Справа № 467/1662/25
Провадження № 1-кп/467/152/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000317, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Кіровограді Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, який має професійно-технічну освіту, не працює, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 263 КК України

в с т а н о в и в :

В провадженні Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 263 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави просив не визначати.

Вказане клопотання мотивував тим, що 19.11.2025 року закінчується строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому слідчим суддею Арбузинського районного суду Миколаївської області 24.09.2025 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились і не припинили свого існування, та які дають достатні підстави вважати, що до обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор зазначає, що ОСОБА_4 знаходячись не під вартою може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інші кримінальні правопорушення. Ці ризики мали місце при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та до цього часу не зменшились. Запобігти настанню вказаних ризиків неможливо застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою заперечував з огляду на визнання ним вини та надання відповідних показань, що свідчить про зменшення ризиків, наявність яких встановлена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу. Також зазначив, що обвинувачений не перешкоджатиме, а навпаки, зацікавлений у якнайшвидшому розгляді кримінального провадження, так як прийняв рішення про укладення контракту з ЗСУ. За таких обставин вважав достатнім застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, зазначив, що дійсно прийняв рішення про укладення контракту з ЗСУ, тож не має наміру перешкоджати розгляду справи. Просити застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як має необхідність владнати деякі свої справи.

Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши матеріали клопотання прокурора, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24.09.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.11.2025 року включно. Одночасно ОСОБА_4 визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Надаючи оцінку наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, суд враховує, що на розгляд суду надійшов обвинувальний акт з додатками відповідно до положень ч. 4 ст. 291 КПК України, у справі призначене підготовче судове засідання, докази не досліджені. На даній стадії розгляду кримінального провадження суд позбавлений права надавати оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування, що можуть свідчити про обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення. Відтак, щодо обґрунтованості підозри на даному етапі кримінального провадження суд виходить зі змісту обвинувального акту, затвердженого прокурором та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Щодо доводів сторони захисту про зменшення ризиків, що обвинувачений переховуватиметься від суду, або перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, суд зазначає наступне.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04, від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Відтак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких, передбачений ч. 3 ст. 307 КК України, є умисним особливо тяжким злочином, за вчинення якого, у разі доведеності вини, може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Відтак, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому в разі доведення його вини у вчиненні зазначених злочинів можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі.

Наявність ризику, що обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню суд оцінює з урахуванням можливості вчинення обвинуваченим дій, які можуть ускладнити або унеможливити проведення судового розгляду справи. Це включає в себе заходи, які спрямовані на приховування доказів, вплив на свідків, ухилення від виклику до суду, тощо.

Оцінюючи наявність ризику, що обвинувачений незаконно впливатиме на свідків, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений може здійснювати заходи по розшуку свідків, чинити на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та їх дослідження. Це кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого судового засідання, свідки не допитувалися, оцінити значення показань свідків до їх допиту суд не має можливості, отже ризик незаконного впливу на свідків зберігається.

При цьому, підозрюваний проживає на значній відстані від місця судового розгляду кримінального провадження, що може вплинути на його тривалість.

З огляду на викладене, суд визнає зазначений ризик дійсним.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 є також доведеним та продовжує існувати, оскільки обвинувачений не працює, не має стабільних джерел доходу, що може спонукати його продовжити протиправні дії

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику, що обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки населений пункт, де він проживає значно віддалений від місця розгляду кримінального провадження. Крім того, за існування ризиків, передбачених п. 1,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід на даному етапі провадження є недостатнім.

Та обставина, що обвинувачений має постійне місце проживання, родину, висновків суду не спростовує, оскілки наявність родини в даному випадку не є беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відомостей про неможливість утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Положеннями п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином визначення розміру застави у цьому випадку є правом суду з огляду на встановлені обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі «Вренчев проти Сербії» п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «S.B.C. v. the UK» п. 23-24).

Враховуючи викладене, положення ст. 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями у питанні стосовно застави, дані про особистість ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, має міцні соціальні зв`язки, суд вважає за можливе у цьому випадку визначити ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Зважаючи, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, суд вважає за необхідне не змінювати йому розмір застави, визначений ухвалою слідчого судді, залишивши її у розмірі, який є значним, однак який не є завідомо непомірним для обвинуваченого, сто п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так як перспектива втрати застави у меншому розмірі не буде достатнім стримуючим заходом для обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, і саме такий розмір застави, з урахуванням доведених ризиків і особи обвинуваченого, може достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави обвинуваченому суд також враховує, що застава може бути внесена не тільки підозрюваним, а й іншими особами.

На підставі викладеного, суд зробив висновок про задоволення клопотання прокурора, продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Керуючись ст.ст. 3, 177, 178, 183, 314, 331, 369-372, 376, 395 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 16.01.2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 150 (ста п`ятдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в даній ухвалі протягом строку її дії.

На підставі ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

-не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, а саме з м. Кропивницького Кіровоградської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави термін дії обов`язків, покладених судом, визначити до 16.01.2026 року включно.

Строк дії ухвали до 16.01.2026 року включно.

З моменту внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим та захисником в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 19.11.2025 року об 11-45 годині.

Суддя ОСОБА_1