Номер провадження: 11-сс/813/1784/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року про продовження в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000587, внесеного до ЄРДР 14 серпня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою, в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, було продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» до 23 жовтня 2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1000 (одна тисяча) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, наявністю ризиків, передбачених пунктами 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваної, які не зменшилися та продовжують існувати, тому є необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального законодавства, виходячи з наступного:

- клопотання про продовження запобіжного заходу подане з істотними порушеннями КПК України, зокрема: неналежний спосіб вручення клопотання, недопустимість повторної участі судді, порушення принципу автоматизованого розподілу справ, відсутність справи у призначених до розгляду, досудове розслідування завершено, тому запобіжний захід є незаконним;

- при постановленні оскаржуваної ухвали слідчий суддя не прийняв до уваги, той факт, що прокурором не доведені ризики;

- слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги, просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою засотувати до ОСОБА_8 домашній арешт або заставу в значно меншому розмірі.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала думку свого захисника.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 12 КПК під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

З матеріалів справи убачається, що слідчим відділенням Відділення поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000587 від 14 серпня 2024 року.

Після закінчення досудового розслідування, Хаджибейською окружною прокуратурою м. Одеси було скеровано до Хаджибейського районного суду м. Одеси обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000587 від 14.08.2024 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190 КК України, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190 КК України та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 (в редакції Закону № 2617-VIII від 22.11.2018 року), ч. 5 ст. 190 КК України.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Хаджибейського районного суду м. Одеси визначити склад суду для розгляду даного обвинувального акту не надалось можливим у зв`язку з тим, що наявні судді залучались як слідчі судді на досудовому розслідуванні у вказаному провадженні, тому заступником голови Хаджибейського районного суду м. Одеси підготовлено подання в порядку ст. 34, ст. 35 КПК України, щодо направлення даної справи до Одеського апеляційного суду для визначення підсудності.

Оскільки дату та час підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні не було визначено та строк дії обраного відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливав 26.08.2025 року, прокурор, в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, посилаючись на дані про особу обвинуваченої, характер інкримінованих їй діянь, наявністю ризиків, які були встановленні під час застосування запобіжного заходу, а також для забезпечення належного виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, просив слідчого суддю продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а визначений розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, залишити без змін.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 до 25 жовтня 2025 року включно, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 1000 ( одна тисяча) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч) гривень.

Враховуючи вищевикладене, під час надання оцінки висновкам слідчого судді апеляційний суд виходить із такого.

Положеннями ч. 6 ст. 199 КПК України визначено, що у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , подане до Хаджибейського районного суду м. Одеси 19 серпня 2025 року (а.с.1-15), направлено в ДУ «ОСІ» для вручення обвинуваченому 19 серпня 2025 року за № 51-6863 Вих-25 та отримано установою 20 серпня 2025 року (а.с.54), тобто строки, передбачені ч. 6 ст. 199 КПК України додержано.

Частиною 4 ст. 176 КПК України передбачено - запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Вичерпний перелік підстав для відводу судді визначений ст. 75 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Статтею 76 КПК України, передбачено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

З матеріалів справи убачається, що на час розгляду клопотання сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні не призначено підготовче судове засідання, а також взагалі не вирішено питання про підсудність справи, відтак, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що вирішення питання щодо дії запобіжного заходу у даному випадку було розглянуто в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України та за правилами, визначеними ст. 199 КПК України, а не за правилами ст. 314 КПК України, як вважає сторона захисту.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що посилання адвоката щодо недопустимість повторної участі судді та розгляду клопотання з істотними порушення КПК України в даному випадку - є необґрунтованими, а вказують лише на суб`єктивне ставлення до дій суду у рамках провадження, яке розглядається.

Згідно із ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті (виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою) виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч. 5 ст. 199 КПК України).

Під час надання оцінки висновкам слідчого судді апеляційний суд виходить із такого.

На цій стадії суд не може надавати іншу оцінку тому чи наявна обґрунтована підозра, якщо на момент апеляційного перегляду не надано нових доказів, які не подавалися раніше, чи не змінилися обставини, котрі мали місце на момент прийняття первісного рішення про застосування запобіжного заходу, оскільки в протилежному випадку вказане по суті буде повторним переглядом первісного рішення про застосування запобіжного заходу, що суперечить принципу поваги до остаточного судового рішення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (частина 1 статті 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування апеляційний суд використовує для перевірки продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваної ОСОБА_8 .

Слідчим суддею була встановлена обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, що можуть викривати його причетність до вчиненого злочину у кримінальному провадженні.

При цьому слідчий суддя серед іншого врахував обставини кримінального провадження, роль підозрюваної у вчинені інкримінованих дій, тяжкість можливого покарання, відсутність у підозрюваної перешкод для виїзду за кордон, встановлену КПК процедуру отримання показань на стадії судового провадження та вагомість показань свідків.

Апеляційний суд також враховує значення інших обставин у контексті встановлених ризиків особу підозрюваної ОСОБА_8 , яка заміжня, неповнолітніх або непрацездатних осіб на утриманні немає, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та до затримання проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима. Проте такі обставини в світлі фактичних обставин справи не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені судом ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою із визначенням певного розміру застави, не зможуть запобігти встановленим ризикам, та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При вирішенні цього питання колегія суддів виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного з огляду на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, сукупний розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , та встановлені ризики; заяв про взяття на поруки підозрюваної не надходило; домашній арешт, у тому числі цілодобовий, а також застава не будуть достатніми запобіжними заходами, адже пов`язані з доступом підозрюваної до технічних засобів, безпосередніх соціальних контактів з іншими особами, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на цьому його етапі;

З огляду на викладене, а також враховуючи наведені вище характеристики кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , та встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК, на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою: буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної та зможе запобігти цим ризикам.

Суд також звертає увагу, що у цьому провадженні тримання під вартою для підозрюваної не є для безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу.

Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга захисника не містить конкретних доводів щодо непомірності розміру застави визначеної для ОСОБА_12 , які б вказували, що слідчим суддею було необґрунтовано визначено заставу у розмірі 1000 (одна тисяча) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 028 000 (три мільйони двадцять вісім тисяч ) гривень (в тій же сумі, що була визначена попередньою ухвалою).

Кримінальне процесуальне законодавство орієнтує суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; професійне середовище підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її внесення, а також за певних обставин розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 6 статті 12 КК України передбачено, що особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню обставин у кримінальному провадженні.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду/слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

Хоч максимальна межа, вказана у п. 3 ч. 5 ст. 182 КК України, визначена в розмірі до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є значною, така сума не завжди є достатньою для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні злочинів проти власності.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого суді, що застава у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що визначено частиною 5 статті 182 КПК, яка може бути встановлена особі, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на неї обов`язків, з таких мотивів: 1) розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, з іншого боку, розмір застави не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов застави, це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке перетворилося б на безальтернативне; 2) застава застосовується задля належної процесуальної поведінки підозрюваної; 3) тяжкість злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_8 ; 4) обставини кримінального правопорушення, які на даний час відповідають стандарту доведення «обґрунтована підозра» та розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється ОСОБА_8 (наслідки у вигляді незаконного заволодіння грошовими коштами потерпілих, для підозрюваної є не випадковістю, чи діями, які були не бажаними або неочікуваними, такі наслідки є результат трудомісткого процесу, який складався з високоорганізованих дій); 5) індивідуальні особливості підозрюваної; 6) майновий стан підозрюваної.

В апеляційній скарзі та під час судового засідання сторона захисту наводила також інші аргументи, які не потребують детального аналізу. При цьому суд виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (§ 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, № 303-A; § 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). У цьому провадженні Суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторони захисту.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197,199, 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 серпня 2025 року про продовження в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 4, 5 ст. 190 КК України, в рамках кримінального провадження №0000587, внесеного до ЄРДР 14 серпня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4