Кримінальне провадження №629/1548/25
Номер провадження 1-кп/629/157/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова, Харківської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд, проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 ст. 22 вищевказаного Закону передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 4 ст. 22 вищевказаного Закону передбачено, що громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі та не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Так, ОСОБА_4 , відповідно до положень ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перебуває у статусі військовозобов`язаного, якими є особи, які перебувають у запасі комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Також на ОСОБА_4 поширюються обов`язки громадянина України, зокрема, як на військовозобов`язаного, передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншим законодавством у військовій сфері.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому був неодноразово продовжений.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 08.05.2024 № 3684 - 1X, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року на 90 діб.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 272/2024 від 06.05.2024, затвердженого Законом України від 08.05.2025 № 3685-1X, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 14 травня 2024 року на 90 діб.

Відповідно до вищезазначених вимог законодавства, ОСОБА_5 у період дії, введеного в Україні, воєнного стану, будучи військовозобов`язаним та у відповідності до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження служби під час мобілізації.

Так, 17.07.2024 військовозобов`язаний ОСОБА_4 на виконання ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення даних.

17.07.2024 ОСОБА_4 видано направлення на проходження військово лікарської комісії і картку обстеження та медичного огляду.

За результатами медичного огляду, проведеного 17.07.2024 військово-лікарською комісією ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби.

У зв`язку з чим, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», Указу Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 272/2024 від 06.05.2024, затвердженого Законом України 08.05.2025 № 3685-ІХ, ч. 9 ст. 1, ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , 17.07.2024, приблизно о 13:00, ОСОБА_4 вручалося мобілізаційне розпорядження та бойова повістка на відправку для проходження військової служби у Збройні Сили України, згідно із якою ОСОБА_5 17.07.2024, 0 17:00 повинен прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим направленням до військової частини Збройних Сил України № НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 є військовозобов`язаним та належним чином, у встановленому законом порядку, повідомленим про призов на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 та на підставі довідки військово-лікарської комісії № 143/15 від 17.07.2024, визнаний здоровим та придатним до проходження військової служби під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_4 будучи ознайомленим з правилами військового обліку призовників та військовозобов`язаних, а також про наслідки відмови проходити військову службу під час мобілізації, будучи обізнаним про обов`язкову явку о 17:00 17.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на призов по загальній мобілізації, з метою ухилення від призову за мобілізацією, без поважних причин, діючи умисно, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 17.07.2024, о 17:00, не прибув за викликом по повістці під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого відправлення до місця проходження військової служби - військової частини Збройних Сил України № НОМЕР_2 , тобто ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив, що його зупинили в м.Лозова біля «Прогреса», посадили у автомобіль та відвезли у ТЦК та СП. У ТЦК та СП одразу відправили на ВЛК з супроводом солдата. Поїхали до лікарні, солдат провів його по всім кабінетам, лікарі нічого не питали, одразу ставили підпис у папері для проходження комісії. Ніхто аналізи не брав. Приїхали назад до ТЦК та СП, йому дали документи, які підписав. Не прийшов по повістці бо вважав, що ВЛК була проведена не відповідно до діючого законодавства, а з порушенням закону. В останньому слові просив надати час, для того щоб він улагодив свої справи, а потім пішов служити.

Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина повністю доведена та підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів:

- поясненнями у судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , офіцера мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , який повідомив, що приблизно в середині липня 2024 року він здійснював посадові обов`язки в ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час здійснення посадових обов`язків до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_6 прибув ОСОБА_4 та було прийнято рішення оновити військово-лікарську комісію та було виписано направлення на ВЛК. За результатами ВЛК було визначено, що ОСОБА_4 підлягає призову на військову службу, йому було надано бланк ознайомлення зі статтями та надано під особистий підпис повістку мобілізаційного розпорядження. На визначений термін в повістці ОСОБА_4 не прибув, протягом трьох днів не повідомив про поважну причину неприбуття, і особисто не прибув на протязі семи діб. Приблизно через дві неділі, вони зібрали докази та направили до органів поліції. Він особисто вручив бойову повістку, вказали час прибуття, поставив особистий підпис. Після чого ОСОБА_4 відправився додому збирати речі. В повістці зазначено місце прибуття в пункт збору куди повинен прибути солдат. Після неприбуття ОСОБА_4 йому телефонували з службового номеру.

Винуватість обвинуваченого доводиться також письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження.

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 08.08.2024 року були внесені відомості за ст.336 КК України по кримінальному провадженню №0000905. (а.с.51)

- повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_7 №8906 від 06.08.2024 року про вчинення кримінального правопорушення, скоєне громадянином ОСОБА_4 згідно з яким ОСОБА_4 , якому 17.07.2024 вручено бойову повістку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 на 17-00 год 17.07.2024 для відправлення згідно команди у військову частину НОМЕР_3 . Проте ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_7 для відправлення не прибув, про причину неприбуття не повідомив (а.с.52-23);

- копією картки обстеження медичного огляду військовозобов`язаного, визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_4 , із зазначенням інформації щодо придатності до військової служби, встановленого діагнозу, що є придатним до військової служби. Картка містить підпис від імені ОСОБА_4 про ознайомлення із рішенням ВЛК. (а.с.57);

- довідкою ВЛК №143/15 від 17.07.2024, згідно з якою ОСОБА_4 проведено медичний огляд військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 17 липня 2024 року, з визначенням діагнозу, останній на підставі статті - графи ІІ розкладу хвороб, графи 3,4,5,6,7,9 ТДВ, придатний до військової служби (а.с.58);

- корінцем повістки (бойова) та мобілізаційного розпорядження одержаних 17.07.2024 військовозобов`язаним ОСОБА_4 , 1983 року народження на відправку до Команди А4757, із проставленням власноручного підпису ОСОБА_4 як військовозобов`язаним про обов`язок явки 17.07.2024 на 17-00 год. (а.с.59);

- поіменним списком військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_8 і відправлені у склади команди НОМЕР_3 , згідно якої солдат ОСОБА_4 не прибув на відправку (а.с.62);

- актом №1 від 22.07.2024, згідно якого представником ІНФОРМАЦІЯ_7 капітаном ОСОБА_6 , 17.07.2024 року о 17 годині 00 хвилин зафіксована безпідставна не явка до ІНФОРМАЦІЯ_7 військовозобов`язаного ОСОБА_4 1983року народження, на відправку згідно команди НОМЕР_2 по факту призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, як такого, що 17.09.2024 о 13 годині 00 хвилин отримав повістку. Інформація про поважні причини неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_7 встановлені порядком не надійшла. (а.с.63);

- рапортом старшого офіцера мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 від 17.07.2025 року, згідно якого ним, ОСОБА_6 , за результатами проведення медичного огляду ВЛК у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 була вручена бойова повістка ОСОБА_4 для прибуття 17.07.2024 року для відправлення згідно команди НОМЕР_3 по факту призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. Проте станом на 17.07.2024 року 17-00 год. явка ОСОБА_4 не зафіксована, про причину неприбуття призначений до команди на військову службу ОСОБА_4 не було повідомлено. (а.с.64).

Зазначені докази сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності, - достатніми та взаємопов`язаними для прийняття процесуального рішення.

Судом встановлено, що відсутні будь-які законні підстави не довіряти показанням вказаного свідка, оскільки вони логічні, послідовні та повністю відповідають іншим матеріалам кримінального провадження.

Статтею 336 Кримінального кодексу України, передбачено кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією. Злочин, передбачений вказаною статтею, має формальний склад та не є триваючим за своєю суттю. Факт вчинення суспільно небезпечного діяння (яке складає об`єктивну сторону злочину) утворює закінчений злочин. Об`єктивна сторона злочину в диспозиції ст. 336 КК визначена із застосуванням терміну «ухилення». Ухилятися - означає намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь, відсторонятися від чогось. Таким чином зміст ухилення як діяння (дія чи бездіяльність) визначається змістом того, від чого ухиляється особа, в даному випадку - змістом понять «мобілізація» і «призов за мобілізацією». У статті 336 КК ці поняття не розкриваються, що свідчить про те, що її диспозиція є бланкетною.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачає, що чоловіки віком від 18 до 60 років зобов`язані за викликом з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік. Відповідно виклик здійснюється шляхом вручення повісток.

Згідно з Законом України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до визначень, наданих у Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 під мобілізацією розуміється - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 вказаного вище Закону під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу, громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Ухилення громадян від призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану вкрай негативно впливає на укомплектованість військових частин і підриває обороноздатність країни в умовах відсічі збройній агресії російської федерації, яка загрожує життю, здоров`ю, безпеці всіх громадян і самому існуванню нашої держави.

Відповідно до п. 56 Постанови КМУ «Про затвердження Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом» від 21 березня 2002 р. №352 оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Мобілізаційне розпорядження - це документ, який вручається військовозобов`язаному громадянину після проходження ним медичної комісії та визнання його придатним до військової служби для подальшої мобілізації.

Отже, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , пройшовши медичний огляд, що проводився військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_7 для визначення ступеня придатності до військової служби, яким останнього визнано придатним до військової служби, отримавши під розписку повістку, проставивши свій власноручний підпис про її отримання та будучи належним чином повідомленим про необхідність явки на 17.07.2024 о 17-00 год., до призовної дільниці не з`явився та не повідомив про місце свого перебування, не надав доказів поважності причин неявки. Вказані діяння містять усі ознаки складу кримінального правопорушення, що інкриміноване ОСОБА_4 органом досудового розслідування, передбачене ст. 336 КК України.

Оцінюючи вказані вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю та встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України).

Таким чином дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 336 КК України тобто, ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є громадянином України, українцем, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, не працює, за місцем мешкання характеризується формально, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, в силу ст.89 КК України раніше не судимий.

При призначенні та визначенні виду покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує те, що він вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч. 4 ст. 12 КК України.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає його щире каяття в скоєному.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлені.

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує наступне.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

В той же час згідно зі ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений хоча і скоїв умисний нетяжкий злочин, але його поведінка створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя, безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації, що суттєво підвищує ступінь суспільної небезпечності як вчиненого діяння, так і особи обвинуваченого.

Оскільки Україна перебуває в умовах збройної агресії з боку російської федерації, то конституційний обов`язок кожного громадянина захищати Батьківщину, отже вчинений ОСОБА_4 умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпеку, а тому звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого правопорушення, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 09.12.2024 у справі № 146/1811/23 та постанові від 03.12.2024 у справі № 591/6556/23, відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовозобов`язаними кримінальних правопорушень у сфері забезпечення призову та мобілізації під час збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, нівелює визначену статями 50, 65 КК України мету покарання і може призвести до збільшення кількості аналогічних кримінальних правопорушень іншими особами, а також неспроможності забезпечення належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності й територіальної цілісності України, що призведе до порушення прав та інтересів суспільства і держави в цілому.

З урахуванням викладеного, тяжкості скоєного кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе тільки в реальній ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього покарання передбаченого санкцією даної статті, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстави для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75, 76 КК України, у суду відсутні.

Речові докази та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

ОСОБА_4 взяти під варту, після набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання для ОСОБА_4 обчислювати з фактичного затримання його працівниками поліції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_7