Справа № 748/313/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/607/25
Категорія - ч. 3 ст. 332 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисників - адвокатів ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001124 від 28.12.2024 року за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, що має на утримані неповнолітнього сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм Чернігівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України.

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 369-2 КК України - у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн.

- за ч.3 ст. 15 ч. 3 ст.332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного судом покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України з випробуванням, з іспитовим строком два роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, поклавши, у відповідності до ст. 76 КК України, наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів, просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі десяти тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000грн., за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язані з наданням публічних послуг, та в органах військового управління, на два роки, з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання шляхом повного складання покарань, та згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України. Зазначає,що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі 51000, та залишив поза увагою, що розмір фактично отриманої останнім вигоди становить 4000 доларів США (за курсом НБУ станом на 06.01.2025 року 168 355 грн.), проте розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті. Також, всупереч санкції ч. 3 ст. 332 КК України, суд першої інстанції не призначив ОСОБА_8 додаткові покарання у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, хоча такі покарання передбачені санкцією статті, як обов`язкові.

Суд першої інстанції встановив, 23 грудня 2024 року, у вечірній час доби (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 за адресою: поблизу буд. АДРЕСА_2 , повідомив останньому, що у нього є знайомі з числа керівництва в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки і він зможе вплинути на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з метою видачи ним довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання ОСОБА_11 непридатним до військової служби, з подальшим виключенням з військового обліку та видачою військово-облікових документів, за що ОСОБА_11 повинен надати ОСОБА_8 неправомірну вигоду у виді грошових коштів у розмірі 4000 доларів США.

У подальшому, 02.01.2025, приблизно о 10:43, ОСОБА_8 під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 у м. Чернігів, більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено, повідомив останньому, що за визнання його непридатним до військової служби з подальшим виключенням із військового обліку, необхідно зібрати документи, а саме: копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та приписного посвідчення, які, в подальшому, необхідно сфотографувати та відправити ОСОБА_8 у меседжері «Viber», що того ж дня виконано ОСОБА_11

06.01.2025, о 13:54 ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди зустрівся з ОСОБА_11 , у приміщенні торгового гіпермаркету ТОВ «Епіцентр-К» за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Новоселівка, вул. Шевченка, 57, де, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 4000 доларів США за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави - керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо видачи ним довідки територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання ОСОБА_11 непридатним до військової служби, з подальшим виключенням з військового обліку та видачою військово-облікових документів.

Крім цього, ОСОБА_8 , усупереч періоду дії правового режиму воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного етапу в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ з подальшими змінами та доповненням, а також Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ з подальшими змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» № 57 від 27.01.1995 з подальшими змінами та доповненнями, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді незаконного переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України, розуміючи порядок перетину державного кордону України, вчинив незакінчений замах на сприяння незаконному переправленню військовозобов`язаного ОСОБА_11 через державний кордон України, шляхом надання останньому порад та вказівок, надання засобів, з корисливих мотивів, залучивши невстановлену особу-водія та транспортний засіб, який забезпечить безперешкодний перетин пункту пропуску державного кордону України та пред`явлення документів, які будуть підставою для перетину кордону, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років в період дії воєнного стану забороняється, реалізуючи умисел щодо сприяння у незаконному переправленні через державний кордон України ОСОБА_11 як особи непридатної до проходження військової служби та виключеної із військового обліку Збройних Сил України, будучи обізнаним про те, що ОСОБА_11 не має законних підстав для виїзду за кордон, є військовозобов`язаним, діючи з корисливих мотивів, за грошову винагороду у сумі 4000 доларів США, забезпечував отримання можливості безперешкодного перетину Державного кордону України ОСОБА_11 , та сприяв отриманню останнім документів про непридатність до військової служби і зняття з військового обліку, які нададуть можливість ОСОБА_11 перетнути державний кордон України.

Так, з метою реалізації злочинного умислу, 02.01.2025, приблизно о 10:43 год. ОСОБА_8 , сприяючи незаконному переправленні ОСОБА_11 через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у м. Чернігів, більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено, під час особистої зустрічі повідомив ОСОБА_11 про те, що зможе сприяти ОСОБА_11 у незаконному переправленні через державний кордон України, для чого останньому потрібно зібрати документи - копії паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та приписного посвідчення, які, в подальшому, необхідно сфотографувати та відправити у меседжері «Viber» ОСОБА_8 , та він, ОСОБА_8 , маючи знайомих з числа керівництва територіального центру комплектування та соціальної підтримки, забезпечить виготовлення та подальшу видачу ОСОБА_11 документів про непридатність до військової служби та зняття з військового обліку, які надають можливість ОСОБА_11 перетнути державний кордон України, що було виконано останнім.

Далі, 03.01.2025, приблизно о 09:13 год, перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, ОСОБА_8 , сприяючи у незаконному переправленні ОСОБА_11 через державний кордон України, шляхом надання вказівок та засобів, діючи з корисливих мотивів, у розмові надав ОСОБА_11 вказівки щодо порядку, обставин, способу та умов перетину державного кордону, наявності для цього невстановленої особи-водія та транспортного засобу, який забезпечить безперешкодний перетин пункту пропуску державного кордону України та пред`явлення документів про виключення з військового обліку, що є підставою для перетину кордону.

У подальшому, 06.01.2025, близько 13.54 год. ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на сприяння у незаконному переправленні особи через державний кордон України, з корисливих мотивів, під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 у приміщенні торгового гіпермаркету ТОВ «Епіцентр-К» за адресою : Чернігівська область, Чернігівський район, с. Новоселівка. вул. Шевченка, 57, повідомив ОСОБА_11 , що забезпечить виготовлення службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки документів про непридатність ОСОБА_11 до проходження військової служби, з виключенням з військового обліку, передачу таких документів ОСОБА_11 , а також вказав, що в подальшому за допомогою невстановленої особи-водія та транспортного засобу, забезпечить безперешкодний перетин пункту пропуску державного кордону України шляхом перед явлення документів, про непридатність до військової служби, що є підставою для перетину кордону, запевнивши у тому, що оригінали документів він отримає у термін до одного тижня після отримання грошових коштів від ОСОБА_11 , за що ОСОБА_8 одержав від ОСОБА_11 неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 4000 доларів США.

ОСОБА_8 , з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав за необхідними для доведення злочину до кінця, так як після одержання неправомірної вигоди в сумі 4000 доларів США був затриманий уповноваженою особою, в порядку ст. 208 КПК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який частково підтримав подану апеляційну скаргу, зазначивши про відмову від вимог в частині призначення додаткових покарань за ч. 3 ст. 15, ст. 332 КК України, позицію сторони захисту, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо розміру штрафу призначеного ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що такі є обґрунтовані.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , крім того, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень.

Як передбачено положеннями п.1 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихч.2 ст. 53 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч.2 ст. 369-2 КК України передбачено покарання, зокрема, у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, призначаючи особі покарання за ч.2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу необхідно враховувати положення ч. 2 ст. 53 КК України та вирішувати питання про визначення штрафу у розмірі, не меншому за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого ч.2 ст. 369-2 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому за ч.2 ст. 369-2 КК України залишив поза увагою, що розмір фактично отриманої останнім вигоди становить 4000 доларів США (за курсом НБУ станом на 06.01.2025 року 168 355 грн.)

Отже, колегія суддів приходить до переконання, що призначивши ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 369-2 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень, місцевий суд безпідставно не врахував положення ч.2 ст.53, п.1 ч.1 ст.65 КК України, та не призначив обвинуваченому штраф у розмірі не меншому ніж розмір отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу (168 355 гривень).

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та, на думку апеляційного суду, обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленого санкцією статті, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та змогу виправлення обвинуваченого без відбування покарання з призначенням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України, суд першої інстанції застосував ст. 69 КК України, як до основного покарання, так і до додаткового, обґрунтовано зазначивши, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, у даному випадку є недоцільним.

Також місцевим судом вірно зазначено, що конфіскація майна не входить до переліку додаткових покарань, які можуть бути призначені за статтею 77 КК України, тому вона не може застосовуватися одночасно зі звільненням від відбування покарання з випробуванням за статтею 75 КК України.

Таким чином, якщо суд застосував статтю 75 КК України, конфіскація майна як додаткове покарання за частиною 3 статті 332 КК України не призначається.

Тому суд, обґрунтовано звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на певний термін, аргументовано не призначав додаткові покарання, які визначені санкцією ч. 3 ст. 332 КК України, як обов`язкові, з чим погодився і прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції та відмовився в цій частині від своїх апеляційних вимог.

Наведені обставини свідчать про те, що при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції, в частині призначення покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України, не застосував закон, який підлягав застосуванню, тобто допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно із п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Ухвалюючи новий вирок колегія суддів, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень та конкретні обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, приходить до висновку, що відповідно до ч.2 ст.53 КК України ОСОБА_8 необхідно призначити за ч. 2 ст. 369-2 КК України покарання у виді штрафу у розмірі, якій слід визначити з урахуванням розміру неправомірної вигоди, отриманої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, на підставі ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від призначеного судом основного покарання з випробуванням та відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України і призначити останньому покарання шляхом повного складання покарань, та згідно ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 438 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню (п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України).

У цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції, постановляючи своє рішення, призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 369-2 КК України покарання у виді штрафу, за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі, та звільнив від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та зазначивши, що покарання у виді штрафу необхідно виконувати самостійно, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України.

Тобто, місцевий суд допустив порушення на другому етапі - при призначенні остаточного покарання не урахував усіх кримінальних правопорушень, що утворюють сукупність, і не призначив покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Разом з тим, положеннями ст. 70 КК України визначено підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Суд спочатку призначає покарання за кожний злочин окремо (в одному випадку - позбавлення волі, в іншому - штраф), а потім визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання покарань.

Отже, вирок підлягає скасуванню в частині призначення остаточного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок не застосування вимог ч. 1 ст. 70 КК України при визначенні принципу призначення остаточного покарання, яке у даному випадку підлягає визначенню шляхом повного складання призначених покарань, з посиланням на те, що покарання у виді штрафу необхідно виконувати самостійно відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України.

Відтак, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та в частині визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, з ухваленням нового вироку з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 418, 420, ч.15 ст. 615 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 -задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 2 ст. 369-2 КК України у виді штрафу в розмірі десять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) грн.,

- за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст.332 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_8 покарання шляхом повного складання покарань у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та штрафу в розмірі десять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) грн., яке відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного судом покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 332 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки, з покладенням, відповідно до ст. 76 КК України наступних обов`язків: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4