УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/3383/25

11 лютого 2026 року

Костопільський районний суд Рівненської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря ОСОБА_2

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоющодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 30.11.2023 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн., обвинуваченого увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000241 від 06.02.2025, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування зазначеного клопотання вказав, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, 13.12.2024 самовільно залишив тривалістю понад три доби військову частину НОМЕР_1 , яка розташовується в АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 27.01.2025.

Вказав, що обґрунтованість обвинувачення підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме: актом службового розслідування військової частини НОМЕР_1 , протоколом допиту свідка ОСОБА_6 та іншими матеріалами кримінального провадження.

31 липня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

Підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказує, що існують реальні ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та покарання, яке йому загрожує, а саме позбавлення волі строком до десяти років, обвинувачений може залишити постійне місце проживання, з метою уникнення покарання ухилятися від суду.

Крім того, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, оформлювати документи щодо набуття інвалідності або опікунства, підробивши для цього відповідні документи.

Просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення кримінального правопорушення, будучи звільненим ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2025 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, повторно самовільно залишив військову частину, після чого до військової частини не повернувся, до виконання обов`язків військової служби не приступив.

Враховуючи викладене існує великий ризик вчинення ним інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 був знятий з усіх видів забезпечення, офіційно не працевлаштований, а відтак у нього відсутня можливість отримання будь-якого доходу із законних джерел, тому може не прибувати на виклики до суду, покликаючись на скрутний майновий стан та віддаленість місця проживання.

Будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти настанню вказаних ризиків та належному виконанню обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Просив врахувати, що відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України тримання під вартою.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, для виконання завдань кримінального провадження, запобігання існуючим ризикам прокурор просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стороком на 60 днів, без визначення розміру застави.

У підготовчому судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини та просив його задовольнити

Обвинувачений ОСОБА_4 проти зазначеного клопотання заперечив, вказав, що самовільно залишив військову частину у зв`язку з тим, що незаконно призваний до лав Збройних Сил України, має поганий стан здоров`я, потребує повторного проходження ВЛК. Також вказав, що постійного місця роботи та проживання, стабільних доходів не має.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про доцільність обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Наведене дає підстави вважати, що усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, ОСОБА_4 може залишити постійне місце проживання та переховуватися від суду. При цьому суд також враховує те, що обвинувачений постійного місця проживання та роботи не має, зареєстрвоаний на значно віддаленій від місця розгляду справи території, неодноразово не з`являвся в судові засідання у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації постійного місця проживання. Неналежною процесуальною поведінкою може перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, ОСОБА_4 раніше судимий за ч. 1 ст. 125 КК України. Також, будучи звільненим ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2025 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, повторно самовільно залишив військову частину, існують обгрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі, може продовжити вчинення злочину, в якому обвинувачується та вчинити новий злочин проти встановленого порядку несення військової служби, оскільки наміру повернутися на військову службу не має.

Таким чином наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд вважає, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та вагомість зібюраних у справі доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Підстав для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено. Інший більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання існуючих ризиків та потреби кримінального провадження на даний час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, що відповідає його цілям і меті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи те, що на території України введено воєнний стан, а також наявність обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, вагомість зібраних у справі доказів про вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує, відсутність міцних соціальних зв`язків, віддаленість місця проживання від місця розгляду справи, суд вважає за вірне не визначати обвинуваченому розмір застави.

Таким чином, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам останнього переховуватися від суду, неналежною процесуальною поведінкою перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити вчинене, суд дійшов висновку про необхідність обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 177, 178, 183, 194, ч. 3 ст. 315 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Львів Львівської області, громадянина України, зареєстрованому та жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, тобто до 11 квітня 2026 року включно.

Строк дії ухвали рахувати з 11 год. 00 хв. 11 лютого 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, надіслати ДУ "Рівненський слідчий ізолятор".

Ухвалу може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Костопільський районний суд Рівненської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1