Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4994/24
Провадження №: 1-кп/332/114/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Заводського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000530 від 30.01.2024 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровського, Одеської області, громадянина України, стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, освіта середня, неодруженого, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_10 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, дт ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22.10.2023, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини, поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 22.05.2024, а саме до моменту його виявлення представниками прикордонної служби України при здійсненні спроби перетину державного кордону України через пункт пропуску «Старокозаче».

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

Своїми умисними діями ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, що кваліфікується як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

3. Позиція обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково і суду пояснив, що він напочатку 2023 року добровільно пішов до військового комісаріату з метою проходження служби. Спочатку його направили до навчального центру, а після цього до ВЧ НОМЕР_2 , яка дислокувалась у АДРЕСА_3 . Потім його направили у Запорізьку область біля с. Мала Токмачка та с. Роботине. 7 вересня 2023 року о 4 годині ранку їх роту направили на позицію, там вони попали під обстріл. Того ж дня його евакуювали та на швидкій доправили до польового госпіталя, звідки відвезли до 5 лікарні у м. Запоріжжя. Потім у Запоріжжі була 7 лікарня, 16 лікарня, хірургія у Черкасах, військовий госпіталь, де він у загальній кількості лікувався приблизно місяць. Коли він був у госпіталі йому показали рентген, на якому видно було ще декілька уламків, при цьому йому сказали їхати додому. Дали довідку з лікарні, де було зазначено, що він ще може перебувати у відпустці тридцять днів. Але він із випискою поїхав у розташування ВЧ до м. Львова. Звідти його на підставі талону на переміщення направила до Польової частини. У Польовій частині він був декілька днів, там перевірили його медичні документи та сказали їхати додому чекати переведення. При цьому ніяких документів не надали. Чому йому так сказали, він не знає, але у нього не було зв`язку із командуванням, тому він і поїхав додому. Норми статуту йому до відома доводили, він знав, що будь-яке переміщення має супроводжуватися офіційними документами. Коли він приїхав додому у Білгород-Дністровський, це був кінець жовтня 2023 року, він відразу пішов до військомату, його туди не пустили. Тоді він пішов до прокурора, але прокурор його направив у ВСП. У ВСП у нього взяли необхідні документи і сказали чекати переведення. На цьому все зупинилося. У березні 2024 року він вирішив знайти іншу військову частину, але щоб туди перевестися йому сказали, що треба заплатити велику суму. Грошей таких не виявилося. Крім того, його стан здоров`я почав погіршуватися з грудня 2023 року, до лікарів він не хотів звертатися, тому що їм недовіряє. Тоді у нього з`явилося бажання покинути територію України назавжди. Перетнути кордон України намагався у травні 2024 року. До цього часу будь-яких спроб повернутися на військову службу не вчиняв. На даний час не бажає продовжувати проходити військову службу.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_10 , його вина у пред`явленому обвинуваченні підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: показаннями свідків та письмовими доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що він з обвинуваченим був в одному підрозділі ВЧ НОМЕР_1 , на той момент це було в Запорізькій області, підрозділ знаходився поблизу с. Воздвижівка, Пологівського р-ну.

Свідок повідомив, що до його обов`язків входив контроль за обліком особового складу.

Коли саме не пам`ятає, але ОСОБА_10 отримав поранення, був евакуйований, тоді він був без зв`язку і свідку треба було простежити весь шлях евакуації та повідомити йому його механізм дій. Обвинувачений доволі багато змінив лікувальних закладів, він зв`язався з медичною сестрою, коли обвинуваченому треба було повертатися до підрозділу з лікарні. Тоді, не пам`ятає точно, чи медсестра дала телефон, чи ОСОБА_10 купив собі телефон та зміг з ним зв`язатись. В ході телефонної розмови він повідомив обвинуваченому, що треба приїхати до підрозділу в Запоріжжя з медичними документами, на що той погодився, але приїхав до місця постійної дислокації підрозділу у м. Львів. Там вже його направили автобусом до Запоріжжя, але на своїй зупинці він не вийшов та доїхав до м. Бахмута. Після цього його скерували на потяг і він прибув у Запоріжжя, там його зустрів військовослужбовець-водій, довіз до розташування підрозділу. Свідок обвинуваченому повідомив, що треба чекати скерування на ВЛК і на наступний день (в жовтні 2023 року) обвинувачений пішов в СЗЧ. Були проведенні заходи щодо його пошуку, оглянуто околиці його виявлено не було. ОСОБА_10 на зв`язок після цього не виходив.

Він проводив службове розслідування відносно самовільного залишення частини відносно ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що він з обвинуваченим проходив службу в одній військовій частині НОМЕР_1 , але в різних ротах. В жовтні 2023 року дізнався від командирів військової частини про те, що ОСОБА_10 покинув підрозділ. Розшук здійснював командир ОСОБА_14 . Пошуки результатів не дали. Їх частина перебувала в с. Возвижівка Запорізької області. Командири намагались зв`язатись з ОСОБА_10 , але телефон не відповідав.

Крутоголов відносився до служби невідповідально, некоректно виконував поставлені задачі.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що восени 2023 року ОСОБА_10 самовільно залишив військову частину, за яких обставин це сталось, не знає. З обвинуваченим він знайомий, але не спілкувались особисто. Службове розслідування не проводив, через те, що він не уповноважений це робити. Але було відомо від командира, що обвинувачений самовільно залишив військову частину. На той час вони проходили службу у ВЧ НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . Після того як ОСОБА_10 повернувся з лікарні до військової частини він на наступний день самовільно залишив військову частину.

Крім того, під час судового засідання за клопотанням сторони обвинувачення були досліджені наступні письмові докази:

-Доповідь командира військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2023 № 690/8992 за фактом самовільного залишення місця тимчасового розташування підрозділу військовослужбовцем військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_10 , з якої слідує, що 22.10.2023 близько 20:00 під час обходу району тимчасового місця розташування НОМЕР_3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , було виявлено, що відсутній стрілець-снайпер 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_10 . Пошукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки не відповідає. Місце знаходження солдата ОСОБА_10 не відоме (а.п. 40);

-Витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2023 № 301, де зазначено, що ОСОБА_10 вважати таким, що самовільно залишив військову частину, з 22 жовтня 2023 року виключено з котлового забезпечення (сніданку) в районі виконання бойових завдань та з 22 жовтня 2023 року припинено виплату грошового забезпечення (а.п. 41);

-Витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 20.03.2023 № 79, відповідно до якого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_10 призначено на посаду стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 (а.п. 42);

-Витяг з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 12.01.2023 № 12, відповідно до якого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_10 призначено на посаду навідника 1 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 8 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 (а.п. 43);

-Медична характеристика від 05.11.2023 на солдата призваного під час мобілізації ОСОБА_10 , з якої слідує, що при призові в ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_2 , був визнаний здоровим та придатним до військової служби, до служби у високомобільних десантних військах. З 08.09.2023 по 10.09.2023 знаходився на стаціонарному лікуванні. На динамічному диспансерному спостереженні не перебуває (а.п. 44);

-Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2023 № 2428, яким призначено службове розслідування стосовно стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 солдата ОСОБА_10 (а.п. 45);

-Акт службового розслідування, в тому числі інші матеріали службового розслідування, з яких встановлено, що 22.10.2023 стрілець-снайпер 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 солдат ОСОБА_10 відсутній на території базового табору 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону ВЧ НОМЕР_1 в районі населеного пункту АДРЕСА_2 . Пошукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки не відповідає. Місце знаходження солдата ОСОБА_10 не відоме. Зброя військовослужбовця знаходиться в підрозділі (а.п. 47-65);

-Наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.11.2023 № 4169 про результати службового розслідування (а.п. 66-69);

-Рішення про відмову в перетині державного кордону України № 1477 від 22.05.2024, відповідно до якого ОСОБА_16 було відмовлено у виїзді з України (а.п. 72-73);

Також судом досліджені медичні документи щодо ОСОБА_10 та копія його військового квитка (а.п. 74-88, 95-96).

Вказані докази в своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_10 у пред`явленому йому обвинуваченні.

Судом з показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та самого обвинуваченого встановлено, що з 2023 року ОСОБА_10 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Це ж підтверджується й сукупністю досліджених в судовому засіданні письмових доказів наказів, матеріалів службового розслідування, копією військового квитка тощо.

Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами також встановлений факт відсутності військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_10 в місці дислокації його підрозділу під час перевірки особового складу 22.10.2023 року.

Небажання проходити військову службу підтверджується намаганням обвинуваченого перетнути державний кордон України 22.05.2024 року, а також безпосередньо поясненнями самого обвинуваченого під час судового засіданя.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Враховуючи досліджені у судовому засіданні докази, які в своїй сукупності поза розумним сумнівом підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд вважає, що його вина повністю доведена та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 408 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової служби з метою ухилитися від військової служби.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Так, суд не може врахувати щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, оскільки обвинувачений хоч формально і визнав вину у скоєному, однак намагався перекласти частину вини на інших, повідомляючи суд про те, що він, нібито, зробив все для того, щоб повернутися до проходження військової частини, разом з тим, через хибні вказівки інших осіб (у госпіталі, у Польовій частині, у ВСП) він цього не зробив. Крім того, обвинувачений жодного разу не висловив критику до своєї протиправної поведінки.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, дані, що характеризують особу винного, - раніше не судимий, на обліку лікаря нарколога або лікаря психіатра не перебуває, соціальні зв`язки - неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-снайпера 3 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 10 десантно-штурмової роти 3 десантно-штурмового батальйону.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Санкцією ч. 4 ст. 408 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, позицію обвинуваченого, який вину визнав формально, зважаючи на позицію прокурора, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 4 ст. 408 КК України.

Оскільки нормами ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 75 Кримінального кодексу України встановлено пряму заборону застосування цих статей у кримінальних провадженнях за ст.408 КК України, ці питання судом не вирішуються.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, а також те, що ухвалою судді від 11.12.2025 було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому, суд не вбачає підстав для заміни обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 24.07.2025 (а.п. 172-173).

Зарахувати у строк відбування покарання час перебування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під вартою у період з 24.07.2025 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлений, речові докази у справі відсутні, витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст. ст. 366-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_10 залишити тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 24.07.2025.

Зарахувати у строк відбування покарання час перебування ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під вартою у період з 24.07.2025 року по день набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1