Справа № 645/9427/25
Провадження № 1-кс/645/76/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника - адвоката ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Немишлянського районного суду м. Харкова скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження №0001060 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Немишлянського районного суду м. Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про повну відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001060 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, в якій він просить скасувати зазначену постанову; зобов`язати слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити клопотання сторони захисту від «26» грудня 2025 року та призначити повторну судово-медичну експертизу із залученням експерта, сторони захисту та підозрюваного, а також із належною фото- та відеофіксацією з метою перевірки реального механізму отримання тілесних ушкоджень потерпілим, усунення суперечностей між протоколом огляду предметів від 08.08.2025 року, матеріалами слідчого експерименту від 28.07.2025 року та відеозаписами подій від 24.07.2025 року, а також для встановлення, чи могли зазначені ушкодження бути спричинені діями підозрюваного.

Скарга обґрунтована тим, що стороною захисту 26.12.2025 року було подано вмотивоване клопотання про призначення та проведення повторної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні № 0001060 за ч. 1 ст. 122 КК України. У вказаному клопотанні сторона захисту детально, із наведенням конкретних фактичних і правових підстав, обгрунтувала необхідність проведення повторної експертизи у зв`язку з тим, що первинна судово-медична експертиза не дозволяє достовірно встановити механізм утворення перелому нижньої кінцівки потерпілого та була проведена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, у клопотанні було прямо зазначено, що висновок судово-медичної експертизи, на який посилається сторона обвинувачення, не містить належного аналізу механізму спричинення тілесного ушкодження саме шляхом «стрибка на ногу», як це інкримінується ОСОБА_6 . Сторона захисту звертала увагу на відсутність у висновку експерта будь-якого дослідження біомеханічних параметрів травмування, а саме: сили та напряму впливу, маси тіла особи, що нібито здійснювала стрибок, положення кінцівки потерпілого в момент травмування, а також характеру навантаження на кісткові структури. Крім того, у клопотанні було обґрунтовано зазначено, що експертиза не містить аналізу характеру перелому з точки зору його типовості для конкретного механізму травми. Не досліджено, чи є напрям лінії перелому, наявність або відсутність ротаційного, компресійного чи згинального компоненту типовими саме для вертикального або квазівертикального навантаження, спричиненого стрибком іншої особи, чи ж такий перелом є більш характерним для падіння з власного зросту або втрати рівноваги. Фактично висновок експерта обмежується загальним твердженням про можливість утворення ушкодження «за дії тупого твердого предмета», що не відповідає вимогам ст. 91 КПК України щодо доказування конкретного способу, умов та причинно-наслідкового зв`язку між діями конкретної особи і тілесним ушкодженням. Окрему увагу сторона захисту звертала на те, що за версією обвинувачення тілесне ушкодження було спричинене ОСОБА_7 під час виконання ним службових повноважень, при цьому він був взутий у спеціальне службове взуття берці з жорсткою підошвою. Водночас судово-медичною експертизою взагалі не досліджувалося питання наявності або відсутності на тілі потерпілого слідів локального контактного впливу, характерних для взуття з твердою підошвою, не оцінювалася можливість утворення перелому без зовнішніх контактних слідів, а також не зроблено жодного висновку щодо узгодженості відсутності саден, крововиливів чи відбитків підошви з версією «стрибка на ногу». Таким чином, сторона захисту у клопотанні прямо вказувала, що первинна судово-медична експертиза не підтверджує об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, не доводить, що тілесне ушкодження було спричинене саме ОСОБА_7 і саме інкримінованим способом, а також не виключає альтернативного механізму утворення перелому падіння з власного зросту. Окрім недоліків змісту експертизи, у клопотанні було вказано на істотні порушення права на захист під час її проведення. Зазначає, що сторона захисту була фактично усунута від участі у формуванні запитань експерту, не мала можливості ставити запитання щодо механізму травмування, положення тіла потерпілого та характеру навантаження на кінцівку, що прямо порушує принцип змагальності сторін та рівності процесуальних прав, гарантований статтями 22, 46 та 93 КПК України. Незважаючи на наведення цих конкретних, деталізованих і юридично значущих доводів, слідчий у своїй постанові про відмову у задоволенні клопотання фактично не надав відповіді по суті жодного з них. У постанові відсутній аналіз змісту поставлених стороною захисту питань, не спростовано аргументи щодо відсутності біомеханічного аналізу в експертизі, не наведено мотивів, з яких альтернативний механізм утворення перелому (падіння) визнається необгрунтованим, та не оцінено порушення права на захист під час проведення первинної експертизи. Натомість слідчий обмежився загальними посиланнями на те, що наявна судово-медична експертиза нібито не суперечить матеріалам справи та що проведення повторних процесуальних дій може призвести до затягування строків досудового розслідування. Такий підхід свідчить про формальний характер розгляду клопотання та підміну обов`язку повного і неупередженого дослідження обставин справи простим підтвердженням уже обраної версії обвинувачення. Фактично слідчий не перевірив і не спростував доводи сторони захисту, а лише констатував їх «необґрунтованість» без наведення переконливих мотивів, що суперечить вимогам статей 9, 22, 40, 91 та 94 КПК України. За таких умов сторона захисту вважає, що постанова про відмову у призначенні повторної судово-медичної експертизи не може вважатися законною та обґрунтованою, є передчасною, а проведення повторної експертизи є необхідним для усунення допущених порушень, перевірки реального механізму утворення перелому та забезпечення повного, всебічного і неупередженого досудового розслідування.

Адвокат ОСОБА_3 звертає увагу слідчого судді на те, що у матеріалах кримінального провадження наявний протокол огляду предмета від 08.08.2025 року, яким зафіксовано відеозаписи подій від 24.07.2025 року. Аналіз зазначених відеозаписів свідчить про відсутність будь-яких видимих тілесних ушкоджень правого коліна потерпілого ОСОБА_8 , а саме відсутність саден, забоїв, гематом чи інших слідів контакту з твердою поверхнею. Водночас на відеозаписі зафіксовані сліди речовини бурого кольору на лівій нозі та лівому лікті, що узгоджується з локалізацією встановленого перелому лівої гомілки. Разом із тим, у протоколі слідчого експерименту від 28.07.2025 року зазначено, що потерпілий у результаті підсікання лівої ноги впав на два коліна, після чого завалився на правий бік. Така механіка падіння, за законами біомеханіки, передбачає обов`язковий контакт обох колін із твердою поверхнею (асфальтом) та, як наслідок, утворення хоча б мінімальних тілесних ушкоджень правого коліна. Водночас жоден із матеріалів кримінального провадження ані відеозаписи, ані протоколи огляду, ані медичні документи не містять будь-яких відомостей про ушкодження правого коліна. Така відсутність об`єктивних слідів тілесних ушкоджень прямо суперечить описаній у слідчому експерименті механіці падіння на два коліна. Крім того, ілюстративні матеріали слідчого експерименту (зокрема малюнок №6) відображають положення, за якого праве коліно потерпілого перебуває під лівою ногою в момент падіння. З урахуванням маси тіла ОСОБА_5 , який, згідно з матеріалами провадження, є фізично масивною особою, таке положення тіла неминуче призвело б до додаткового навантаження на праве коліно потерпілого. За відсутності будь-яких ушкоджень правого коліна твердження про падіння на два коліна не знаходить свого підтвердження в об`єктивних даних. Таким чином, зазначає, що твердження слідчого про відсутність суперечностей між слідчим експериментом і судово-медичною експертизою є необгрунтованим, оскільки не враховує сукупність доказів, а саме: дані відеозаписів; відсутність тілесних ушкоджень правого коліна; механіку падіння, зафіксовану під час слідчого експерименту; ілюстративні матеріали, що не відповідають реальним медичним даним. Посилання слідчого на те, що експерт «обґрунтовано виключив» певні версії, не може вважатися достатньою підставою для відмови у повторній експертизі, оскільки сама експертиза ґрунтувалася на даних слідчого експерименту, які, містять внутрішні логічні та фактичні суперечності.

Також звертає увагу слідчого судді, що з аналізу аудіозаписів служби «102», долучених до матеріалів провадження, вбачається, що інформація про застосування перцового засобу з`являється фрагментарно, з різних джерел та у різний час. В одних повідомленнях зазначається, що «балоном почали бризкати одразу», в інших що застосування перцового засобу відбулося пізніше, а в окремих повідомленнях взагалі відсутні будь-які згадки про його використання. Таким чином, вже на рівні первинних повідомлень до поліції наявні взаємовиключні та непослідовні відомості щодо факту застосування сльозогінного засобу. Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б об`єктивно підтверджували факт застосування перцового пристрою. Більше того, у судово-медичному висновку, який слідчий вважає вичерпним та таким, що не потребує повторної перевірки, відсутні будь-які висновки щодо впливу сльозогінних або дратівливих хімічних речовин на організм потерпілого. Це свідчить про те, що питання можливого застосування перцового засобу фактично не досліджувалося експертом або не отримало належної оцінки. Зазначає, що наявність істотних розбіжностей у показаннях щодо застосування перцового засобу у поєднанні з повною відсутністю його документального та експертного підтвердження свідчить про неповноту досудового розслідування. Це, у свою чергу, обумовлює необхідність призначення повторної судово-медичної експертизи з постановкою перед експертом додаткових питань щодо можливого впливу сльозогінних речовин, їх клінічних проявів та кореляції з фактичними даними справи.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Слідчий у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначила, що клопотання не обґрунтоване. Свою постанову, яка винесена 05.01.2026, підтримує. Дослідивши скаргу з доданими матеріалами, вивчивши матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001060 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, заслухавши особу, яка подала скаргу, слідчого, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001060 від 24.07.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

04.12.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

31.12.2025 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області з клопотанням про призначення та проведення повторної судово-медичної експертизи у справі № 0001060 за ч.1 ст. 122 КК України, яку просив провести із максимальним врахуванням обстановки події, зокрема: положення тіла та нижніх кінцівок потерпілого; характеру поверхні; напрямку та сили можливого впливу; альтернативного механізму утворення перелому (падіння).

Постановою слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 відмовлено. У постанові слідчий відмову обґрунтовує тим, що в ході розгляду клопотання захисника ОСОБА_3 було зазначено, що існує суперечність між слідчим експериментом та судово-медичною експертизою. Захисник ОСОБА_3 стверджує наявність суперечностей між результатами слідчого експерименту та висновком судово-медичної експертизи, зокрема щодо не встановлення та не доведення, що наявний перелом нижньої кінцівки міг бути спричинений саме шляхом стрибка на ногу. Проте не було наведено конкретних цитат з висновку експертизи чи протоколу слідчого експерименту, які б свідчили про реальні суперечності. Наведені твердження є загальними та оціночними, без посилання на конкретні сторінки чи пункти документів. Слідчий експеримент від 28.07.2025 та висновок експерта від 28.07.2025 таких суперечностей не містять. У висновку експерта №09/655-С/2025 зазначено, що показання гр. ОСОБА_8 дані ним при проведені слідчого експерименту від 28.07.2025 не суперечать наявним судово-медичним даним в частині утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень. Проте висновок експерта містить вичерпні відповіді на поставлені питання, зокрема щодо характеру, локалізації, механізму утворення ушкодження та виключення певних версій. Експерт обґрунтовано виключив версію «стрибка на ногу» та компресійного впливу, посилаючись на морфологічні ознаки перелому (наявність/відсутність ротаційного компоненту, згинання тощо). Альтернативні версії, наведені захисником (падіння, стрибок, вертикальне навантаження тощо), не підкріплені жодними доказами в матеріалах провадження. Перевірка гіпотетичних версій без достатніх підстав не є обов`язком слідчого ( ст. 91-92 КПК України принцип достатності доказів). Судова практика ВС підтверджує: повторна експертиза не призначається для перевірки всіх можливих версій сторони захисту (постанова ККС ВС від 12.09.2022 у справі № 760/5678/21-к). Крім того, зазначає, що проведення повторної судово-медичної експертизи призведе до невиправданого затягування строків досудового розслідування без достатніх та обґрунтованих підстав. У даному випадку клопотання не містить доказів того, що проведення повторної судово-медичної експертизи є необхідним для повноти розслідування, а її проведення потребуватиме додаткового часу на підготовку, залучення учасників, фіксацію тощо, що невиправдано за відсутності нових обставин чи суперечностей у доказах. Судова практика (зокрема, позиції щодо оскарження постанов за ст. 220 КПК) підтверджує, що відмова в необгрунтованих клопотаннях є законною саме з метою запобігання затягуванню. Крім того, судово-медичний експерт має свідоцтво №081-ХА про кваліфікацію судового експерта, що має вищу медичну освіту, першу кваліфікаційну категорію за фахом «судово-медична експетиза», 2 кваліфікаційний клас судового експерта, стаж роботи за фахом «Судово-медична експертиза» 17 років. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 102 та ст. 70 КПК України експерт попереджений щодо кримінальної відповідальності за ст.ст. 384,385 КК України за завідомо неправдивий висновок. Крім того, експерт у висновку зазначає, що використовував консультації лікаря рентгенолога.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Крім того, аналіз положень ст. 303, ст. 307 КПК України вказує на те, що чинним КПК визначено не тільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, а і способи такого оскарження, а саме: рішення можуть бути оскарженні шляхом їх скасування, дії шляхом зобов`язання їх припинити, бездіяльність шляхом зобов`язання вчинити певну дію.

Із закріпленої в ст.26 КПК України диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, слідує, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, розглядаючи подану в порядку п. 7 ч. 1 ст.303 КПК України скаргу на рішення (постанову) слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій має право відповідно до визначених ст.307КПК України повноважень лише скасувати оскаржене рішення слідчого або залишити скаргу без задоволення в залежності від того, чи допущене при винесенні такого рішення слідчого порушення прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні, чи ні.

Така позиція також підтверджується аналізом положень ч. 5 ст. 40 КПК України, за якою слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. При цьому, у відповідності до ст. 36, 39 КПК України, вказівки слідчому щодо проведення слідчих дій мають право надавати прокурор чи керівник органу досудового розслідування.

Слід зауважити на те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на рішення про відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження, на що було звернуто увагу слідчих суддів в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК предметом оскарження є рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій. Існування такого предмета оскарження зумовлене задекларованою та імплементованою в КПК засадою змагальності сторін у кримінальному провадженні, оскільки одне із законодавчих положень, завдяки якому реалізується зазначена засада, передбачене у ч. 2 ст. 22 КПК України, якою встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Також реалізація відповідної засади забезпечується положеннями ст. 220 КПК України, якою встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Правова природа відповідних проваджень, які здійснюються слідчим суддею, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й оцінки таких клопотань на предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перед слідчим, зокрема це стосується доцільності призначення експертизи.

Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту відповідає вимогам, визначеним у ч. 5 ст. 110 КПК України.

В межах розгляду скарги на постанову про відмову у задоволенні клопотання, слідчий суддя не наділений відповідними процесуальними повноваженнями для вирішення питання про зобов`язання слідчого вчинити певні дії для встановлення обставин кримінального правопорушення. На думку слідчого судді слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 клопотання захисника ОСОБА_3 розглянуто у строк, передбачений ст. 220 КПК України, постанова про відмову у задоволення клопотання від 05.01.2026 слідчим обґрунтована та підстави відмови, викладені у ній, достатньо вмотивовані, дії слідчого відповідають нормам чинного законодавства, тому правові підстави для скасування постанови про повну відмову в задоволені клопотання, відсутні, а скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_5 , на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про призначення та проведення повторної судово-медичної експертизи є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309,372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи у кримінальному провадженні №0001060 від 24.07.2025 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02.02.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1