Провадження № 1-кс/756/3084/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 розглянула клопотання ОСОБА_2 про поновлення користування житловим приміщенням та вселення, подане у межах кримінального провадження за частиною 1 статті 367 Кримінально процесуального кодексу України,

в с т а н о в и л а:

До Оболонського районного суду міста Києва подане клопотання, у якому ОСОБА_2 просить винести окрему ухвалу про поновлення права на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_3 , який наразі проживає у зазначеній квартирі, не перешкоджати вселенню та здійснити контроль за виконанням ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 3 квітня 2025 року.

Клопотання подано у справі №1-кс/756/731/25, щодо накладення арешту на вказане майно, в межах матеріалів кримінального провадження №00000645 від 15 березня 2025 року.

Вивчивши матеріали клопотання слідча суддя зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Кримінально процесуального кодексу України (далі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам, визначеним статтею 7 КПК України, у тому числі щодо верховенства права, законності, рівності перед законом поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, невтручання у приватне життя, недоторканність права власності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, диспозитивності, розумності строків тощо.

Положеннями частини 3 статті 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як убачається зі змісту клопотання, його суть зводиться до незгоди ОСОБА_2 із наслідками накладення арешту, згідно з ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_4 від 3 квітня 2025 року, у межах кримінального провадження №0000645.

При цьому, клопотання містить посилання на вимоги статей 20, 56, 214, 220, 303-306, 380 КПК України.

Оскільки, чинні норми КПК України не передбачають правового механізму подання вказаного клопотання, суд вважає за можливе застосувати аналогію норм кримінально процесуального закону, які регламентують порядок оскарження дії, рішень чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, згідно з главою 26 КПК України.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; рішення слідчого про закриття кримінального провадження; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

Тобто, статтею 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, що можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, а скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, відповідно до положень частини 2 цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора слідчому судді має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю у разі обмеження чи порушення прав і законних інтересів осіб.

Відтак, з огляду на приписи вищезазначених норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування слідчий суддя вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень, встановлених КПК.

Відповідно до частини 4 статті 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Водночас, суд зауважує, що спори про право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у такому користування підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, суд звертає увагу, що у порядку кримінального судочинства порядок скасування арешту майна регламентований статтею 174 КПК України.

Так, згідно з абзацом 2 частиною 1 статтею 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, викладені у клопотанні вимоги щодо винесення окремої ухвали про поновлення права користування житловим приміщенням та вселення, не підлягають оскарженню у порядку, передбаченому КПК України, а тому у відкритті провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 5, 7, 304, 372, 395 КПК України, слідча суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 про поновлення користування житловим приміщенням та вселення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СУДДЯ ОСОБА_5