Справа № 165/2443/25 Провадження №11-кп/802/631/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000111 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 15 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Середнє-Біле, Іванівського району, Амурської області, Російської Федерації, громадянин України, не працюючий, не одружений, з професійно-технічною освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, в останнє вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду від 01.07.2024, зміненого ухвалою Волинського апеляційного суду від 26.09.2024 у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, остаточно визначивши до відбування покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року за ст.395 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднана невідбута частина покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09 жовтня 2024 року у виді штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн., остаточно визначивши покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн, який не сплачений,

засуджений за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 5100грн., остаточно визначивши до відбування ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 5950 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят)грн.

Речові докази документи та СДR-диск, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишено зберігатися в матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 11.06.2025, близько 11 години за адресою: м. Нововолинськ, вул. Героїв ЗСУ, поблизу буд. 19 працівниками ДОП ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області був виявлений гр. ОСОБА_8 , який порушив встановлені обмеження згідно ухвали Нововолинського міського суду Волинської області № 165/3143/24 від 18.07.2024 про продовження адміністративного нагляду, а також ухвали Нововолинського міського суду Волинської області № 165/3592/24 від 29.08.2024 про збільшення обсягу встановлених обмежень, а саме заборони виходу з будинку (квартири) з 22 год по 06 год. 09.06.2025 та 09.06.2025 не з`явився за викликом до ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області для відмітки, у зв`язку із чим вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.187 КУпАП.

За вказані порушення на ОСОБА_8 було складено протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАД 430471, ВАД 430472, ВАД 430473 від 11.06.2025, які згідно примітки до ст.358 Кримінального кодексу України, є офіційними документами та надано їх для ознайомлення ОСОБА_8 . Останній під час ознайомлення з вказаними протоколами, діючи в особистих інтересах, з метою пошкодження офіційних документів та уникнення адміністративної відповідальності, умисно пошкодив їх, шляхом розірвання на дві частини, привівши офіційні документи у стан, непридатний для їх подальшого використання за призначенням.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор оскаржує вирок суду, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Посилається на те, що суд першої інстанції призначивши обвинуваченому мінімального виду покарання у виді штрафу належним чином не врахував, що обвинувачений неодноразово судимий з 1988 року (більше 15 разів) за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі й особливо тяжких, вказані судимості не зняті та не погашені до цього часу. Зазначає, що попередніми вироками ОСОБА_8 вже засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень до покарання у виді штрафу, проте штрафи не сплатив, отже застосований й захід примусу штраф не призвів до позитивних змін у поведінці обвинуваченого. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, та призначити покарання у вигляді пробаційного нагляду на строк 3 роки. На підставі ст.59-1 КК України покласти на Степанкова обов`язки. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 5100грн., остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді апробаційного нагляду на строк 3 роки та штрафу в розмірі 5100 грн. На підставі ч.3 ст.72 КК України призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн, виконувати самостійно. Виключити зі вступної частини вироку вказівку про наявність не знятих і не погашених судимостей ОСОБА_8 .. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримувала та просила вирок суду скасувати і ухвалити новий, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу заперечували і просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд обвинувального акта у суді першої інстанції розглядався у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за правилами ст.ст.302, 381 КПК України, у зв`язку із чим встановлені досудовим розслідуванням обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, судом апеляційної інстанції не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст.404 КПК України апеляційний суд не вбачає.

Водночас, як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з таких підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 , місцевим судом дотримані не в повній мірі.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.357 КК України, суд першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі належним чином не врахував.

Як вбачається з вироку суду, при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

До обставини, які згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс: щире каяття.

Обставин, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Як зазначив суд першої інстанції, наведені обставини у їх сукупності свідчать про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді у виді штрафу, яке на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, суд апеляційної інстанції, не погоджуючись із призначенням покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.357 КК України, оскільки вважає необґрунтованим та незаконним рішення про вид покарання, а саме штрафу, оскільки застосування судом такого виду покарання очевидно не відповідає меті покарання та не зможе виправити обвинуваченого, запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченим так і іншими особами, а тому в цій частині вирок підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Так, обвинувачений тривалий час займається протиправною злочинною діяльністю, неодноразово судимий за злочини проти власності та отримував дохід від таких злочинів, тобто обвинувачений ОСОБА_8 схильний до скоєння нових кримінальних правопорушень.

Більше того, попередніми вироками від 01.07.2024, 09.10.2024 та 30.05.2025 ОСОБА_8 також засуджувався за вчинення кримінальних правопорушень до покарання у вигляді штрафу, проте призначені покарання не відбував, оскільки штрафи не сплатив.

Суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що перевиховання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе за умови призначення мінімального покарання у виді штрафу, в межах санкції статті.

Отже, визначаючи вид та розмір покарання, апеляційним судом враховується наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, враховуючи особу винного, який не працюючий, не одружений, раніше неодноразово судимий, апеляційний суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України та на підставі статті 71 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю вироків.

Згідно положень ч.3 ст.72 КК України призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень виконувати самостійно.

Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення як ним, так і іншими особами кримінальних правопорушень.

На думку апеляційного суду, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 15 липня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 30 травня 2025 року у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки та штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень.

На підставі ч.3 ст.72 КК України призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його постановки на облік до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: