КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таке рішення слідчий суддя мотивувала тим, що заява ОСОБА_5 була направлена Офісом Генерального прокурора до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону. За таких обставин, скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості за його заявою від 11 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, передбаченому ст. 214 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що визначення підслідності не передує внесенню відомостей до ЄРДР, а навпаки - відбувається після їх внесення. Так, ст. 214 КПК України не містить вказівки на

_________________________________________

Справа №11-сс/824/8055/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ст. 303 КПК України Доповідач ОСОБА_1

можливість не вносити відомості, якщо кримінальне правопорушення не підслідне відповідному органу досудового розслідування. Цю правову позицію неодноразово підтверджено судовою практикою, зокрема, постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 332/1189/18 та від 17 травня 2023 року у справі № 607/20877/19, де чітко зазначено, що обов`язок внесення відомостей до ЄРДР виникає з моменту отримання заяви незалежно від того, чи підслідне кримінальне правопорушення органу, який отримав інформацію про його вчинення.

Передача заяви іншому органу без внесення відомостей до ЄРДР є формою бездіяльності, прямо забороненою законом. Уповноважені особи Офісу Генерального прокурора, отримавши його заяву від 11 серпня 2025 року, були зобов`язані протягом 24 годин внести відповідні відомості до ЄРДР та надати йому витяг. Лише після цього прокурор мав право визначати підслідність та передавати матеріали за належністю. Тому дії (а точніше бездіяльність) Офісу Генерального прокурора є порушенням вимог ст. 214 КПК України.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно поклав в основу ухвали внутрішній наказ та інструкції Генерального прокурора, зокрема № 125 від 03.12.2012 року, № 309 від 30.09.2021 року, № 298 від 30.06.2020 року. Вказані документи не є законами, не мають сили нормативно-правового акта, який може змінювати чи обмежувати вимоги КПК України, а тому не можуть бути підставою для невиконання обов`язку, встановленого законом.

Також ОСОБА_5 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що про постановлення ухвали 25 вересня 2025 року йому стало відомо 06 жовтня 2025 року з відповідного листа, який йому направлено судом на електронну пошту разом з копією цієї ухвали, у зв`язку з чим просить визнати причину пропуску строку поважною.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5 від прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 надійшли заперечення, в яких зазначається, що відповідно до вимог п. 3.7 Інструкції про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року № 125, за заявами, повідомленнями про вчинені кримінальні правопорушення, що не підслідні органам прокуратури, але надійшли на розгляд прокурору обласного рівня чи Генеральної прокуратури України, керівники структурних підрозділів апаратів організовують роботу щодо скерування їх відповідно до міських, районних, міжрайонних, районних у містах та прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією.

З огляду на те, що наведені у заяві ОСОБА_5 події мали місце на території в межах юрисдикції Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, заяву було надіслано до вказаної прокуратури, про що проінформовано заявника (№ 11/4-74170ВИХ-25 від 14.08.2025 року).

У зв`язку з цим, на думку прокурора, відсутні підстави для скасування ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду, учасники провадження в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про поважність причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду від них не надійшло. При цьому від ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за його відсутності. Також в запереченнях прокурора на апеляційну скаргу міститься клопотання про проведення апеляційного розгляду скарги ОСОБА_5 без його участі. За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи, що, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неявка учасників провадження не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_5 за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, апеляційна скарга повертається, якщо подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

З наведеного слідує, що пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції підлягає поновленню за умови, що особа, яка подає таку скаргу ставить питання про його поновлення та доведе поважність причин його пропуску.

Як слідує з матеріалів провадження, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року була постановлена без участі сторін, а з її змістом ОСОБА_5 зміг ознайомитися лише 06 жовтня 2025 року, після того як отримав копію судового рішення на електронну адресу. При цьому, за даними Єдиного реєстру судових рішень, ухвала слідчого судді була зареєстрована 06 жовтня 2025 року, а 08 жовтня 2025 року оприлюднена.

Таким чином, враховуючи, що виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що стосується апеляційних вимог ОСОБА_5 , то колегія суддів враховує наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Статтею 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь - якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписами п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України та п. 2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, крім іншого, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність події кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань і це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Таким чином, закон передбачає необхідність попереднього вивчення слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Крім того, за вимогами закону бездіяльність, визначена в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, полягає, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про його вчинення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 1 ст. 218 КПК України передбачено, що досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення.

Пунктом 5 Розділу ІI Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020 року, визначено, що облік кримінальних правопорушень, осіб, які їх учинили, проводиться за територіальним принципом їх вчинення (юрисдикцією місця вчинення кримінального правопорушення) або за визначенням прокурора відповідного рівня згідно з вимогами статті 218 КПК України.

Відповідно до п. 3.7 Інструкції «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення» затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року № 125, за заявами, повідомленнями про вчиненні кримінальні правопорушення, що не підслідні органам прокуратури, але надійшли на розгляд прокурору обласного рівня чи Генеральної прокуратури України, керівники структурних підрозділів апаратів організовують роботу щодо скерування їх відповідно до міських, районних, міжрайонних, районних у містах та прирівняних до них прокуратур, прокуратур обласного рівня за територіальною юрисдикцією.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно вказаної скарги, 11 серпня 2025 року ОСОБА_5 подав до Офісу Генерального прокурора заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 146, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, відомості за якою до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

Разом з тим, в ході розгляду скарги встановлено, що на електронну пошту Офісу Генерального прокурора надійшла заява ОСОБА_5 від 11 серпня 2025 року.

Відповідно до листа № 11/4-74170 ВИХ-25 від 14 серпня 2025 року Офісу Генерального прокурора, заяву ОСОБА_5 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було скеровано, за територіальною юрисдикцією, для організації розгляду, до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, про що повідомлено заявника.

Отже, із вказаного слідує, що повідомлення ОСОБА_5 було направлено за належністю до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для розгляду та прийняття рішення у межах компетенції вказаного органу.

Зприводу тверджень ОСОБА_5 , що такі дії уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора не відповідають вимогам ст. 214 КПК України, то слід зазначити, що заява від 11 серпня 2025 року була направлена до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону у відповідності до вимог п. 3.7 Інструкції «Про порядок приймання, реєстрації та розгляду в органах прокуратури України заяв, повідомлень про вчинені правопорушення», затвердженої наказом Генерального прокурора України від 03.12.2012 року № 125, та ст. 218 КПК України.

Що стосується ст. 214 КПК України, то її положення регулюють порядок реєстрації заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення. Однак, як зазначалося вище, не кожна заява, з огляду лише на одну її назву, є заявою про кримінальне правопорушення, а лише та, яка містить відомості, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тому закон і уповноважує посадову особу, яка отримала заяву, та слідчого суддю, який розглядає скаргу на бездіяльність такої особи щодо невнесення відомостей за заявою про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, перевірити її на наявність відомостей, що можуть вказувати саме про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, висновок слідчого судді щодо відсутності в діях уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора бездіяльності, яка є предметом даної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки скерування за належністю повідомлення про вчинення кримінального правопорушення для його розгляду в межах компетенції відповідного органу, в розумінні ст. 303 КПК України, не є бездіяльністю посадових осіб прокуратури.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що слідчий суддя поклав у основу ухвали внутрішній наказ та інструкції Генерального прокурора, зокрема № 125 від 03.12.2012 року, № 309 від 30.09.2021 року, № 298 від 30.06.2020 року, хоча вказані документи не є законами, не мають сили нормативно-правового акта, який може змінювати чи обмежувати вимоги КПК України, то слід зазначити наступне.

Так, накази та інструкції є джерелами права, а саме нормативно-правовими актами підзаконного характеру, які встановлюють конкретні правила та порядок виконання норм закону, деталізують основні закони та Конституцію.

Таким чином, інструкції і накази за своєю природою не суперечать вимогам закону, а деталізують його, уточнюють зміст правозастосування того чи іншого закону.

Вимогами чинного законодавства не заборонено суду приймати рішення, посилаючись на положення інструкції або наказу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки такі дії уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора не суперечать вимогам чинного законодавства.

Будь - яких істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року, вважаючи її законною і обґрунтованою.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія судді

у х в а л и л а:

поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3