У Х В А Л А

19 січня 2026 року Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність керівника Білоцерківської окружної прокуратури,

У С Т А Н О В И Л А:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 від розгляду скарги ОСОБА_3 від 04.11.2025 у справі № 357/18046/25, провадження № 1-кс/357/2/26.

В обґрунтування заявленого відводу заявник зазначає, що в нього наявний глибокий сумнів у неупередженості слідчої судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 через вчинені нею зловживання під час розгляду кримінального провадження № 0005698 від 30.10.2017.

Також заявник вказує про наявність в діях судді ознак кримінального правопорушення. Відтак просить відвести слідчу суддю ОСОБА_4 від розгляду його скарги від 04.11.2025 у справі № 357/18046/25, провадження № 1-кс/357/2/26

В судове засідання заявник не з`явився, надіслав заяву про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду його заяви про відвід, а також клопотання про перерву у розгляді цього питання до вирішення відводу судді ОСОБА_5 .

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Слідчий суддя ОСОБА_4 пояснень з приводу заявленого відводу не надала. Враховуючи, що особа, якій заявлено відвід, може дати пояснення якщо вона бажає дати пояснення (ч. 3 ст. 81 КПК України), суддя вважає можливим розгляд заяви про відвід у відсутності особи, якій заявлено відвід.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування під час розгляду заяви суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Зважаючи на подану ОСОБА_3 заяву про відвід судді ОСОБА_5 , суддя перш за все реагує на вказану заяву.

Норми Кримінального процесуального кодексу України не передбачають можливості заявлення відводу судді, який розглядає заяву про відвід іншого судді. Така процесуальна конструкція прямо випливає зі змісту статей 7581 КПК України, які пов`язують інститут відводу виключно з участю судді у кримінальному провадженні по суті або у здійсненні процесуальних дій, що безпосередньо впливають на права, обов`язки та процесуальне становище учасників провадження.

Інститут відводу має чітко визначене функціональне призначення усунення еальної або потенційної упередженості судді, яка може вплинути на перебіг та результати кримінального провадження. Саме тому закон пов`язує можливість відводу з тією процесуальною ситуацією, у якій суддя здійснює повноваження щодо розгляду матеріалів провадження, оцінки доказів, ухвалення процесуальних рішень або формування правової позиції щодо обставин справи.

Водночас суддя, який розглядає заяву про відвід, не є суддею у відповідному кримінальному провадженні в розумінні статей 75, 76 КПК України. Його повноваження є похідними, вузькими та обмежуються виключно процесуальною перевіркою доводів заявника на предмет того, чи можуть вони об`єктивно викликати сумнів у неупередженості іншого судді. Такий суддя не досліджує матеріали кримінального провадження, не дає оцінки доказам, не встановлює фактичні обставини та не вирішує жодних питань, що стосуються суті спору чи правової кваліфікації.

За своєю правовою природою розгляд заяви про відвід є процедурним гарантійним механізмом, а не формою здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні. Відтак у такій процесуальній ролі суддя не може бути джерелом упередженості щодо результату провадження, оскільки його рішення не визначає ні напрям розслідування, ні зміст майбутніх судових рішень, а лише вирішує питання процесуальної допустимості участі іншого судді.

Інше тлумачення закону яке допускає можливість заявлення відводу судді, що розглядає відвід, - суперечить як логіці кримінального процесу, так і принципу правової визначеності. Така практика фактично створила б механізм безмежного та неконтрольованого множення заяв про відвід, що унеможливить реалізацію завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України, та призведе до зловживання процесуальними правами.

Процесуальна можливість заявляти відвід судді, який розглядає заяву про відвід іншому судді, може об`єктивно перетворити кримінальне провадження на безперервний ланцюг допоміжних процесуальних рішень, не пов`язаних із розглядом справи по суті, що є несумісним із принципами розумних строків, ефективності судового контролю та процесуальної економії.

Таким чином, відсутність у КПК України положень про можливість відводу судді, який розглядає заяву про відвід, є усвідомленим і виправданим законодавчим рішенням, спрямованим на баланс між гарантіями неупередженості суду та необхідністю забезпечення дієвого, безперервного й ефективного кримінального провадження.

Вказане також узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зазначеної у листі від 16.06.2016 № 223-1650/0/4-16, згідно якого заявлення відводів судді, який розглядає відвід слідчому судді, а отже, не здійснює повноваження судді (слідчого судді) у даному кримінальному провадженні, а лише перевіряє наявність підстав, що виключають участь слідчого судді у кримінальному провадженні Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.

З огляду на викладене суддя дійшла висновку, що заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 від розгляду його заяви про відвід судді ОСОБА_4 належить залишити без розгляду.

Щодо поданої заяви про відвід судді ОСОБА_4 , суддя встановила таке.

У провадженні слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 перебуває справа № 357/18046/25 (провадження № 1-кс/357/2/26) за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою від 04.11.2025.

Рекомендація CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки визначає, що судді повинні мати необмежену свободу щодо неупередженого розгляду справ відповідно до законодавства та власного розуміння фактів. Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

Відповідно до ст. 2, 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У відповідності до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Безсторонність і об`єктивність слідчого судді під час здійснення ним судового контролю в процесуальному аспекті забезпечується через встановлення процедури його усунення від вирішення конкретного питання відводу. Чинний КПК України передбачає загальний перелік підстав, за наявності яких слідчий суддя підлягає відводу, а також порядок відводу судді (ст. 75, 76, 80, 81 КПК України). Так, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчому судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 75 КПК України слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 КПК України порядку визначення слідчого судді для розгляду справи.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 80 КПК України заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Відвід повинен бути вмотивованим. Він має містити конкретні підстави, що зумовлюють можливість процесуально замінити суддю. Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, факти, міркування, з якими вона пов`язує необхідність усунення слідчого судді від участі у розгляді поставленого перед ним питання. Безпідставні і немотивовані відводи не можуть бути задоволені.

Ключовим моментом відводу як цілісного інституту кримінального провадження є небезсторонність слідчого судді при розгляді питання, що ним розглядається. Ця небезсторонність (необ`єктивність), як вбачається із формулювань ст. 75, 76 КПК України, може виникнути у зв`язку з наявністю у нього родинних, професійних зв`язків, іншого процесуального статусу, порушенням правил визначення слідчого судді, попередньою участю у цьому провадженні тощо.

Зі змісту заяви про відвід убачається, що заявник ОСОБА_3 обґрунтовує неможливість участі слідчої судді ОСОБА_4 у розгляді його скарги на бездіяльність керівника окружної прокуратури наявністю обставин, які, на його переконання, викликають об`єктивний сумнів у неупередженості судді у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України. Основним аргументом заявника є те, що суддя ОСОБА_4 раніше здійснювала судовий розгляд у пов`язаному кримінальному провадженні та ухвалила рішення, яким було залишено в силі закриття кримінального провадження, що, на думку заявника, перешкодило ефективному розслідуванню насильницької смерті його батьків

Заявник також стверджує, що під час розгляду попередньої скарги слідчою суддею ОСОБА_4 було прийнято ухвалу від 13.04.2023 року, якою фактично підтверджено закриття кримінального провадження щодо судово-медичного експерта, дії якого, на думку заявника, сприяли приховуванню обставин умисного вбивства. На цій підставі ОСОБА_3 вважає, що зазначене судове рішення свідчить про сформовану позицію слідчої судді щодо обставин справи та учасників провадження, що унеможливлює її подальшу процесуальну нейтральність при розгляді нової скарги, предмет якої фактично стосується тих самих подій.

Окремо заявник зазначає, що у межах раніше розглянутих проваджень, на його переконання, слідчою суддею не було забезпечено належного контролю за виконанням обов`язкових судових рішень, у тому числі ухвал слідчих суддів інших судів та зобов`язального рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горопацький та інші проти України». У зв`язку з цим він вважає, що участь судді ОСОБА_4 у подальшому розгляді скарг, пов`язаних з невнесенням відомостей до ЄРДР щодо тих самих подій, створює ризик повторного підтвердження раніше висловленої правової позиції, а отже сумнів у безсторонності суду.

В першу чергу, слід вказати, що поняття «інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості», є оціночними; використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого власного досвіду та/або внутрішнього переконання. Але в будь-якому випадку, обставини, які викликають сумнів в неупередженості судді, мають бути обумовлені фактами відповідного питання, що розглядається, або пов`язаними з ними. Це означає, що існують факти об`єктивної реальності або суб`єктивні упередження (переконання), які не дозволяють слідчому судді винести законне, обґрунтоване і мотивоване рішення.

Із змісту заяви про відвід вбачається, що заявник просить відвести слідчого суддю від розгляду скарги на бездіяльність прокурора. Отже, сумніви у неупередженості слідчого судді повинні виникати із обставин, пов`язаних з вирішенням саме цього питання.

Не досліджуючи зміст і законність судових рішень, які були постановлені слідчим суддею ОСОБА_4 , та на яке посилається заявник, суддя, в першу чергу, звертає увагу, що будь-яке рішення за наслідками розгляду клопотань, скарг, заяв у кримінальному провадженні, або кінцевих рішень в кримінальному провадженні, постановляється слідчим суддею, суддею на підставі дослідження всіх матеріалів справи та оцінки доказів. Під час розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора підлягають застосуванню засади верховенства права, законності, змагальності та диспозитивності, встановлені ст. 8, 9. 22, 26 КПК України. З урахуванням особливостей розгляду скарг, в тому числі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, змагальність передбачає самостійне обстоювання учасниками їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію процесуальних прав, і є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

При розгляді скарг, клопотань слідчий суддя згідно зі ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Тому вони вважаються законними, доки не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

За таких умов відповідна правова позиція слідчого судді під час розгляду кожного окремого питання (скарги) залежить не лише від активності в питанні обстоювання сторонами своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, а також від рівня, якості та обсягу наданих в підтвердження таких позицій матеріалів. Водночас, слідчий суддя не зв`язаний своїми попередніми висновками під час винесення рішення в конкретній справі, вирішуючи інші питання зокрема за участю тих самих учасників. Отже незгода заявника з раніше постановленим слідчим суддею рішенням об`єктивно не може розглядатися як сумнів у неупередженості цього судді.

Самі ж висновки або позиції судді, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя, і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 761/16124/15-ц).

Суддя окремо наголошує на тому, що об`єктивна неупередженість перебуває поза межами особистої поведінки судді та означає відсутність підтверджених фактів, що можуть спричинити сумнів у неупередженості судді. Прояв внутрішнього переконання при розгляді інших питань, що передують відводу судді, не можуть вважатися упередженістю в цілях такого відводу. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Заявником не представлено доводів і аргументів, які б свідчили про реальну або потенційну упередженість слідчого судді, отже відповідні сумніви не ґрунтуються на фактичних даних. Таким чином, доводи заявника не знайшли свого підтвердження під час судового засідання та не створюють враження упередженості слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді заявленої скарги. Тому у задоволенні відводу слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 75-81, 309, 372, 376 КПК України, Суд

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву ОСОБА_3 про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_5 залишити без розгляду .

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_4 від розгляду скарги на бездіяльність керівника Білоцерківської окружної прокуратури (справа № 357/18046/25) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_6