УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025 Справа №607/21622/25 Провадження №1-кс/607/6197/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого слідчого відділення ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000310 від 15.10.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгайці, Підгаєцького району, Тернопільської області, українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , особи з інвалідністю ІІ групи, раніше судимого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 186 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1; ч.1 ст. 382 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1; ч.1 ст. 382 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, та у разі задоволення клопотання, визначити заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1; ч.1 ст. 382 КК України, а також існують ризики, зазначені у п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Наявність декількох ризиків у сукупності, які об`єктивно існують, унеможливлюють застосування менш суворих запобіжних заходів, тому жоден з таких не буде достатнім для запобігання їм та забезпечення належної поведінки підозрюваного і виконання ним своїх обов`язків, а тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала вказане клопотання, з наведених у ньому мотивів.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення клопотання та просили у його задоволенні відмовити, зсилаючись на необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків. Також, вказали на незадовільний стан здоров`я підозрюваного, який є особою з інвалідністю ІІ групи та на його утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчий суддя на підставі витягу з ЄРДР установив, що ВП № 1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000310 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1, ч.1 ст. 382 КК України.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_7 наступне. Так, 15 жовтня 2025 року близько 15 години 20 хвилин водій ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння із результатом 1,93% (проміллє), керуючи автомобілем марки «BMW», моделі «X6», р.н. НОМЕР_1 , із одним пасажиром, рухався автодорогою М-12 зі сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка» в напрямку с. Смиківці, Тернопільського р-ну, Тернопільської області та перебуваючи неподалік території постачальника фермерського обладнання «Агротехніка Терен» та з`їзду до с. Байківці, Тернопільського р-ну, водій ОСОБА_7 , здійснив з`їзд на праве узбіччя та продовжив рух відповідно до напрямку свого руху.

Рухаючись правим узбіччям автодороги М-12 в напрямку с. Смиківці, водій ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і належного виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимоги, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язували його під час керування автомобілем своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Не врахувавши дорожніх умов та дорожньої обстановки, а також наявність автомобіля BMW 740 LD XDRIVE, р.н. НОМЕР_2 , що рухався автодорогою М-12 зі сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка» в напрямку с. Смиківці» лівою смугою напрямку свого руху, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «BMW», моделі «Х6», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись узбіччям відповідно до напрямку свого руху здійснив виїзд на праву смугу напрямку руху до с. Смиківці та в подальшому маючи за мету здійснити маневр розвороту до м. Тернопіль перетнувши дорожню розмітку 1.3 ПДР України, яку забороняється перетинати, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині дорги здійснив зміну напрямку свого руху ліворуч чим створив небезпеку автомобілю BMW 740 LD XDRIVE, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 в результаті чого відбулося зіткнення транспортних засобів, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля BMW 740 LD XDRIVE, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 , отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому великого пальця лівої кисті.

Виявлене у ОСОБА_10 , тілесне ушкодження у своєму клінічному перебігу супроводжується тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п.п.2.2.1, 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ 1995).

Порушення водієм, вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка» і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у статті 1, абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-XII від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості пасажиру автомобіля BMW 740 LD XDRIVE, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_10 .

Окрім того встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.04.2025 (справа №607/6277/25), яка набрала законної сили ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 16.10.2025 року до ЧЧ відділення поліції №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшов рапорт начальника СРПП про те, що в ході вивчення матеріалів ЄО№8728 від 15.10.2025 по факту ДТП із травмованими, учасником якого являється водій автомобіля BMW X6, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_3 , встановлено, що останній керував автомобілем будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Тернопільського міськрайонного суду від 22.04.2025 року, що набрала законної сили.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду від 22.04.2025, щодо позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив дії щодо умисного невиконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.04.2025 (справа №607/6277/25), яка набрала законної сили, а саме будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на один рік, свідомо 15.10.2025 о 15:29 год, керував транспортним засобом марки «BMW» моделі «X6» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою М-12 зі сполученням «Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка» допустив зіткнення із транспортним засобом BMW 740 LD XDRIVE, р.н. НОМЕР_2 внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження.

Підозрюваний ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, 15 жовтня 2025 року о 21 год. 07 хв.

16.10.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження та в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 382 КК України.

Санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Санкцією ч.1 ст. 382 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286-1 та ч. 1 ст. 382 КК Українипідтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: рапортом ЄО №8730 від 15.10.2025; рапортом ЄО №8725 від 15.10.2025; відомостями з єдиного електронного реєстру для військового обліку «Оберіг» від 17.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 16.10.2025; протокол огляду предмету від 16.10.2025; протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 15.10.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 17.10.2025; письмовими поясненнями ОСОБА_7 від 15.10.2025 та 16.10.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.10.2025; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 15.10.2025; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №469 від 15.10.2025; результатами лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю № 715 від 15.10.2025; довідкою КНП «ТОДКЛ» ТОР № 7161; довідкою ГУНП в Тернопільській області № від 16.10.2025; довідкою із системи «АРМОР».

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_7 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а саме: п.1 ч.1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , який, усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, санкція яких передбачає позбавлення волі на строк до 3 років, може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Крім цього, ОСОБА_7 , є звільненим із військової служби та має інвалідність у зв`язку із чим останній безперешкодно матиме можливість покинути межі території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Окрім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, слідчий суддя вважає доведеним ризик, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 , може впливати на встановлених свідків у даному кримінальному провадженні, зокрема, останньому відомо анкетні відомості пасажира ОСОБА_12 , покази якого мають вагоме значення у кримінальному провадженні так як ОСОБА_7 , маючи за мету ухилитися від покарання у вигляді позбавлення волі так як розумів про наявність в останнього не погашеної судимості, пересів на заднє праве сидіння автомобіля та умисно бажав перекласти відповідальність щодо ДТП та спричинених наслідків на іншу особу, тобто ОСОБА_12 , а тому в ОСОБА_7 , наявна спокуса вчинити відповідний тиск на ОСОБА_12 , шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того, на даний час органом досудового розслідування, ще встановлюються інші очевидці вчинення даного кримінального правопорушення та особи, яким відомі обставини даного злочину, на яких підозрюваний також може чинити тиск. Ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні є об`єктивним, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України), а тому факт перекладення вини ОСОБА_7 , у вчиненні ДТП шляхом пересадки із водійського сидіння на заднє праве пасажирське автомобіля підтверджує ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , мають вагоме значення у кримінальному провадженні.

Разом з тим, слідчий суддя вважає доведеним ризик, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Існування вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_7 , є особою раніше судимою за вчинення тяжкого злочину судимість в якого не погашена та не знята у передбачений законом порядок, а також той факт, що ОСОБА_7 , раніше вчиняв кримінальні та адміністративні правопорушення за, що неодноразово був притягнутий до кримінальної та адміністративної відповідальності. Також цей ризик підтверджується тим, що ОСОБА_7 , будучи особою раніше позбавленою права керування транспортними засобами продовжив вчинення правопорушень, зокрема нехтуючи законами України та конституцією України підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчинив дії щодо умисного невиконання постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.04.2025 (справа №607/6277/25), яка набрала законної сили. Окрім того, матиме реальну та об`єктивну можливість продовжити вчиняти правопорушення у сфері транспорту будучи особою позбавленою права керування згідно рішення суду, що набрала законної сили.

Поряд з тим слідчий суддя вважає, що прокурор в судовому засіданні не довів, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав та доцільність застосування щодо ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу, слідчий суддя бере до уваги наступне.

У відповідності до ст.29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

У поданому клопотанні сторона обвинувачення просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, зазначивши що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 5 ч. 2 цієї статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Зважаючи на наведене вище, та за наслідками встановлених обставин при розгляді клопотання, враховує особу підозрюваного ОСОБА_7 , який офіційно не працевлаштований, неодноразово притягався до адміністративної та кримінальної відповідальності, є особою з інвалідністю ІІ групи та на його утриманні перебуває одна малолітня дитина, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, характеру та обставин справи, беручи до уваги недоведення прокурором необхідності застосування в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що у відповідності до ч.4 ст.194 КПК України щодо підозрюваного слід застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, оскільки саме цей запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя бере до уваги дані про особу підозрюваного, його молодий вік, який є раніше судимою особою, батьком однієї малолітньої дитини, особою з інвалідністю, має постійне місце проживання, та вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме вимогам КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

За таких обставин, клопотання сторони обвинувачення про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_7 додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 193, 194 - 196, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1: ч. 1 ст. 382 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати житло за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , (окрім випадків увімкнення сигналу повітряної тривоги з метою прибуття до укриття) до 23 год. 59 хв. 12 грудня 2025 року.

На цей же строк покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

-з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися м. Тернопіль без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування із потерпілими та свідком ОСОБА_12 у цьому кримінальному провадженні;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали, запобіжного заходу та покладених на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків визначити до 23 год. 59 хв. 12 грудня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Підозрюваного ОСОБА_7 після оголошення ухвали доставити до місця проживання і звільнити з-під варти.

Копію ухвали вручити підозрюваному, прокурору та для організації виконання надіслати до ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1