Міжгірський районний суд Закарпатської області
Справа № 302/434/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

04.11.2025селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в особі суддя ОСОБА_1 ,

з участю : секретарка судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

прокурорка ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане судове кримінальне провадження ЄРДР №0000202 від 26.03.2024 року, ЄРДР № 0000032 від 08.02.2024 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Торун Міжгірського району Закарпатської області, зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , фактично проживав в АДРЕСА_2 , гр.України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (на посаді стрільця - санітара, звання солдат), раніше судимого: вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.12.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтями 126-1, 126 ч.1 КК України, з призначенням покарання згідно з статтею 70 ч.1 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин (справа № 302/726/21), - зазначена судимість погашена згідно з статтею 89 КК України; згідно з вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.11.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 ч.1 КК України, з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 850 гривень (справа № 302/1985/23), зазначена судимість не знята і не погашена, покарання виконано, штраф сплачений в грудні 2024 року; згідно з вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.11.2023 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтею 126-1 КК України, з призначенням покарання у виді одного року і шість місяців обмеження волі (справа № 302/1404/22), - зазначене покарання не відбуте і судимість за цим вироком не погашена і не знята,

про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України,

- у частині розгляду угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілою,

В С Т А Н О В И В :

У зазначеному кримінальному провадженні згідно з обвинувальними актами ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, за такими обставинами в окремих епізодах :

- 12.11.2023 о 19 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , домашнє насильство психологічного характеру, що виразилося у висловлюванні на її адресу нецензурної лайки. За вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_9 07.12.2023 постановою Міжгірського районного суду притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, 03.12.2023 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись по місцю проживання за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, повторно вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_10 , а саме ображав її нецензурними словами, чим вчинив насильство психологічного характеру. За вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_9 27.12.2023 постановою Міжгірського районного суду притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Однак ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, продовжив свої протравні дії пов`язані з домашнім насильством, які виявились в наступному. Так, 07.02.2024 року близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння психологічних страждань своїй співмешканці - ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно потерпілої, дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами та вигнав її з приміщення будинку в якому потерпіла проживає, чим спричинив останній психологічних страждань.

Крім цього, 14.02.2024 приблизно о 20 год. 20 хв. ОСОБА_12 , знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті заподіяння фізичних та психологічних страждань своїй співмешканці - ОСОБА_7 , на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно потерпілої, дії психологічного насильства, що проявилось у словесних образах потерпілої нецензурними словами, а також вчинив фізичне насильство над своєю співмешканкою ОСОБА_10 , а саме наніс останній один удар правою рукою стиснутою у кулак в область обличчя потерпілої ОСОБА_7 , чим спричинив останній психологічних та фізичних страждань.

- 17.08.2024 біля 00:15 години солдат ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом на заподіяння психологічного страждання, знаходячись вдома по місцю проживання в будинку АДРЕСА_2 , затіяв сварку із своєю співмешканко ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканкою вказаного будинку, в ході якої ображав її нецензурними словами, чим вчинив психологічне насильство над останньою, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. Працівниками поліції протиправні дії солдат ОСОБА_13 було припинено та складено відносно останнього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 30.08.2024 солдата ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт на строк 50 годин.

Крім цього, 13.11.2024 біля 09:00 години ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом на заподіяння психологічного страждання, знаходячись вдома за вищевказаною адресою, затіяв сварку із своєю співмешканко ОСОБА_7 , в ході якої ображав її нецензурними словами, чим вчинив психологічне насильство над останньою, що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої. Працівниками поліції протиправні дії солдат ОСОБА_9 було припинено та складено відносно останнього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.11.2024 солдата ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Надалі, 17.02.2025 близько 11:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи вдома за вищевказаною адресою, маючи прямий умисел на заподіяння психологічного насильства, на ґрунті неприязних відносин, кричав і виражався нецензурними словами в адресу своєї співмешканки ОСОБА_7 , що призвело до її психологічних страждань та погіршило якість життя потерпілої.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.03.2025 біля 17.00 години, ОСОБА_8 , знаходячись вдома за вищевказаною адресою, затіяв сварку із своєю ОСОБА_7 , в ході якої, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на заподіяння фізичного насильства, схопив останню своїми руками за її верхній одяг та штовхнув у напрямку до дивану. ОСОБА_10 не втрималась на ногах та під час падіння, вдарилась спиною до дерев`яної спинки дивану, а саме поперековою ділянкою.

У результаті своїх протиправних дій, ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах лівої поперекової ділянки.

До того ж, досудовим розслідуванням встановлено, що 02.05.2025 біля 21.00 години ОСОБА_8 , знаходячись вдома за вищевказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, затіяв сварку із своєю ОСОБА_10 , в ході якої, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх можливі суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на заподіяння фізичного насильства потерпілій, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя нижче правого ока, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця на шкірних покривах обличчя нижче правого ока.

Отже, вказаними насильницькими діями ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_10 систематичних фізичних та психологічних страждань, які виразились у словесних образах нецензурними словами та приниженні, заподіяння фізичного болю, викликавши у потерпілої побоювання за свою безпеку, нездатність захистити себе, що призводить до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду зазначені обставини визнав повністю, а також повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками статті 126-1 КК України і за змістом формулювання обвинувачення. ОСОБА_5 у вчиненому розкаявся і просить узяти до уваги, що відшкодував потерпілій 15 тисяч гривень моральної шкоди добровільно за домовленістю між ними та уклав з потерпілою угоду про примирення, яку просить затвердити.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомила, що з обвинуваченим з її ініціативи примирилась, тобто простила йому вчинене. Обвинувачений добровільно за домовленістю між ними відшкодував їй 15 тисяч гривень моральної шкоди. Потерпіла і обвинувачений уклали угоду про примирення, за якою за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене статтею 126-1 КК України, обвинувачений повинен понести покарання із застосуванням положень ч.1 статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 гривень. Потерпіла також просить узяти до уваги, що не бажає обвинуваченому суворої кари, випадки вчинення ним домашнього насильства в основному мали місце у період їх спільного проживання, коли він відбував у відпустку під час перебування на військовій службі. Звернула увагу суду на те, що вона мати шістьох дітей, серед яких її син під час відбування військової служби в районі бойових дій біля населеного пункту Часів Яр у період воєнного стану в Україні визнаний безвісно відсутнім. Потерпіла також повідомила, що від спільного проживання з обвинуваченим без реєстрації шлюбу в них народжена дитина (неповнолітній син). Потерпіла просить затвердити угоду про примирення.

Угода про примирення між потерпілою і обвинуваченим від 04.11.2025 передбачає таке:

- потерпіла ОСОБА_7 ініціювала укладення угоди про примирення із обвинуваченим ОСОБА_5 за всіма епізодами його обвинувачення за ст.126-1 КК України;

- обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України;

- сторони визначили, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків;

- обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого досудовим розслідуванням не встановлені;

- цивільний позов потерпілою ОСОБА_7 не заявлений; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відсутній, зі слів потерпілої їй відшкодований; відсутній перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які обвинувачений зобов`язаний вчинити на користь потерпілої;

- сторони узгодили про призначення ОСОБА_5 покарання по обвинуваченню за ст.126-1 КК України із застосуванням положень ч.1 статті 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить грошову суму 1700 грн. При визначені розміру покарання сторони угоди врахували, що обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, особу обвинуваченого, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ту обставину, що ОСОБА_7 є цивільною дружиною обвинуваченого, не висувала до обвинуваченого жодних претензій матеріального та морального характеру та не бажає, що обвинувачений був засуджений до покарання в межах санкції статті 126-1 КК України;

- сторони зафіксували, що їм роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, а також наслідки невиконання угоди.

Сторона обвинувачення в особі зазначених прокурорів висловила позицію про те, що вище зазначена угода про примирення не може бути затверджена, бо сторони не взяли до уваги, що за одним із епізодів домашнього насильства є обтяжуюча обставина, а також не врахували те, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим в період непогашеної судимості за раніше вчинене кримінальне правопорушення за статтею 126-1 КК України, тобто під час іспитового строку, тобто вважають, що обране сторонами угоди кримінальне покарання не відповідає вимогам кримінального закону.

Оцінивши зміст угоди про примирення, роз`яснивши додатково сторонами положення статей кримінально-процесуального закону, що передбачають підстави, порядок і зміст угоди про примирення між потерпілим і обвинуваченим, а також обмеження щодо апеляційного і касаційного оскарження в разі затвердження угоди і винесення вироку та наслідки не виконання угоди про примирення; позиції сторони обвинувачення щодо заперечення угоди, суд дійшов такого висновку.

Угода про примирення між потерпілою і обвинуваченим підлягає затвердженню з огляду на таке обґрунтування.

У відповідності до п.1 ч.1 статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Стаття 469 КПК України передбачає такі положення :

- угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого;

- угода про примирення між потерпілим і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;

- укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Статті 471, 473 КПК України передбачають зміст угоди про примирення і наслідки укладення та затвердження такої угоди.

Згідно з ч.3 статті 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з ч.1 статті 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, зокрема передбаченого статтею 126-1 КК України.

Згідно з статтею 479 КПК України відшкодування шкоди потерпілому у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може відбуватися на підставі угоди про примирення або без неї.

Суд перевірив зміст угоди на відповідність вимогам КПК України та кримінального закону і встановив таке.

Сторони уклали угоду в розглядуваному кримінальному провадженні щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, тобто в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, яке порушувалось за заявою потерпілої. Угода укладена за ініціативою потерпілої без будь-якого її примусу, застосування насильства, погроз або обіцянок і не є наслідком дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Потерпіла і обвинувачений це підтвердили в судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.7 статті 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо :

- умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

- умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

- умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

- існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

- очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

Суд вважає, що угода відповідає положенням КПК України, сторони угоди правильно кваліфікували кримінальне правопорушення, яке співпадає зі змістом формулювання обвинувачення за обвинувальними актами, що подані на розгляд суду. Умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним і сторони дійсно і щиро примирились.

Сторони угоди врахували особу обвинуваченого, який за змістом характеристики старости Соймівського старостинського округу Міжгірської селищної ради характеризується таким, що не допускав конфліктних ситуацій в громаді, в стосунках з односельчанами, займався тимчасовими господарськими роботами в односельчан, допускав конфлікти тільки в стосунках з співмешканкою у зв`язку з вживанням алкогольних напоїв. Натомість ОСОБА_5 в 2017-2018 роках перебував на контрактній службі в зоні проведення військових дій на сході України (зона АТО). ОСОБА_5 згідно з довідкою керівника КНП «ЛПУ Міжгірська районна лікарня» не перебуває на «Д» обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра.

Зміст досудової доповіді органу пробації з висновками про високі ризики повторного вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та рівня суспільної небезпеки для суспільства не має правового значення з огляду на укладену сторонами угоду про примирення. Окрім цього, інспектор органу пробації склав довідку, що не проводив підготовку досудової доповіді з участю обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку з його неявкою. Натомість інспектор не подав належного підтвердження, що ОСОБА_5 був поінформований про це та викликався для проведення бесіди. Орган пробації також не запитував про поважність причин неявки ОСОБА_5 до органу пробації, не з`ясовував в органах ТЦК та СП про можливе відбування ним військової служби в цей період тощо.

Суд вважає, що сторони угоди обрали правильну та відповідну міру покарання, а саме у виді штрафу, розмір якого відповідає положенням статті 53 КК України. При цьому враховано, що ОСОБА_5 тривалий час не працював, не перебував на військовій службі і не отримував доходів майже шість місяців, бо перебував під вартою у зв`язку з обранням до нього такого запобіжного заходу в кримінальному провадженні. Отже, сторонами угоди враховано майновий стан обвинуваченого і спроможність його виконати вирок суду у разі затвердження угоди.

Суд також вважає, що узгодження сторонами угоди покарання із застосуванням ч.1 статті 69 КК України відповідає положенням цієї норми кримінального закону з огляду на таке.

Санкція статті 126-1 КК України передбачає такі види та розміри покарань: громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Стаття 69 ч.1 КК України передбачає: за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

В обвинувальному акті від 08.02.2024 за відомостями в ЄРДР № 0000032 від 08.02.2024 зазначено про наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів; вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Натомість в обвинувальному акті від 20.06.2025 в кримінальному провадженні ЄРДР № 0000202 від 26.03.2024 зазначено, що обтяжуючі обставини в цьому кримінальному провадженні відсутні. Водночас у цих обвинувальних актах сторона обвинувачення зазначила пом`якшуючою обставиною щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд вважає, що сторони правильно не врахували в угоді про примирення обтяжуючі обставини, бо повторність та рецидив злочинів не обґрунтований посиланням сторони обвинувачення на відповідні обставини, судові рішення.

Стаття 32 КК України передбачає такі положення про повторність кримінальних правопорушень :

- повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу;

- повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром;

- вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу;

- повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Стаття 34 КК України передбачає, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Згідно з статтею 67 частиною другою КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

Сторона обвинувачення не обґрунтувала і не навела обставин щодо констатації в обвинувальному акті від 08.02.2024 обтяжуючих обставин і не взяла до уваги положення частини 4 статті 32 КК України про те, що раніше ОСОБА_5 вчиняв кримінальні проступки після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Натомість застосування положень ч.1 статті 69 КК України пояснено і обґрунтовано сторонами угоди й тим, що ОСОБА_5 є колишнім військовослужбовцем, який під час розгляду вищезазначених кримінальних проваджень виявив бажання відновити військову службу, загладити обставини, пов`язані з самовільним залишенням військової частини, захищати батьківщину в підрозділі ЗСУ в установленому порядку. Обвинувачений також добровільно відшкодував потерпілій завдану моральну шкоду в узгодженому розмірі, що стверджено письмовою розпискою потерпілої, яка підтверджена в судовому засіданні. Вище зазначені пом`якшуючі обставини дають підстави визнати, що вони пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за класифікацією, передбаченою статтею 12 КК України, та санкцією статті 126-1 КК України є нетяжким злочином.

Суд також відхиляє доводи сторони обвинувачення, що сторони в угоді про примирення мали обов`язково передбачити те, що ОСОБА_5 раніше засуджувався за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, до обмеження волі на строк один рік і шість місяців із застосуванням положень статті 75, 76 КК України та звільненням від відбування цього покарання з випробуванням протягом іспитового строку.

Адже потерпіла і обвинувачений примирились та уклали угоду в розглядуваному кримінальному провадженні. Натомість складання вироків за положеннями статей 71, 72 КК України та призначення остаточного покарання за сукупністю вироків є прерогативою і обов`язком суду, а не потерпілої і обвинуваченого, які примирились в зазначеному кримінальному провадженні. Адже зміст угоди про примирення регламентований положеннями статті 471 КПК України, які передбачають поряд з іншим, зазначення, зокрема істотних для відповідного кримінального провадження обставин.

З матеріалів справи і встановлених обставин видно, що згідно з вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.11.2023 ОСОБА_5 засуджувався за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, з призначенням покарання у виді обмеження волі на строк один рік і шість місяців. Згідно з статтею 75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_5 був звільнений з випробуванням протягом іспитового строку двох років з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 ч.1 статті 76 КК України. За змістом обвинувального акта від 20.06.2025, складеного в кримінальному провадженні ЄРДР № 0000202 від 26.03.2024, ОСОБА_5 в період іспитового строку, визначеного вищезазначеним вироком суду, допустив вчинення окремого епізоду з ознаками кримінально карного домашнього насильства, який кваліфіковано за статтею 126-1 КК України.

Статтею 78 частиною третьою КК України передбачено у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

У період відбування покарання, призначеного вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.11.2023 (справа № 302/1404/22, провадження 1-кп/302/192/23) засуджений ОСОБА_5 був мобілізований до Збройних Сил України для здійснення протидії повномасштабній військовій агресії РФ проти України, розпочатій 24.02.2022. ОСОБА_5 був зарахований у цей період до штату відповідних підрозділів (військових частин) і відбував військову службу, тобто набув статусу військовослужбовця. В розглядуваному об`єднаному судовому кримінальному провадженні ОСОБА_5 також обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 статті 407 КК України, тобто в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану. Натомість обвинувачений ОСОБА_5 подав у зазначеному кримінальному провадженні клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої статтею 407 ч.5 КК України, на підставі положень, передбачених частиною 5 статті 401 КК України, тобто у зв`язку з наміром повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження військової служби і надав в справу письмову згоду командира військової частини НОМЕР_2 на продовження проходження ним військової служби в цій частині.

Частина 5 статті 401 КК України передбачає: особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

ОСОБА_5 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 статті 407 КК України, повністю визнав обставини за змістом формулювання обвинувачення за ознаками ч.5 статті 407 КК України, розкаявся і заявив в судовому засіданні, що усвідомив свою протиправну поведінку, мав зустріч з представником зазначеної вище військової частини, особисто спілкувався з ним в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань № 9» в м. Ужгород, отримав письмову згоду командира на продовження військової служби, а тому бажає захищати Батьківщину.

Згідно з ухвалою суду від 04.11.2025 в розглядуваному об`єднаному кримінальному провадженні за № ЄРДР 0000202 від 26.03.2024 клопотання обвинуваченого задоволено і цією ухвалою постановлено : клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення його від кримінальної відповідальності в частині обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України задовольнити; звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України; кримінальне провадження №0000202 від 26.03.2024 року в частині обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Статтею 58 КК України передбачено таке : покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк; із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Отже, для забезпечення належного виконання ОСОБА_5 військового обов`язку, передбаченого статтею 65 Конституції України, положень закону «Про військовий обов`язок і військову службу» в справі є підстави застосувати положення статі 58 КК України, тобто призначити ОСОБА_5 покарання у виді службового обмеження, яке застосовується до засуджених військовослужбовців на підставах і в порядку, передбаченому цією нормою кримінального закону.

Згідно з статтею 72 частиною 1 пунктом 3 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий, виходячи з їх співвідношення одному дню обмеження волі відповідають три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Отже, у справі покарання у виді обмеження волі на строк один рік і шість місяців відповідно до ч.1 статі 58, пункту 3 частини 1 статті 72 КК України відповідатиме покаранню у виді службового обмеження строком шість місяців. На підставі положень ч.2 статті 58 КК України із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження слід призначати відрахування в доход держави у розмірі 20 відсотків з обов`язковим встановленням обмежень, передбачених цією ж нормою кримінального закону.

У строк призначеного ОСОБА_5 покарання у виді службового обмеження слід зарахувати строк тримання його під вартою у виді заходу забезпечення кримінального провадження на досудовому розслідуванні і під час судового розгляду справи, а саме починаючи з 23.05.2025 до 04.11.2025 (включно), тобто п`ять місяців і 12 днів.

Частиною п`ятою статті 72 КК України передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Згідно з ч.1 статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком. З огляду на те, що цим вироком за змістом затвердженої угоди про примирення потерпілої і обвинуваченого призначено основне покарання у виді штрафу в справі є підстави для обов`язкового застосування положень частини третьої статті 72 КК України. Ця норма кримінального закону передбачає, що основні покарання, зокрема у виді штрафу, при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарання не підлягають і виконуються самостійно.

Судових витрат, речових доказів, цивільного позову в справі не має.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який обраний на досудовому розслідування і продовжений під час судового розгляду об`єднаного кримінального провадження підлягає скасуванню з огляду на призначене цим вироком остаточне кримінальне покарання.

Керуючись статтями 469, 471, 473, 474, 475, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_7 і обвинуваченим ОСОБА_5 у зазначеному кримінальному провадженні.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінальним кодексом України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням положень ч.1 статті 69 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідає сумі 1700 гривень.

Згідно з статтями 71, 72 ч.1 пункт 3; статтею 58 Кримінального кодексу України не відбуте покарання, яке призначено ОСОБА_5 вироком Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.11.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України, у виді обмеження волі на строк один рік і шість місяців (справа № 302/1404/22), перевести в службове обмеження на строк шість місяців із відрахуванням у доход держави 20 відсотків із суми грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_5 без права під час відбування цього покарання: підвищення за посадою, у військовому званні і зарахування в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Згідно з частиною третьою статті 72 Кримінального кодексу України призначені за цим вироком покарання у виді штрафу і у виді службового обмеження виконувати окремо.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання у виді службового обмеження з урахуванням положень пункту 1 «в» частини 1 статті 72 КК України строк тримання під вартою на досудовому розслідуванні і під час судового розгляду справи розміром п`ять місяців і 12 днів, виходячи із співвідношення один день тримання під вартою (позбавлення волі) три дні службового обмеження. Рахувати термін для відбуття покарання у виді службового обмеження, остаточно призначений за цим вироком, строком 18 днів, починаючи з дати зарахування ОСОБА_5 на військову службу у військову частину НОМЕР_2 чи в інший підрозділ Збройних Сил України.

Скасувати запобіжний захід у виді тримання ОСОБА_5 під вартою, обраний на досудовому розслідуванні в кримінальному провадженні ЄРДР №0000202 від 26.03.2024 року і продовжений під час судового розгляду справи в об`єднаному судовому кримінальному провадженні (ухвала Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.09.2025 (справа № 302/434/24 провадження 1-кп/302/27/25)) і звільнити засудженого ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення в Закарпатський апеляційний суд через Міжгірський районний суд Закарпатської області :

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами 5-7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення наслідків угоди, а також із підстав застосуванням судом статей 58, 71, 72 КК України;

- потерпілою виключно з підстав: призначення покарання менш суворого, ніж узгодженого сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; не роз`яснення наслідків укладення угоди; не виконання судом вимог, встановлених частинами 6 чи 7 ст. 474 КПК України;

- прокурором виключно з підстав: затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною 3 ст. 469 КПК України укладена угода про примирення не може бути укладена, а також із підстав застосуванням судом статей 58, 71, 72 КК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний вирок складено 04.11.2025.

Суддя ОСОБА_1