ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1415/25

Провадження № 11-кп/820/119/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000844 від 02 травня 2025 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішина Шепетівського району Хмельницької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працює, неодруженого, РНОКПП НОМЕР_1 , не має судимостей відповідно до ст.89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.307 КК України на підставі 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

-за ч.1 ст.317 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

-за ч.2 ст.317 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 08 серпня 2025 року до 28 серпня 2025 року включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - у вигляді застави.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, за невстановлених обставин, у невстановленої особи, не пізніше 02 травня 2025 року, більш точний час не встановлено, незаконно придбав відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за №СЕ-19/123-25/7151-НЗПРАП від 13 червня 2025 року, речовину, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,2358 г, незаконно зберігав її у невстановленому місці з метою збуту до 01 год 16 хв 02 травня 2025 року, тобто, до моменту, коли в кімнаті за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, шляхом продажу, незаконно збув ОСОБА_8 , попередньо, а саме, о 22 год 23 хв 01 травня 2025 року, отримавши від того передоплату в сумі 450 грн.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, за невстановлених обставин, у невстановленої особи, не пізніше 16 липня 2025 року, більш точний час не встановлено, повторно, незаконно придбав, відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за №СЕ-19/123-25/10805-НЗПРАП від 24 липня 2025 року, речовину, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,051948 г, незаконно зберігав її у невстановленому місці з метою збуту до 18 год 47 хв 16 липня 2025 року, тобто, до моменту, коли у квартирі АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, шляхом продажу, повторно, незаконно збув ОСОБА_9 , попередньо, а саме, о 15 год 01 хв 13 липня 2025 року, отримавши від того на картковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ «УніверсалБанк» передоплату в сумі 300 грн, здійснену через термінал у приміщенні магазину «НашКрай» на вулиці Будівельників, 13, міста Нетішина.

Також обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також, незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, за невстановлених обставин, у невстановленої особи, не пізніше 07 серпня 2025 року, більш точний час не встановлено, повторно, незаконно придбав, відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за №СЕ-19/123-25/11847-НЗПРАП від 20 серпня 2025 року, речовину, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,1268 г, незаконно зберігав її у невстановленому місці з метою збуту до 14 год 22 хв 07 серпня 2025 року, тобто, до моменту, коли у кімнаті за місцем свого проживання, на АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, шляхом продажу, повторно, незаконно збув ОСОБА_10 , попередньо, а саме, о 12 год 53 хв 07 серпня 2025 року, отримавши від тієї передоплату в сумі 400 грн.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту, за невстановлених обставин, у невстановленої особи, не пізніше 08 серпня 2025 року, більш точний час не встановлено, повторно, незаконно придбав, відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів за №СЕ-19/123-25/12508-НЗПРАП від 22 серпня 2025 року, речовину, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, масою 0,0809 г, незаконно зберігав її за місцем свого проживання, на АДРЕСА_1 , з метою збуту, до моменту виявлення та вилучення співробітниками поліції під час обшуку кімнати, в присутності понятих, 08 серпня 2025 року, в період часу з 08 год 19 хв до 08 год 43 хв, та з 09 год 01 хв до 09 год 58 хв.

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 , маючи умисел на організацію місця для незаконного вживання психотропних речовин, а також надання приміщення з цією метою, в кімнаті за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , організував місце для незаконного вживання психотропних речовин шляхом паління, самостійно виготовивши із скляної лампи та полімерної трубки пристрій для вживання останньої, яке, безкоштовно, для незаконного вживання речовини, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP, надав: 13 липня 2025 року, в період часу з 17 год 09 хв до 17 год 16 хв, ОСОБА_9 , та 07 серпня 2025 року, в період часу з 12 год 42 хв до 14 год 01 хв, - повторно, ОСОБА_10 .

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317 КК України, а саме:

- незаконне придбання та зберігання з метою збуту, а також, незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, повторно (ч.2 ст.307 КК України);

- організація місця для незаконного вживання психотропних речовин, а також, надання приміщення з цією метою (ч.1 ст.317 КК України);

- організація місця для незаконного вживання психотропних речовин, а також, надання приміщення з цією метою, повторно (ч.2 ст.317 КК України).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просив змінити вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року та призначити ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.307 КК України на підставі ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.1 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.2 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна та звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, відповідно до приписів ст.75 КК України.

Захисник уважав, що призначене покарання ОСОБА_7 є занадто суворим та таким, що не відповідає матеріалам кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Посилався на те, що, призначаючи покарання у вигляді позбавлення волі, вказані у вироку суду першої інстанції пом`якшуючі обставини взагалі до уваги не були взяті.

Звертав увагу, що суд першої інстанції не досліджував та не проаналізував можливість застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, вирок суду першої інстанції є неповним та необґрунтованим у частині призначеного покарання, що призвело до призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто суворого покарання.

На думку сторони захисту, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; захисника ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317 КК України, за обставин, указаних в обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000844 від 02 травня 2025 року, визнав повністю. Пояснив, що час та місце вчинення ним інкримінованих органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, описаних в обвинувальному акті, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися, і він їх в повному обсязі підтверджує. При цьому зауважував, що до торговців наркотичними та психотропними засобами він себе не відносить, оскільки безперешкодно замовляв та забирав обумовлену кількість наркотичної речовини у визначеному місці, потім передавав покупцям на кількість їх замовлень.

Із вироку суду першої інстанції вбачається, що провадження розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом обвинуваченому ОСОБА_7 були роз`яснені положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки розгляду справи без дослідження доказів та обставин, які ніким не заперечуються. Обвинувачений не заперечував проти такого порядку, надав добровільно пояснення, вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317 КК України.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.317 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Щодо доводів сторони захисту про суворість призначеного судом покарання обвинуваченому та невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до усталеної судової практики призначення кримінального покарання, в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зазначені вимоги законодавства враховані судом належним чином. При цьому суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо розміру покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`яке покарання не буде дієвим для досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ураховано те, що вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, відповідно до положень ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжких та тяжких злочинів.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 не працює, не є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, має утриманців, має ряд важких та хронічних захворювань, має підстави для отримання статусу учасника бойових дій, відповідно до ст.89 КК України не має судимостей.

Водночас, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відповідальна громадянська позиція, пов`язана з безпосередньою участю в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, стан здоров`я та наявність ряду важких і хронічних захворювань, наявність на утриманні дітей неповнолітнього віку - сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , згідно зі ст.67 КК України, не встановлено.

Крім того, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 основного покарання за ч.2 ст.307 та ч.2 ст.317 КК України у виді позбавлення волі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до вимог ст.59 КК України слід застосувати і додаткове покарання - у виді конфіскації майна, передбачене у санкціях зазначених статей, що обумовлено тяжкістю злочинів і корисливим мотивом дій, інкримінованих у провину обвинуваченому ОСОБА_7 .

Зважаючи на це, обвинуваченому ОСОБА_7 , призначено реальне покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна, за ч.1 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч.2 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що у цьому кримінальному провадженні обґрунтовано підлягало до застосування положення ч.1 ст.70 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів апеляційного суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Проаналізувавши зазначені обставини та наведені норми права, апеляційний суд уважає, що доводи обвинуваченого стосовно невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів сторони захисту про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, колегія суддів зазначає таке.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, враховуючи всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, зокрема, й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі захисник, яким судом першої інстанції була надана правильна оцінка, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання без можливості застосування положень ст.75 КК України.

Апеляційний суд уважає, що пом`якшити покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, на чому наголошує захисник, неможливо, оскільки тоді воно не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Крім того, воно буде недостатнім для досягнення мети самого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим.

Надаючи оцінку доводам захисника, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що за приписами статей 50, 65 та 75 КК України питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є правом, а не обов`язком суду, яке застосовується за наявності відповідних умов.

Виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Відтак, з огляду на суспільну небезпечність вчиненого, на характер кримінальних правопорушень, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисником.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3