В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000599 від 20.02.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Балівка Дніпропетровської області, громадянина України, який має малолітню доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У невстановлений час, але не пізніше 18.02.2024 року, ОСОБА_3 помітив на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, вул. Андрія Малишка, 15, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_6 , після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_3 залучив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що були необізнані у намірах ОСОБА_3 , яких попросив за допомогою автомобіля «ЗАЗ 110307», синього кольору, державний номер НОМЕР_4 , відбуксувати вказаний автомобіль марки «Volkswagen Transporter» на автомобільну стоянку за адресою: м. Київ, вул. Алішера Нової, 1, що вони і зробили, внаслідок чого ОСОБА_3 незаконно заволодів указаним транспортним засобом, вартістю 252444 гривень 40 копійок, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму.

У подальшому, ОСОБА_3 здійснив ремонт вказаного автомобіля марки «Volkswagen Transporter» та став керувати ним незаконно, однак 20.02.2023 року, керуючи вказаний транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції та затриманий.

Допитаний в судовому засіданні, ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав та показав, що він помітив на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, вул. Андрія Малишка, 15, припаркований автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , після чого, переконавшись, що вказаний автомобіль протягом тривалого часу перебуває у несправному стані на цьому місці, вважаючи, що цей автомобіль покинутий власником, вирішив його відремонтувати та залишити собі, оскільки на той час він, перебуваючи на військовій службі, потребував власного транспортного засобу, проте його автомобіль було пошкоджено, тому він попросив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що були необізнані у його намірах, відбуксувати вказаний автомобіль на автомобільну стоянку за адресою: м. Київ, вул. Алішера Нової, 1, що вони і зробили. В подальшому, він здійснив ремонт вказаного автомобіля та почав ним користуватися, проте 20.02.2023 року був зупинений працівниками поліції, які повідомили йому, що вказаний транспортний засіб перебуває у розшуці та затримали його.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 20.02.2024 року він виявив відсутність свого автомобіля марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , який був припаркований біля його будинку, після чого він звернувся до працівників поліції із заявою про незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. Через деякий час працівники поліції знайшли вказаний автомобіль та повернули його. Крім того, потерпілий зазначив, що його автомобіль не мав видимих пошкоджень, але перебував у неробочому стані, оскільки у нього було спущене колесо та розряджений акумулятор, водночас ключі від указаного автомобіля він нікому не передавав та не доручав жодній особі змінювати його місцезнаходження. Після повернення, автомобіль був у справному стані, претензій до обвинуваченого він не має.

Також у судовому засіданні були дослідженні наступні докази:

- протокол огляду місця події від 20.02.2024 року;

- протокол обшуку від 20.02.2024 року з додатком;

- протокол про зняття показань технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 01.03.2024 року;

- протокол перегляду відеозапису від 27.11.2024 року;

- протокол перегляду відеозапису від 27.11.2024 року;

- висновок експерта № СЕ-19/111-24/12277-АВ від 06.03.2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.02.2024 року;

- протокол огляду місця події від 23.02.2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.02.2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.03.2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2024 року;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 27.03.2024 року;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.03.2024 року;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28.03.2024 року;

- довідка про опрацювання номерної інформації;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23.07.2024 року.

Крім того, з метою дотримання розумних строків судового розгляду прокурор відмовився від допиту свідків, які в судове засідання неодноразово не з`явилися.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та потерпілого, дослідивши, оцінивши та перевіривши зібрані у кримінальному провадженні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у незаконному заволодінні транспортного засобу, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який має малолітню доньку, є військовослужбовцем, не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, стану його здоров`я, наявності на утриманні малолітньої дитини та наявності обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у мінімальних межах ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Крім того, з урахуванням обставин справи, наявності обставини, що пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Також необхідно вирішити питання, що стосується майна, на яке накладено арешт. У порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2024 року, скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- шість змивів з різних частин автомобіля та мікронашарування, знищити;

- DVD-R диск зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- автомобіль марки «Volkswagen Transporter», білого кольору, 2006 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , та номерний знак, залишити власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3786 гривень 40 копійок за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-24/12277-АВ від 06.03.2024 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право звернутися із заявою про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, учасниками в якому вони були.

Суддя: