Номер провадження: 11-кп/813/2244/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000184 від 03.10.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Пересипського районного суду м.Одеси від 28.07.2025 року про продовження строку дії тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.249, ч.3 ст.28 ч.2 ст.364, ч.3 ст.209 КК України,

встановив:

На розгляді Пересипського районного суду м.Одеси перебуває кримінальне провадження №0000184 від 03.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.249, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.209 КК України.

Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 28.07.2025 року, в тому числі, обвинуваченому ОСОБА_8 , продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25.09.2025 року.

Цією ж ухвалою продовжений строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , а до іншого обвинуваченого ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту. Ухвала у відношенні вказаних обвинувачених не оскаржується.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою та постановити нову, якою застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту, або застави у значно меншому розмірі.

Захисник посилається на необґрунтованість обвинувачення, відсутність та недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, відсутність обґрунтування неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, а також на безпідставне визначення застави в розмірі 991 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який значно перевищує межі встановлені ч.5 ст.182 КПК України.

Захисник наголошує, що визначений судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого, з огляду на його заробітну платню та відсутність у нього на праві власності рухомого, або нерухомого майна.

Крім того захисник звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце роботи, позитивно характеризується, має сім`ю, утримує малолітню доньку 2019 року народження.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти її задоволення; дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст.422-1 КПК передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Колегією суддів встановлено, що на розгляді в Пересипському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження №0000184 від 03.10.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.249, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.209 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з приписами ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 розділу II цього Кодексу.

Положеннями ст.23 КПК передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст.89, 94 КПК докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК.

Таким чином, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як, дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції та копію журналу судового засідання щодо продовження застосування запобіжного заходу, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особи, про які йдеться, могли вчинити правопорушення, що мало місце коли останній перебував у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.249, ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.209 КК України.

Оскарженою ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 28.07.2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні №0000184 судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, судовий розгляд кримінального провадження триває.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.364, ч.3 ст.209 КК України, за які йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналізуючи характер та обставини злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає, що у випадку застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавлення волі, останній матиме можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно з ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Беручи до уваги той факт, що судовий розгляд кримінального провадження триває, свідки, які підлягають безпосередньому допиту судом ще не допитані, в даному випадку продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливого незаконного впливу обвинуваченого на свідків, шляхом їх залякування з метою зміни, викривлення або відмови від наданих ними показань.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченому кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинувачених та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти існуючим ризикам.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту, оскільки такі запобіжні заходи із великою вірогідністю можуть виявитися недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які відповідно до положень п.2 ч.3 ст.407 КПК, тягнуть за собою скасування ухвали місцевого суду та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Однак в даній справі, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд не врахував положень ч.3 ст.183 КПК та, незважаючи на те, що попередньою ухвалою суду про продовження строку тримання під вартою, розмір застави ОСОБА_8 визначався, суд, всупереч вимогам процесуального закону не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, при постановленні оскарженої ухвали, чим фактично погіршив становище обвинуваченого.

З огляду на вищезазначені обставини, ухвала суду в цій частині не відповідає вимогам процесуального закону та підлягає скасуванню, з прийняттям апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4 та 5 ст.182 КПК.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , особи обвинуваченого, його майнового стану та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати судовому розгляду.

На думку апеляційного суду, з врахуванням обставин та тяжкості кримінальних правопорушень, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_8 та його особи, застава в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даній стадії буде достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвала суду в частині не визначення розміру застави не відповідає вимогам закону, а ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 407, 409, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 28.07.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000184 від 03.10.2024 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжений строк тримання під вартою, а до обвинуваченого ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту скасувати в частині продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 25 вересня 2025 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_11 розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 700 (сімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 (два мільйони сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 10.09.2025 року; Заставна сума за ОСОБА_8 (номер провадження №11-кп/813/2244/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_11 звільняється з-під варти після внесення застави..

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання покладених обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 25 вересня 2025 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4