Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2026 року м. Рівне

Справа № 569/26/26

Провадження № 11-сс/4815/31/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 січня 2026 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000006 від 03.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 січня 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 03 березня 2026 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 05 січня 2026 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, такий як особисте зобов`язання із визначенням кола певних обов`язків та переліку осіб, з якими заборонено спілкуватися, або заставу, або домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що стороною обвинувачення не надано на підтвердження ризику переховування від органу досудового розслідування та суду жодного доказу, а таке припущення аргументовано лише тяжкістю та суворістю передбаченого покарання, однак спростовується наявністю важких травм у підозрюваного, серед яких перелом кісток тазу, що об`єктивно і практично знерухомлює людину не менше ніж на 6 місяців і позбавляє можливості його будь-куди втекти чи переховуватися. Зазначає, що ОСОБА_6 до цього часу перебуває під дією сильних медикаментів і перед початком, при затриманні та після затримання не висловив наміру чи спроби втекти або переховуватися, а тримання під вартою в даному випадку буде порушувати принцип гуманності та справедливості з урахуванням його фізичного безпорадного стану, оскільки в умовах слідчого ізолятора він не зможе отримати належне лікування.

Також вважає недоведеним ризик впливу підозрюваного на свідків, потерпілих та експертів, оскільки експертизи у цій справі ще не проводились, а неповнолітня потерпіла ніяких показань, які б могли вплинути чи змінити суттєві обставини висунутої підозри не надавала, тому, на його думку, заявлені ризики є лише припущеннями, а альтернативні запобіжні заходи із встановленням певних обов`язків повністю забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та знівелюють потенційні ризики. Наголошує, що ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, бо проживає за місцем реєстрації з дружиною та батьками, є водієм зі стажем керування більше 10 років, має на утриманні трьох малолітніх дітей, з липня 2022 року по травень 2025 року проходив службу в ЗСУ, добровільно виконуючи обов`язок щодо захисту Батьківщини, звідки був звільнений за сімейними обставинами, а саме необхідності опіки над дитиною з інвалідністю, позбавленою батьківського піклування, має відомчі нагороди та грамоти, раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що 03.01.2026 року в темну пору доби приблизно о 05 год. 55 хв. він, керуючи автомобілем Renault ZOE, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп зі сторони м. Дубно в напрямку м. Рівне, в порушення вимог пунктів 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, в межах 359 км + 600 м вказаної автодороги в с. Крилів Дубенського району Рівненської області виїхав на ліву смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем KIA RIO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зустрічним автомобілем Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався за останнім.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля KIA RIO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала тілесні ушкодження, у результаті яких загинула на місці події; пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження, у результаті яких померла у автомобілі швидкої медичної допомоги під час госпіталізації до КНП «Дубенська міська лікарня», а інший пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до КНП «Дубенська міська лікарня».

03.01.2025 року о 10:05 год. ОСОБА_6 затримано у КНП «Дубенська міська лікарня» в порядку ст.208 КПК України та йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчою суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події (місця дорожньо-транспортної пригоди), речовими доказами, показаннями свідків, а також іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Крім того, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Злочин, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_6 , у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також доведеним, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування є ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань у справі або відмови від їх надання, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

В ході апеляційного розгляду підозрюваний та захисник вказали, що дані ризики є необґрунтованими, оскільки підозрюваниймає постійне місце проживання, родину, на даний час перебуває у лікарні та не може самостійно пересуватися.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що на даний час в разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він матиме змогу за допомогою сторонніх осіб покинути будівлю медичного закладу, в якому перебуває та, в подальшому місце проживання, а також впливати на потерпілих та свідків за допомогою засобів зв`язку чи шляхом передання інформації через інших осіб, проте, як встановлено під час судового засідання, біля підозрюваного в лікарні цілодобово знаходяться працівники поліції, що є перешкодою для нього вчинити такі дії, передбачені ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність догляду на дитиною з інвалідністю є необґрунтованими, оскільки встановлено, що підозрюваний перебуває в медичному закладі та не може самостійно пересуватися, тому йому самому необхідні стороння допомога та догляд. У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , спосіб його вчинення та наслідки, які призвели до смерті осіб, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Крім того, сторона захисту не позбавлена права в подальшому звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 05 січня 2026 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000006 від 03.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3