Справа № 127/1623/26
Провадження № 1-кс/127/769/26
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділення Відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000026 від 15.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно вилучене в ході проведення огляду місця події 15.01.2026.

Слідчий ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак попередньо суду надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Власник майна в судове засідання також не з`явився.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

До заходів забезпечення кримінального провадження віднесено накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК).

Згідно з частиною третьою статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000026 від 15.01.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час відпрацювання території обслуговування Вінницького району щодо виявлення осіб, які перебувають у складі ЗСУ, працівниками СКП ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області у с. Микулинці по вул. Комарова було виявлено гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Під час спілкування з працівниками поліції в правій кишені куртки гр. ОСОБА_5 виявлено предмет, схожий на бойову гранату Ф-1.

За отриманим повідомленням про правопорушення старшим слідчим СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 було проведено огляд місця події на узбіччі дороги по вул. Героїв України с. Микулинці Вінницького району поблизу будинку №49.

На місці події виявлено гр. ОСОБА_5 та оперуповноваженого СКП ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , який повідомив, що під час відпрацювання території обслуговування 15.01.2026 близько 14:20 год. біля будинку №49 с. Микулинці по вул. Героїв України (Комарова) ним було помічено гр. ОСОБА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 .

Під час спілкування встановлено, що в правій кишені куртки ОСОБА_5 знаходився предмет, зовні схожий на гранату Ф-1. На запитання слідчого ОСОБА_5 добровільно видав вказаний предмет.

Під час перевірки предмет встановлено як корпус гранати Ф-1 у спорядженому стані. Працівником вибухотехнічної служби ГУНП у Вінницькій області предмет було розряджено шляхом від`єднання запалу від корпусу, а також вилучено: металевий предмет зеленого кольору з ребристою поверхнею у верхній частині, з отвором із внутрішньою різьбою та маркуванням чорного кольору «663-12-25т», предмет зовні схожий на корпус гранати Ф-1, упаковано до спецпакету НПУ Вибухотехнічна служба АВ3003527, предмет сріблястого кольору, до якого за допомогою кільця з чекою приєднано зигзагоподібну пластину з маркуванням на зовнішній поверхні «9/73», «UZRGM, irv» та внутрішньою поверхнею з маркуванням «ТК-2», предмет зовні схожий на запал ручних гранат типу УЗРГМ, упаковано до спецпакету НПУ Вибухотехнічна служба АВ3003532.

Постановою слідчого від 15.01.2026 вилучено майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що вищевказане майно, яке було вилучене під час обшуку є тимчасовим вилученим майном та відповідно до статті 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на дане майно слід накласти арешт.

Таким чином, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження майна на час досудового розслідування та забезпечення його схоронності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на вищевказане майно, підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40-1, 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 15.01.2026, а саме на: предмет, зовні схожий на корпус гранати Ф-1, упакований до спецпакету НПУ Вибухотехнічна служба АВ3003527, предмет, зовні схожий на запал ручних гранат типу УЗГРМ, упакований до спецпакету НПУ Вибухотехнічна служба АВ3003532.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на старшого слідчого СВ Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати слідчого СВ Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя