Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/1081/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

секретар

судового засідання ОСОБА_7

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого

ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 19.12.2025, якою задоволено клопотання прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження в межах кримінального провадження №0000846 від 22.08.2025 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 115 КК України, строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 16.02.2026 року включно.

Своє рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Можливість бути засудженим до зазначеного покарання, у разі визнання ОСОБА_9 винним, доводить, що заявлений прокурором ризик щодо ухилення обвинуваченого від суду є достатньо високим. Крім того, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані судом з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також суд першої інстанції враховував характер злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , а саме у вчиненні злочину, що пов`язаний із застосуванням насильства та умисним позбавленням життя іншої особи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, згідно якої просить ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

На думку апелянта, на даний час відпала необхідність застосування до ОСОБА_9 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а тому обраний запобіжний захід може бути змінено на інший менш суворий.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги захисник обвинуваченого стверджує, що ОСОБА_9 не має на меті переховуватись від суду, впливати на свідків, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, проживає в цивільному шлюбі, був інвалідом 2 групи (наразі проходить комісію), розуміє наслідки свого протиправного вчинку, сприяв розслідуванню, вжив заходів щодо відшкодування завданих збитків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив щодо її задоволення, перевіривши ухвалу суду в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Отже, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що дає підстави вважати, що існують обґрунтовані ризики негативної поведінки ОСОБА_9 в суспільстві.

Також судом враховано, що судовий розгляд триває, всі письмові матеріали провадження не дослідженні, всі свідки ще не допитані, а тому існує реальний ризик незаконного впливу на них з боку обвинуваченого у разі застосування до нього іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, судом встановлені ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та зазначено, що обвинувачений не працевлаштований, за станом здоров`я стаціонарного лікування не потребує з часу застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо недоведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, на переконання колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із цивільною дружиною та батьком, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки стороною захисту не доведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень обвинуваченим своїх зобов`язань в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_9 не змінилися з часу застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду міста Житомира від 19.12.2025, про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів по 16.02.2026 року включно - без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.

Судді: