування в закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.

Окрім того, слід врахувати, що ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.08.2025 задоволено клопотання сторони захисту та призначено обвинуваченому амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Тож, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та міри покарання, що йому загрожує у випадку доведеності його вини, зважаючи на його особу, суд вважає доведеною наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики не зменшились та не перестали існувати.

Суд зазначає, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Під поняттям ризик слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії зі сторони обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, ризик втечі варто оцінювати у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу на цей час неможливе. Тривалість застосованого запобіжного заходу, з урахуванням його виду у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на теперішній час не виходить за межі розумного строку.

Суд вважає, що стороною захисту не доведено зменшення рівня заявлених прокурором ризиків, як і не доведено того, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в т.ч. домашнього арешту, гарантуватиме належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігатиме існуючим ризикам. Обставини, на які посилалася сторона захисту, зокрема щодо наявності соціальних зав`язків у обвинуваченого та наявністю у його матері інвалідності, існували і на час подій, які інкримінуються обвинуваченому, однак не стали стримуючим фактором для нього. Надана ж стороною захисту позитивна характеристика обвинуваченого, підписана 05.06.2025 п`ятьма мешканцями багатоквартирного будинку, особи яких окрім того належним чином не встановлені, не може слугувати достатньою підставою вважати, що обвинувачений буде добросовісно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та не намагатиметься протидіяти кримінальному провадженню у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що судовий розгляд в кримінальному провадженні ще не розпочався, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, та позбавляє можливості переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, чи вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає за доцільне продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, даних про обвинуваченого та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні насильницького злочину проти життя людини, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 178, 183, 331, 372, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб до 05 грудня 2025 року включно.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий: суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3