УХВАЛА

26 вересня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_3 (далі слідчий), погоджене прокурором в рамках кримінального провадження N? 0000085 від 23.04.2025 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Рівненській області майор юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням яке погоджено прокурором у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що Громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але до 14.04.2025, встановила зв?язок із невстановленими особами - представниками спецслужб російської федерації, що діють в її інтересах, з метою надання останній допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах дії воєнного стану.

З метою конспірації своєї діяльності та унеможливлення власного викриття правоохоронними органами України, ОСОБА_4 прийняла рішення про здійснення контакту з невстановленими особами - представниками спецслужб російської федерації, за допомогою засобів зв?язку, які функціонують через мережу Інтернет, та у такий спосіб погодилася надавати допомогу державі-агресору у зборі та передачі інформації про військові об?єкти, розміщені на території Сумської області, в тому числі, про дислокацію військових частин та підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, блокпостів, шляхи постачання в Україну військової техніки, а також вчинення інших суспільно-небезпечних дій, спрямованих на систематичне проведення підривної діяльності протии України.

Так, ОСОБА_5 діючи на реалізацію свого злочинного умислу, у період з квітня по червень 2025 року здійснила збір та передачу інформації розвідувального характеру співробітнику спецслужб російської федерації щодо пересування військової техніки, розміщення військовослужбовців ЗСУ на території м. Охтирка Сумської області та в його околицях, а також наближених населених пунктах.

19.06.2025 р. 15 год. 13 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

20.06.2025 за вказаними фактами ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до інформаційної довідки N? 424436619 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта квартира яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: - громадянці України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк

15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить громадянці України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 - з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_6