Справа № 587/1894/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001182 від 17 вересня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого в порядку ст. 89 КК України,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правпопорушення за наступних обставин.

15.07.2024 наказом командира № НОМЕР_1 (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , призначено на посаду навідника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат» та він вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за вказаною посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9,11,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утриматися від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 05 серпня 2024 року, в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасового розташування підрозділу в населеному пункті АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 11.03.2025, а саме до доставлення його до органу досудового розслідування Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину за пред`явленим обвинуваченням визнав повністю, але на підставі ст. 63 Конституції України відмовився давати показання з приводу обвинувачення. В судових дебатах зазначив, що вчинив не дезертирство, а самовільне залишення місце служби.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України повністю підтверджена зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.08.2024 №2943 ( з адміністративно-господарської діяльності призначено службове розслідування з приводу самовільного залишення військової частини в тому числі відносно навідника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 (а.с.121-122);

- актом службового розслідування по факту скоєння правопорушення від 13.08.2024 яким тимчасово виконуючим обов`язки офіцера групи психологічного супроводу та відновлення штабу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенатом ОСОБА_7 проведено службове розслідування. В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста недисциплінованість та байдужого ставлення до настання наслідків за порушення військової дисципліни.( а.с.123-129);

- рапортом командира 4 дшр 1 дшб ОСОБА_8 з якого вбачається, що під час перевірки особового складу 05.08.2024 близько 01:00 год було виявлено відсутність в тому числі солдата ОСОБА_5 в межах розташування 4 десантно-штурмової роти поблизу н.н. Велика Чернеччина(т.1 а.с.129 зв.б.);

- службовою карткою на ОСОБА_5 відповідно до якої станом на 05.08.2024 заохочень, стягнень він не має( а.с.130 звб., а.с.131);

- службовою характеристикою на ОСОБА_5 , відповідно до якої він характеризується посередньо(а.с.131 зв.б.);

- письмовими поясненнями солдата ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 відповідно до яких вони були опитані під час проведення службової перевірки( а.с.132,133,134);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.08.2023 №230, з якого вбачається, що солдата ОСОБА_5 вважати таким, що самовільно залишив військову частину( а.с.135);

- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.07.2024 №230, з якого вбачається, що солдата ОСОБА_5 вважати таким, що 15.07.2024 прийняв посаду і приступив до виконання обов1язків за посадою навідника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 ( а.с.136);

-витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 14.08.2024 ( з основної діяльності) №2924 відповідно до якого службове розслідування з приводу самовільного залишення військової частини ОСОБА_5 вважати завершеним та організувати складення повідомлення про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення та направлення його до органу досудового слідства.( а.с.139-143);

-довідкою військово-лікарської комісії від 04.04.2025 №2025-0404-0922-4882-3, з якої вбачається, що проведено медичний огляд ВЛК гарнізонна ВЛК №1 вч НОМЕР_3 АДРЕСА_3 та встановлено, що ОСОБА_5 придатний до служби ( а.с.155);

-медичною характеристико від 25.08.2024 з якої вбачається, що ОСОБА_5 під медичним наглядом у в/ч НОМЕР_2 знаходиться з червня 2024, при призові в ЗСУ, ІНФОРМАЦІЯ_2 , був визнаний здоровим та придатним до військової служби, до служби у десантно-штурмових військах. За час служби за медичною допомогою не звертався, амбулаторно та стаціонарно не лікувався.( а.с.160)

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду пояснив, що несе військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на по на посаді командира відділення протитанкового взводу. На початку серпня 2024 року його військова частина перебувала на території Сумського району поблизу с.В.Чернеччина. Обвинувачений проходив на той час військову службу також в даній військовій частині, вони були разом в одній роті. У підпорядкуванні один одного не були. 5 серпня 2024 року під час перевірки особового складу було виявлено відсутність обвинуваченого ОСОБА_5 . Він був присутнім під час того, як командир повідомив, що відсутні два військовослужбовці, серед них і обвинувачений. Які причини його відсутності ніхто не знав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні суду пояснив, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , в одній роті з ним перебував обвинувачений ОСОБА_5 5 серпня 2024 з ранку під час шикування було виявлено відсутність обвинуваченого. На той час рота базувалась в с.В.Чернеччина Сумського району. Яка причина відсутності військовослужбовця йому не відома, він його бачив декілька разів, особисто з ним не спілкувався так як були у різних взводах. Командування військовослужбовцям доводило вимоги чинного законодавства- статутів, Кримінального кодексу, це фіксувалось у журналі розписом.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його протиправні дії кваліфікує ч.4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Захисник в судовому засіданні зазначав, що дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати на ч.5 ст. 407 КК України, так як ОСОБА_5 самовільно залишив місце служби.

Перевіряючи правильність кваліфікації діянь обвинуваченого за ч. 4 ст. 408 КК України, суд зазначає таке.

Суд при розгляді кримінального провадження враховує висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 30.01.2024 у справі № 336/5209/22, відповідно до яких за своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Кваліфікуючими ознаками дезертирства, у тому числі, є вчинення його в умовах воєнного стану.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, встановлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_5 від проходження військової служби свідчить те, що він 05 серпня 2024 року залишив місце несення служби, за 8 місяців самостійно не повернувся до місця несення служби, допоки його не було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР № №0001182 від 17 вересня 2024. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не намагався зв`язатись із командуванням військової частини, повідомити про своє місце перебування чи зазначити про намір повернутись до військової служби через певний час. Вказані обставини свідчать про те, що самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням, а не у зв`язку із його добровільним поверненням до військової служби, тобто протиправні дії ОСОБА_5 щодо дезертирства були припинені не з його волі.

Таким чином, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у дезертирстві, тобто, самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану доведена повністю, а його дії за ч.4 ст.408 КК України кваліфіковано вірно.

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має на меті не тільки кару, а має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а саме, те що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 408 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного ОСОБА_5 , на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, неодружений, за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий в порядку ст.89 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого суд визнає те, що обвинувачений свою вину визнав.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, особи обвинуваченого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставин скоєння кримінального правопорушення та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_5 в мінімальних межах санкцій ч. 4 ст. 408 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відсутні правові підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), адже Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022 встановлено заборону для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Тому підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід відносно обвинуваченогодо набрання вироком законної сили залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 11 березня 2025 року - моменту фактичного затримання.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення а обвинуваченим, що утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченого.

Суддя ОСОБА_1