УХВАЛА

(про арешт майна)

28.11.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомир) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000199 від 01.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ст. 321 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на мобільний телефон Reno 12 FS 5 G зеленого кольору, з наявними 2 сім картами в зеленому силіконову чохлі, які належать ОСОБА_5 , які вилучені під час огляду місця події 25.11.2025 року, з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення відповідних експертиз, з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження.

Слідчий в судове засідання не з`явився, в прохальній частині клопотання просив розгляд клопотання проводити без його участі.

Власник майна в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000199 від 01.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час відбувають покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)», що знаходиться за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 172, налагодили канал надходження та розповсюдження наркотичних речовин до вказаної установи з метою подальшого збуту серед ув`язнених. До своєї протиправної діяльності, засуджені ОСОБА_6 залучили молодшого інспектора 2-ї категорії відділу режиму Чертов і охорони ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та цивільну особу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Так, засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом телефонного зв`язку здійснюють замовлення наркотичних засобів у ОСОБА_8 , який отримує наркотичні засоби у не встановлених на даний час слідством осіб та які в подальшому за усною вказівкою ОСОБА_6 передає інспектору 2-ї категорії відділу режиму і охорони ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» ОСОБА_5 . Останній отримавши вказані наркотичні речовини перевозить їх своїм автомобілем Nissane Note, коричневого кольору, д.н.з НОМЕР_1 до місця зберігання, а саме до гаражного приміщення № НОМЕР_2 , гаражного кооперативу «Комунальник», що за адресою: м. Житомир, вул. Чуднівська, 133-Б, де здійснює їх фасування, перепакування для підготовки передачі засудженим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_5 приховано переносить їх на територію ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)», де через особу, яка розносить харчі в колонії передає в камеру, де відбувають покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в свою чергу частину наркотичних засобів використовують для власного вжитку, а іншу частину збувають засудженим вказаної колонії.

25.11.2025 року проведено огляд місця події в ході якого виявлено та вилучено: виявлено та вилучено заборонені речі, а саме: паперовий згорток №1 з подрібненою речовиною зеленого кольору, який запаковано до сейф пакету ДБР №S2015185; паперовий згорток №2 з подрібненою речовиною зеленого кольору, який запаковано до сейф пакету ДБР №S2015172; 15 таблеток невідомого походження білого кольору, які запаковано до сейф пакету ДБР №S2015187; 14 таблеток невідомого походження білого кольору, які запаковано до сейф пакету ДБР №S2015188; 5 таблеток невідомого походження жовтого кольору та 1 таблетка розтрощена на частини, які запаковано до сейф пакету ДБР №2015186; мобільний телефон Reno 12 FS 5 G зеленого кольору, з наявними 2 сім картами в зеленому силіконову чохлі, які належать ОСОБА_5 та який запаковано до сейф пакету ДБР №500164803.

Постановою слідчого від 25.11.2025 року, вилучене майно визначено речовим доказом.

За частиною 1 ст. 131, ч. 4 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, де вирішення питання про застосування заходів його забезпечення зобов`язує враховувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Зазначені приписи повною мірою поширюють свою дію на вирішення питання стосовно накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на його вчинення; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 84 КПК доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до цього докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно зазначити, що посвідчення тракториста-машиніста як речовий доказ був отриманий шляхом проведення слідчої дії. Оскільки речові докази є джерелом отримання інформації, то для її безпосереднього отримання слід здійснити ряд процесуальних дій (огляд, експертизу та ін.).

Крім того, на час розгляду клопотання в суді досудове розслідування ще триває, та для встановлення всіх обставин необхідно провести експертні дослідження та здіснити інші слідчі та процесуальні дії.

Також слідчий суддя зауважує, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

З огляду на завдання арешту майна, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини слідчий суддя вважає, що зазначене в клопотанні майно підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України. У зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

З огляду на завдання арешту майна, а також з метою забезпечення кримінального провадження, враховуючи, що вказане майно є речовим доказом у кримінальному провадженні і могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому з метою збереження речових доказів для проведення повного, всебічного, об`єктивного розслідування, проведення відповідних експертиз, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон Reno 12 FS 5 G зеленого кольору, з наявними 2 сім картами в зеленому силіконову чохлі, які належать ОСОБА_5 , які вилучені під час огляду місця події 25.11.2025 року.

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити власника та користувачів можливості відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1