Номер провадження: 11-сс/819/13/26 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001090 від 22.09.2025 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2025, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Бериславського району Херсонської області, працюючого в КНП «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» ХОР, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.185 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний час доби, а саме з 20:00 год. до 06:00 год. ранку наступної доби, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в межах строку досудового розслідування до 06.01.2026.

в с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за таких обставин.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 , 21.09.2025 близько 12:00 годин, таємно, умисно, з метою незаконного викрадення чужого майна, переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, повторно, зняв кришку люку кабельного колодязя зв`язку розподільчої мережи РШ 206г, яка розташована між буд. №109 та буд. № 101 по вул. Комарова в м. Херсон, після чого ОСОБА_10 , згідно попередньої домовленості з ОСОБА_12 , проник всередину вказаного колодязя та за допомогою ножа здійснив зрізання кабелю марки «ТПП 100х2х0,4» довжиною 51 метр, внаслідок чого здійснили крадіжку зазначених кабелів, що належать Херсонській філії АТ «Укртелеком», вартість якого згідно висновку експерта становить 13 626,67 грн.

Після чого, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 перенесли вказану кабельну продукцію до багажнику автомобіля марки «OPEL ASTRA», державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 та поїхали за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 та у дворі вище вказаного житлового будинку ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 обпалили зазначений вище кабель від обмотки, внаслідок чого утворилось 12,5 кг брухту кольорового металу (міді), та відразу поїхали до пункту прийому металобрухту для здачі міді, де здали 12,5 кг брухту кольорового металу (міді) ОСОБА_13 , а отримані кошти у сумі 3100 грн. поділили спільно між собою.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 своїми умисними діями заподіяли Херсонській філії АТ «Укртелеком» матеріальну шкоду у сумі 13 626,67 грн.

ОСОБА_12 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Свої доводи мотивує тим, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України відсутній, оскільки жодних фактичних даних про те, що ОСОБА_12 збирається переховуватися від суду стороною обвинувачення не надано. Ризик переховування не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Також вважає, що ризики передбачені п.2, 4 ч.1 ст. 177 КПК України відсутні.

Крім того, вказує на те, що підозрюваний ОСОБА_12 одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судимий.

Наведене у сукупності свідчить про міцність соціальних зв`язків, що безумовно у повній мірі забезпечить мету застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, а саме виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків з застосуванням запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2025 та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Клопотання від захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про їхню обов`язкову участь до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1,2 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до матеріалів провадження, слідчим відділенням ВП №2 Херсонського РУП ГУНП у Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001090 від 22.09.2025, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.4 ст.185 КК України.

Сукупністю всіх матеріалів, які додані до клопотання слідчого, доводиться те, що ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

06.11.2025 у відповідності до ст.40, 42, 276-278 КПК України ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, послався на те, що відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_12 , є тяжким, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років, що дає підстави вважати, що підозрюваний з метою ухилення від кримінального покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тому існує ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Також слідчим суддею враховано вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , який народився у 1988 році, на обліку за станом здоров`я у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відомості про потребу у стаціонарному лікуванні відсутні, інвалідність не встановлювалась, а також міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_12 має вищу медичну освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2011 р.н., та 2012 р.н., які проживають за кордоном, працює в КНП «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарня» ХОР на посаді фізичного терапевта фізіотерапевтичного відділення з 26.08.2024 по теперішній час, за місцем роботи характеризується позитивно, має місце реєстрації, раніше не судимий.

Також слідчий суддя дійшов висновку про те, що належного обґрунтування та конкретизації ризиків, передбачених п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, подане клопотання не містить та прокурором необґрунтовано в судовому засіданні, у зв`язку з чим слідчий суддя визнав їх недоведеними та не врахував при обранні запобіжного заходу.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування щодо ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Положення ч.4 ст.194 КПК України вказують, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 08 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с», ч.1 ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на свободу та особисту недоторканність) - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику переховування підозрюваного (обвинуваченого) від органу досудового розслідування та суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного (обвинуваченого) має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до ч.1 ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Водночас, стороною захисту не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, буде достатнє для запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який у даному випадку, відповідно до ч.2 ст.177, ст.181 КПК України, виправдовує застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.

З урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає, що, незважаючи на підозру у вчиненні ним тяжкого кримінального правопорушення та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою.

У зв`язку із чим, щодо нього може бути застосований запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби.

Слідчий суддя дотримався вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби з покладенням на нього певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання сторони захисту були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, доводи, наведені апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , про необхідність скасування ухвали слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою,а запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби ОСОБА_15 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у вказаній справі.

Підстав для застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо підозрюваного ОСОБА_8 , як про це ставить питання апелянт, слідчим суддею не встановлено. Не знаходить таких підстав і колегія суддів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 01.12.2025 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 в межах строку досудового розслідування до 06.01.2026 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4