ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3429/25 Справа № 202/8513/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000354 від 30 серпня 2025 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 03 вересня 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянки України, яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 27 січня 2025 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (вісімсот п`ятдесят грн).

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпра від 03 вересня 2025 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк до двохсот годин.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 30 серпня 2025 року, приблизно о 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала за адресою: м.Дніпро, вул.Янтарна, біля буд.78, де в цей час знаходилася ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На ґрунті словесної суперечки, між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 раптово виник намір на заподіяння останній фізичного болю.

Реалізуючи свій намір, спрямований на заподіяння фізичного болю ОСОБА_10 , у цей же день, а саме 30.08.2025 року, приблизно 08 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: м.Дніпро, вул.Янтарна , біля буд.78, діючи умисно, усвідомлюючи суспільне-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, знаходячись в безпосередній близькості до ОСОБА_10 , а саме обличчям до останньої, завдала долонею правої руки один удар в обличчя зліва, чим завдала їй фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок змінити в частині призначеного покарання, вважати ОСОБА_9 засудженою за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 170 годин.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор зазначає, що суд не визначив ОСОБА_9 розміру покарання у виді громадських робіт, що унеможливлює його виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, захисника, який проти задоволення апеляційної скарги не заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно ч. 1 ст. 404 КПК України у цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за встановлених судом обставин, прокурором не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченої та на кваліфікацію її дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегією суддів встановлено, що наведених вимог закону судом дотримано не було.

Так, ч. 1 ст. 126 КК України передбачено відповідальність за умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Разом із цим, вимогами ч. 2 ст. 56 КК України передбачено, що громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Аналіз наведених вимог закону про кримінальну відповідальність дає підстави вважати, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, суд може призначити покарання у виді громадських робіт на строк від шістдесяти до двохсот годин.

Колегією суддів встановлено, що всупереч наведеним вимогам закону, визнавши ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, суд призначив останній покарання у виді громадських робіт, проте конкретизував його розмір.

Так, у вироку суд вказав на призначення покарання у виді громадських робіт на строк до двохсот годин, тобто фактично посилався лише на верхню межу можливого для призначення покарання. На переконання колегії суддів, таке формулювання допускає подвійне тлумачення, що є неприпустимим при призначенні покарання.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закону, який підлягає застосуванню, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора та приходить до висновку про необхідність зміни вироку в частині призначення покарання з наведених вище мотивів, визначивши ОСОБА_9 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 126 КК України.

При цьому, за відсутності доводів прокурора, колегія суддів не вдається в обговорення відповідності зазначеного виду покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення та її особі, а також погоджується з запропонованим прокурором розміром такого покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та зміни вироку щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпра від 03 вересня 2025 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженою до покарання у виді громадських робіт строком на 170 (сто сімдесят) годин.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3