ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1964/25 Справа № 202/9379/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі

судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене із прокурором ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 залишено без задоволення, застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків, строком до 24 листопада 2025 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що матеріали провадження мітять достатні дані стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, а також є доведені ризики передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від органів слідства та суду, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, які підтверджуються тяжкістю його покарання, яке загрожує у разі визнання його провини. Також, слідчий суддя враховував й встановлені обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, що експертними дослідження було встановлено, що аби запобігти зіткненню підозрюваний мав 1,28-2,2 секунд, а також той факт, що у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється також інший водій, який створив перешкоду для руху транспортному засобу під керуванням ОСОБА_8 .

Також, зазначено, що ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважав недоведеним з огляду на те, що дорожньо-транспортна подія мала місце 13 березня 2025 року, тобто більше 6 місяців тому, а тому за такий довгий проміжок часу органом досудового розслідування вже зафіксовано обставини кримінального правопорушення та зібрано достатньо доказів, у зв`язку із чим ризик знищення або спотворення будь-яких із речей чи документів зведений до мінімуму, а фактів тиску на свідків чи потерпілих за цей час не наведено.

При цьому прийнято до уваги також й процесуальну поведінку підозрюваного, який на протязі шести місяців проведення досудового розслідування від слідчого, прокурору або суду не ухилявся, за викликом до слідчого судді з`явився самостійно.

Вказано, що для запобігання ризику переховування буде достатнім застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що оскаржена ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що слідчим суддею не було належним чином враховано, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, що підтверджується доданими до клопотання доказами, та з метою уникнення відповідальності може вчинити дії, спрямовані на переховування від слідства та суду, а також продовжити злочин.

Натомість запобіжний захід у вигляді особистого зобов?язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможе запобігти викладеним више ризикам, оскільки такі запобіжні заходи не пов?язані із ізоляцією підозрюваного у відповідній кримінально-виконавчій установі.

Зазначає, що у разі застосування більш м?якого запобіжного заходу підозрюваний ОСОБА_8 не обмежений у пересуванні, засобах комунікації для здійснення незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, зокрема шляхом вмовляння, підкупу, погроз, а також їх фізичного усунення, тому необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, що забезпечить виконання підозрюваним обов?язків, передбачених КПК України.

Також, просить при вирішенні питання щодо застави звернути увагу суддів на те, що матеріалами справи підтверджується вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп?яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання. Останнього обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння, що спричинили смерть потерпілого. Відтак з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, є підстави щодо злочину, який спричинив загибель людини, при вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати заставу.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія судів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона підтверджується клопотанням слідчого та доданими матеріалами в обсязі, достатньому для вирішення на даному етапі кримінального провадження питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, і це не оспорюється в апеляційній скарзі.

Також є правильними висновки слідчого судді про те, що ризик втечі підозрюваного у даному випадку обґрунтовується лише тяжкістю вчиненого злочину і передбаченого за нього покарання, оскільки відсутні інші обставини на підтвердження його вагомості.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності вагомого ризику вчинення ОСОБА_10 іншого кримінального правопорушення колегія суддів оцінює критично, оскільки інкриміноване останньому кримінальне правопорушення мало неумисний характер та вірогідність повторного вчинення ним аналогічного діяння відповідає вірогідності його вчинення будь-яким іншим водієм.

Посилання апелянта на існування ризиків знищення, приховування та/або спотворення речей та документів, які мають значення для цього провадження, незаконного впливу з його боку на потерпілого та свідків у цьому провадженні, колегія суддів, погоджуючись із висновками слідчого судді у цій частині, оцінює критично. Належить додатково зазначити, що апелянт не вказує, які саме докази, що мають значення для справи, ще не перебувають у розпорядженні сторони обвинувачення та/або можуть бути спотворені, які показання свідків та потерпілого можуть бути викривлені внаслідок незаконного впливу на них з боку обвинуваченого.

Твердження прокурора про виключну вагомість встановлених щодо ОСОБА_10 ризиків і можливість їх усунення виключно шляхом тримання його під вартою колегія суддів вважає непереконливими. Так, слідчим суддею в достатній мірі було враховано як тяжкість та фактичні обставини інкримінованого злочину, так і суворість покарання, яке загрожує підозрюваному, а висновок про те, що вказані обставини не можуть бути підставою для істотного обмеження прав та свобод ОСОБА_10 , є ґрунтовним та узгоджується із практикою ЄСПЛ, відповідно до якої міркування суворості ймовірного покарання самі по собі не є достатньою підставою для тримання підозрюваного під вартою.

Аналізуючи доводи прокурора щодо виключної вагомості встановлених щодо підозрюваного ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та можливості їх усунення виключно шляхом тримання підозрюваного під вартою, колегія суддів не вважає їх обґрунтованими, оскільки ОСОБА_10 раніше не судимий, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , позитивно характеризується, є діючим військовослужбовцем ЗСУ, своєю належною процесуальною поведінкою на протязі майже 7 місяців досудового розслідування довів дієвість обраного відносно нього запобіжного заходу.

При цьому приймається до уваги, що станом на час апеляційного розгляду підозрюваний перебуває під домашнім арештом 20 днів, і стороною обвинувачення не надані відомості про вчинення ним у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених ст. 177 КПК України, неявки за викликом, або про те, що з будь-яких інших міркувань фактично застосований до нього запобіжний захід виявився недостатньо дієвим.

У зв`язку із вищенаведеним, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 жовтня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4