Справа № 453/810/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/393/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

встановила:

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 у вигляді домашнього арешту залишити без змін.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 21.04.2014 року об 00 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у м. Сколе Львівської області по вул. Гірка у напрямку від вул. Котляревського, при проїзді її ділянки у районі будинку № 20, який відноситься до вул. Котляревського, грубо порушив вимоги п. п. 1.5, 1.10 (у частині визначення терміну «небезпека для руху»); п. п. 2.3 «б», «д», 2.9 «а»; п. 12.3, п. п. 31.4 31.4.3 «а» Правил дорожнього руху України, які виразилися у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді зміни технічного стану керованого ним автомобіля у зв`язку із частковою відмовою роботи освітлювальної системи по причині непрацездатності фар у режимі ближнього та дальнього світла, внаслідок втрати електричного живлення їх ламп через недостатню щільність з`єднання контактуючих поверхонь у монтажному блоці плавких запобіжників (їх окислення), не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, чим поставив себе в умови, в яких у темну пору доби не зміг своєчасно виявити пішохода ОСОБА_12 , який, перебуваючи у стані тяжкої алкогольної інтоксикації, лежав на проїзній частині дороги, що призвело до переїзду автомобілем через його тіло. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: зовнішніх саден, подряпин, поверхневої рани, рани та синця на голові, лівім надпліччі, спині, попереку, сідницях, лівім передпліччі і правім коліні; внутрішніх крововиливів у м`які тканини голови, переломів ребер справа (22 переломи) та зліва (17 переломів), непрямого перелому грудини на рівні шостих ребер, розриву ключично-лопаткового з`єднання зліва, здуття нижньої частки правої легені, крововиливів та розривів легень обабіч, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею при переїзді колесом легкового автомобіля через грудну клітку та живіт справа наліво при горизонтальному положенні тіла на спині, були небезпечними для життя у момент заподіяння та призвели до настання смерті ОСОБА_12 ..

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підтримку своїх вимог прокурор покликається, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_13 вчинив тяжкий злочин перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (відповідно до висновку експертизи у його крові виявлено етиловий спирт в кількості 1,04 проміле), що є обставиною, яка обтяжує покарання, в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті особи. Потерпілому ОСОБА_14 шкоду відшкодовано частково і він наполягає на обранні найсуворішої міри покарання.

Крім цього, прокурор вважає, що ОСОБА_9 необхідно призначити додаткове покарання з максимальним терміном, оскільки він отримав водійські права в березні місяці 2014 року, а ДТП скоїв у наступному місяці цього ж року, при цьому причиною ДТП стало грубе порушення правил дорожнього руху з його боку, а саме керування транспортним засобом у нічний час без увімкнення зовнішніх світлових приладів та перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок шляхом застосування ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного йому у виді позбавлення волі покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що призначене ОСОБА_9 покарання за своїм видом є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його обставинам та особі обвинуваченого.

Вказує, що обвинувачений визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та усвідомив протиправність своїх дій, відшкодував потерпілій ОСОБА_15 завдані ним збитки, а потерпілому ОСОБА_10 відшкодував завдані ним збитки у певній частині, має намір і надалі повністю відшкодовувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду по можливості у найкоротший термін. При цьому, потерпіла ОСОБА_15 жодних претензій до обвинуваченого не має, вибачила йому та просила його суворо не карати, зокрема, не позбавляти волі, що підтверджено поданою нею письмовою заявою.

Акцентує, що ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перубуває на спеціалізованих обліках.

Звертає увагу на встановлений судом факт того, що тіло пішохода ОСОБА_12 на момент здійснення на нього наїзду лежало на проїзній частині дороги та наявність значного вмісту алкоголю у крові останнього. Однак суд фактично не надав оцінки діям потерпілого

на предмет їх відповідності технічним вимогам ПДР.

Наголошує, що у справі не встановлено та не наведено у вироку даних, які привели суд до висновку про можливість виправлення обвинуваченого тільки в умовах його ізоляції від суспільства. Також покликається на позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого, останній не покинув місце події, ніяких протиправних дій не вчиняв, від слідства та суду не ухилявся, добросовісно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.

Вважає, що за наведених вище обставин були всі передумови для звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку із необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, умисне вбивство, з метою приховати скоєний засудженим злочин по ч. 2 ст. 286 КК України.

На підтримку своїх вимог покликається, що обвинувачений мав на меті вбивство батька потерпілого з метою приховати скоєний ним злочин по ч. 2 ст. 286 КК України. Вказує, що ОСОБА_9 в якості свідка надавав неправдиві свідчення, зокрема, щодо обставин виявлення ним пішохода, не надав даних осіб, які були у салоні автомобіля.

Вважає, що протокол огляду місця ДТП та схема до нього сфабриковані слідчим та обвинуваченим, такі не містять усю слідову інформацію щодо обставин ДТП, яка була прихована обвинуваченим. Вказує, що потерпілий усно заявив клопотання про допит в якості свідків осіб, які бачили слідову інформацію на місці пригоди та яким відомі обставини, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Зазначає, що присутні на місці події особи бачили сліди волочіння пішохода легковим автомобілем, які можна було зафіксувати у світлу пору доби, кров`яні сліди на шляху волочіння протягом приблизно 12 метрів. Однак слідчий розпорядився швидко прибрати труп, змити кров`яні сліди з метою знищення та не закріплення об`єктивних даних на місці пригоди.

Крім цього, вважає, що слідчий залучив до справи як потерпілу ОСОБА_15 щоб остання не мала претензій до обвинуваченого. Натомість син загиблого, як дійсний потерпілий, впродовж досудового слідства не залучався як потерпілий. Слідчим з незрозумілих причин не долучено до матеріалів справи ряд документів, наданих потерпілим ОСОБА_12 .

Вказує, що залишились не допитаними слідчий ОСОБА_22 щодо обставин складання протоколу огляду місця ДТП, щодо залучення ОСОБА_15 як потерпілої та щодо інформації отриманої в ході її допитів, тощо, понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 та експерта ОСОБА_25 , які були присутні при огляду місця ДТП.

Вважає, що під час досудового розслідування безпідставно встановлено обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім цього, адвокат ОСОБА_8 подав заперечення, як на апеляційну скаргу прокурора, так і на апеляційну скаргу захисника, з тих підстав, що з ОСОБА_9 мав не меті вбити батька потерпілого з метою приховати скоєний ним злочин по ч. 2 ст. 286 КК України.

Крім цього, на апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого заперечення подав захисник ОСОБА_7 , у яких останній покликається на необґрунтованість апеляційних доводів прокурора та представника потерпілого.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просив таку задоволити. Апеляційні скарги захисника та представника потерпілого заперечив, як безпідставні та необґрунтовані.

Захисник та обвинувачений апеляційну скаргу сторони захисту не підтримали та заперечили апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, просили вирок місцевого суду залишити без змін.

Потерпілий підтримав апеляційну скаргу, подану в його інтересах, частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечив апеляційну скаргу захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно апеляційної скарги прокурора та захисника, останніми в апеляційному порядку не оспорюється висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, та кваліфікація його дій.

Водночас представник потерпілого в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку із необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення, умисне вбивство, з метою приховати скоєний засудженим злочин по ч.2 ст.286 КК України.

Перевіривши апеляційні доводи представника потерпілого, колегіє суддів визнає такі необґрунтованими.

Так, згідно положень ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно положень ч.1 ст.338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. Не допускається зміна обвинувачення прокурором з кримінального проступку на злочин будь-якої тяжкості під час судового розгляду.

Оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 було ухвалено за наслідками розгляду обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор підтримав обвинувачення ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, і таке прокурором під час судового провадження не змінювалось, у тому числі і на ст.115 КК України, що є законом про більш тяжке кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону провів судовий розгляд щодо ОСОБА_9 у межах висунутого йому обвинувачення, а саме за ч.2 ст.286 КК України, за наслідками якого ухвалив вирок.

Крім цього, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_9 ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушені правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю.

Окрім цього, висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджуються показаннями допитаних у судовому засіданні місцевого суду свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , а також дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.04.2014 та схеми до нього; протоколом огляду трупа від 21.04.2014; протоколом огляду транспортного засобу від 21.04.2014 з ілюстрованою таблицею до нього; протоколом № 63 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 21.04.2014;

висновком судової токсикологічної експертизи № 1312/2014-т від 28.04.2014; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2007 року Львівським ВРЕР ДАІ; копією посвідчення водія обвинуваченого серії НОМЕР_3 ; висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 1/424 від 15.05.2014; висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 1/423 від 15.05.2014; висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 1/474 від 21.05.2014; висновком судово-медичної експертизи № 37 від 22.05.2014; висновком судової токсикологічної експертизи № 1335/2014-т від 29.04.2014.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що твердження потерпілого ОСОБА_10 та його представника про наявність у діях ОСОБА_9 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 або ч.2 ст.115 КК України, є безпідставними, адже досліджені та оцінені судом докази поза розумним сумнівом свідчать про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Суд першої інстанції правильно констатував, що у діях обвинуваченого ОСОБА_9 не спостерігається та відсутній умисел на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, відсутні також мотиви для таких дій.

Усі наведені представником потерпілого в апеляційній скарзі доводи такі висновки місцевого суду не спростовують та не ставлять такі під сумнів.

Будь які сумніви щодо належності, допустимості та достовірності доказів, які покладеного в основу прийнято судом рішення, у тому числі протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.04.2014 та схеми до нього, на переконання колегії суддів, відсутні.

Допитані під час судового розгляду свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , які були присутні на місці події, у своїх показаннях не вказували про жодні обставини, які б викликали сумніви у встановлених судом фактичних обставинах кримінального провадження.

Колегія суддів визнає, що наведені в апеляційній скарзі апеляційні доводи представника потерпілого ОСОБА_10 є безпідставними та необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 , суд першої інстанції, покликавшись на безпосередньо досліджені докази, відповідно до ст.94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, належним чином обґрунтувавши свої висновки.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора щодо необхідності призначити ОСОБА_9 за вчинений злочин більш суворе покарання, а також апеляційні доводи захисника щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно матеріалів справи суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, зокрема те, що тіло ОСОБА_12 на момент здійснення на нього наїзду лежало на проїзній частині дороги, що спричинив значний вміст алкоголю у крові останнього, дані про особу винного, який вину визнав, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, не перебуває на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра, факт відшкодування заподіяної шкоди потерпілій ОСОБА_15 та відсутність з її боку претензій до обвинуваченого, часткове відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_10 та намір обвинуваченого повністю відшкодовувати ОСОБА_10 заподіяну шкоду по мірі можливості у найкоротший термін, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами місцевий суд обґрунтовано врахував вкрай короткий термін водійського стажу обвинуваченого, керування технічно несправним автомобілем, а також керування таким у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого переконання про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, призначене місцевим судом обвинуваченому за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі згідно санкції даної статті, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, у даному, конкретному випадку є необґрунтованим та не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України.

Санкцією ч.2 ст.286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, хоча і покликався на суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, особливості і обставини його вчинення, наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, однак належним чином не врахував такі. Також колегія суддів вважає, що місцевий суд належним чином не врахував наслідки, що настали внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину, а саме смерть ОСОБА_12 .

У даному випадку слід враховувати, що інкримінований ОСОБА_9 злочин, хоча і вважається необережним, однак згідно встановлених фактичних обставин справи, обвинувачений сів за кермо транспортного засобу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, і в момент зміни технічного стану керованого ним автомобіля у зв`язку із частковою відмовою роботи освітлювальної системи по причині непрацездатності фар у режимі ближнього та дальнього світла, внаслідок втрати електричного живлення їх ламп через недостатню щільність з`єднання контактуючих поверхонь у монтажному блоці плавких запобіжників (їх окислення), не зупинився, а продовжив рух у темну пору доби, що призвело до переїзду тіла ОСОБА_12 , який лежав на дорозі.

Також, колегія суддів враховує негативну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , який на стадії перегляду вироку щодо нього в апеляційному порядку злісно ухилявся від явки до апеляційного суду, у зв`язку із чим судом неодноразово застосовувались приводи, які виконано не було.

Крім цього, судом апеляційної інстанції двічі виносились ухвали про розшук обвинуваченого (30.10.2015 та 08.07.2016).

В ході розшукових дій, пов`язаних із встановленням місця знаходження ОСОБА_9 було встановлено, що останній 01.07.2016 виїхав за межі території України, у зв`язку із чим ОСОБА_9 25.04.2017 було оголошено у міжнародний розшук (т.4, а.с.50, 67).

Наведені обставини, на переконання колегії суддів свідчать про відсутність у обвинуваченого щирого каяття, яке було враховано місцевим судом, як обставину, яка пом`якшує покарання.

Адже, каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, відверту негативну оцінку своєї злочинної діяльності, визнання тих обставин, які ставляться у провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатись в намаганні особи відшкодувати заподіяні збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Водночас, злісне ухилення ОСОБА_9 від явки до апеляційного суду та його тривале перебування у розшуку, свідчать про те, що у нього не має готовності нести покарання.

Крім цього, зазначені обставини спростовують висловлену обвинуваченим при розгляді справи місцевим судом готовність у майбутньому відшкодувати потерпілому ОСОБА_10 шкоду у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні відсутня така пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття, а відтак, з мотивувальної частини вироку слід виключити покликання на цю обставину.

Згідно п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Як передбачено п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_9 у частині призначеного покарання слід скасувати, та ухвалити у цій частині новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначити покарання у межах санкції даної статті, а саме у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, яке на переконання колегії суддів буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, ухвалюючи вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та наслідки, що настали, а саме смерть ОСОБА_12 , дані про особу винного, який раніше не судимий, вину визнав, позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, не перебуває на диспансерних обліках у лікарів нарколога та психіатра, часткове відшкодування заподіяної шкоди, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Також колегія суддів враховує вкрай негативну постикримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , який злісно ухилявся від явки до суду, залишив межі України, чим порушив умови раніше застосованого до нього у цій справі запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, тривалий час перебував у розшуку.

За встановлених обставин, апеляційні доводи захисника, зокрема і щодо виключно позитивної посткримінальної поведінки обвинуваченого, як однієї з підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання, є неспроможними.

У даному випадку, з огляду на наведені вище обставини колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно п. 105 правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.08.2018р. (справа № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. № 838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 28.07.2025 ОСОБА_9 був затриманий 28.07.2025 о 18 год. 05 хв. відповідно до ст.208 КПК України.

За встановлених обставин, з урахуванням того, що інкримінований ОСОБА_9 злочину було вчинено обвинуваченим 21.04.2014, а тому строк попереднього ув`язнення останньому слід зарахувати відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII з 28.07.2025 по день набрання даного вироку законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.405, 407, 414, 420, ч.15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 у частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з часу фактичного затримання, а саме з 28 липня 2025 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII ОСОБА_9 у строк призначеного основного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення, а саме з 28 липня 2025 року по день набрання даного вироку Львівського апеляційного суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку Сколівського районного суду Львівської області від 13 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 покликання на обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - у той самий строк з моменту отримання копії вказаного вироку.

Головуючий:

Судді: