Справа № 711/7008/25
Номер провадження 1-кп/711/499/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000605 від 05.06.2025 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Черкаси, українки, громадянки України, із середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , протягом року після засудження за ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння, 05.06.2025, точного часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося, перебуваючи на вул. Чигиринська у м. Черкаси, навпроти будинку № 524/1, шляхом знахідки незаконно придбала без мети подальшого збуту один полімерний пакетик з кристалічною речовиною білого кольору та з моменту придбання незаконного зберігала його при собі у правій кишені штанів для власного вживання без мети збуту.

05.06.2025, близько 13:55 години, ОСОБА_4 , перебуваючи навпроти будинку № 524/1, по вул. Чигиринська у м. Черкаси, була помічена працівниками поліції, які виконували службові обов`язки по забезпеченню громадського порядку на території м. Черкаси, яким після застосування до неї превентивних заходів повідомила, що зберігає при собі заборонені до обігу речовини.

Цього ж дня, у період часу з 16:22 години по 16:23 годину, в ході затримання в порядку ст.298? КПК України, ОСОБА_4 добровільно видала працівникам поліції із правої кишені своїх штанів один полімерний пакетик з кристалічною речовиною, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-25/8661-НЗПРАП від 27.06.2025 містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 0,396 г, яку ОСОБА_4 незаконно зберігала для власного вживання, без мети збуту.

ДіїОСОБА_4 суд кваліфікує зач. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, визнала у повному обсязі, погодилася надавати показання суду.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачена визнала свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просив суд обмежитись допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, які характеризують її особу, документів, що стосуються заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та долі речових доказів.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 із запропонованим прокурором порядком та обсягом дослідження доказів погодилися.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, суд роз`яснив учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, зокрема, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на викладене, суд за клопотанням сторін кримінального провадження провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченої, дослідженням відомостей, що характеризують обвинувачену, і документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстав вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини чи визнає їх під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування у кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчиненого діяння.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_4 під час допиту у судовому засіданні вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі і пояснила, що 05.06.2025 під час прогулянки з хлопцем по вул. Чигиринська у м. Черкаси побачила за зупинкою громадського транспорту пакетик, замотаний ізолентою. Вона була обізнана, що в таких пакуночках зазвичай знаходяться наркотичні речовини, зокрема, «солі», але яка конкретно речовина була всередині, їй на той момент не було відомо. Для того, щоб згорток із забороненою речовиною не підібрали діти або собаки і не завдали шкоди своєму здоров`ю, вона забрала його і поклала собі в кишеню. Викинути в урну для сміття цей пакетик вона не встигла, оскільки через кілька метрів до них підійшли працівники поліції, запитали чи є в неї при собі щось заборонене, у відповідь на що вона відразу розповіла про щойно підібраний пакетик, оскільки розуміла, що в ньому знаходяться якісь наркотичні речовини. У подальшому на місце прибула слідчо-оперативна група, у присутності якої поліцейські розгорнули пакетик, в ньому виявилась кристалічна речовина подібна на кухонну сіль, але у більших кристалах. ОСОБА_4 раніше бачила зображення психотропної речовини PVP, тому зрозуміла, що в пакетику була саме речовина PVP. Разом з тим, раніше її не ніколи не вживала, умисел на залишення речовини з метою власного вживання у неї виник не одразу, першочерговою метою було забрати пакетик, щоб речовина у ньому нікому випадково не завдала шкоди.

Також ОСОБА_4 зазначила, що раніше протягом близько двох років вживала щодня психотропну речовину амфетамін. Лікування з цього приводу не проходила, однак зараз вже місяця півтора як не вживає подібних речовин і сподівається протриматися і далі. Підкреслила, що тиск поліція на неї не чинила, її не змушували визнавати вину, порушень її прав з боку поліції вона не помітила. Обвинувачена усвідомлює яке їй може загрожувати покарання, в тому числі і позбавлення волі, вони обговорювали це із захисником. ОСОБА_4 вказувала, що не хотіла б бути позбавленою волі, має змогу сплатити штраф, однак готова нести будь-яке покарання, призначене судом. Урок вона засвоїла, запевняла, що більше не повторить таких дій, розкаювалась у вчиненому.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Суд дослідив та долучив до матеріалів судового провадження надані стороною обвинувачення докази, які характеризують особу обвинуваченої, стосуються процесуальних витрат, речових доказів, вжитих у кримінальному провадженні заходів забезпечення, зокрема:

-копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_4 ;

-вимоги, відповідно до яких ОСОБА_6 засуджена вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду;

-довідки КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» про те, що ОСОБА_4 під наглядом лікаря психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не зверталася;

-характеристику, складену дільничним офіцером поліції СДОП відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області про притягнення ОСОБА_4 у 2025 році до кримінальної відповідальності;

-копію вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2025, яким ОСОБА_4 засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року пробаційного нагляду;

-постанову від 03.07.2025 про визнання речовим доказом та передачу на зберігання вилученої у ОСОБА_4 кристалічної речовини, що містить у своєму складі психотропну речовину PVP, яка відповідно до квитанції № 8322 передана до кімнати зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області;

-довідку про витрати на проведення експертизи № СЕ-19/124-25/8661-НЗПРАП від 27.06.2025 вартістю 1782,8 грн;

-ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2025 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів до 27.09.2025.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, які вона визнала в судовому засіданні відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не викликають сумніву у їх об`єктивності та не оспорюються учасниками судового провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України, доведена повністю.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд виходить із положень ст. 65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, суд враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості у суспільстві.

За змістом статей 50, 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення та невелику кількість речовини, яку вона незаконно придбала та зберігала, дані про особу обвинуваченої, яка протягом року засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України, має постійне місце проживання, не є особою з інвалідністю, на спеціальному обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи інших осіб, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі та усвідомила неправомірність своїх дій, щиро розкаялася у вчиненому, висловила щирий жаль з приводу вчиненого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , відповідно до

ст. 66 КК України, суд визнає її щире каяття.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що обвинувачений визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, висловлювала жаль з приводу вчиненого та свою готовність нести відповідальність за злочин, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини. Її позиція щодо повного визнання вини і надання детальних показань щодо вчиненого є послідовною, сформована під час досудового розслідування і підтверджена у судовому засіданні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Частина друга статті 309 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Суд звертає увагу, що в Україні вже третій рік триває повномасштабне вторгнення з боку іншої держави-агресора, та з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в державі введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено, і цей стан триває до цього часу.

З огляду на вказане, на думку суду, суспільний інтерес у виконанні ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, що передбачає сплату особою коштів на спеціальний рахунок державного бюджету, безумовно переважає над доцільністю її перебування в місцях позбавлення волі за скоєння нетяжкого злочину.

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що за вказаних вище обставин призначення ОСОБА_4 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу у межах санкцї ч. 2 ст. 309 КК України

При цьому, призначення судом не пов`язаного з позбавленням волі покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі такого виду покарання, визначеного санкцією відповідної статті, не вказує на його м`якість, адже з огляду на дискреційні повноваження суду, надані йому державою, спосіб обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, відповідатиме вимогам статей 50 та 65 КК, а призначене таким чином покарання, що являє собою форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, за своїм видом та розміром буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України до обвинуваченої суд не вбачає у зв`язку з відсутністю передумов, за яких ці правові норми можуть бути застосовані.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання здійснюється на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості і запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Вказаним нормам кореспондує положення пунктів 25, 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримiнального покарання» № 7 вiд 24.10.2003, відповідно до яких за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного вiдбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. Невiдбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 72 КК основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, закріплені у ч. 3 ст. 72 КК норми не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу чи позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2025 ОСОБА_4 засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року пробаційного нагляду, покарання на час вчинення нового злочину та ухвалення нового вироку обвинуваченою не відбуте повністю.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 у справі № 243/2528/19, якщо особа вчинила нові злочини до відбуття покарання за попереднім вироком, то суд призначає остаточне покарання з урахуванням статей 71, 72 КК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 (справа № 310/3080/16-к), від 17.05.2018 у справі №128/5484/13-к, від 20.01.2022 у справі № 686/3226/20 та постановах Об`єднаної палати ККС ВС від 25.06.2018 (справа № 511/37/16-к), від 06.12.2021 у справі № 243/7758/20.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення до відбуття покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2025, яким вона засуджена за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, суд призначає їй остаточне покарання за правилами ст. 71 КК України шляхом повного приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2025 до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів до 27.09.2025. Підстав для зміни чи скасування застосованого запобіжного заходу суд не вбачає і вважає за необхідне залишити його до набрання вироком законної сили з метою уникнення ризиків щодо ухилення обвинуваченої від виконання вироку суду.

Статтею 72 КК України не передбачено можливості зарахування строку цілодобового домашнього арешту у строк будь-якого іншого покарання, окрім позбавлення волі, тому правові підстави для зарахування у призначене ОСОБА_4 покарання строку тримання під цілодобовим домашнім арештом у цьому випадку відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченої на користь держави необхідно стягнути документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1 782,8 грн.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 373, 374, 375, 376, 381-382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі гривень).

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.02.2025 за ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити ОСОБА_4 до відбування остаточне покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн (тридцять чотири тисячі гривень), та пробаційного нагляду строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України обидва покарання виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорівв сумі 1 782,80 грн (одна тисяча сімсот вісімдесят дві гривні вісімдесят копійок).

Речові докази у справі: кристалічну речовину, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено РVP, масою 0,396 г, яку після проведення експертизи було поміщено до сейф-пакета №1256295 та передано на зберігання до камери зберігання речових доказів при Черкаському районному управлінні поліції ГУНП в Черкаській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1