Справа №523/8327/25
Провадження №1-кс/523/1090/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одесі скаргу представника заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 , на рішення слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення допиту підозрюваного в режим відеоконференції в рамках кримінального провадження № 0000015 від 15.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Пересипського районного суду міста Одеси надійшла вказана скарга, в якій представник заявника просить скасувати постанову старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 року про відмову в задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 щодо проведення допиту у режимі відеоконференції в рамках кримінального провадження №0000015 від 15.03.2024 відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України; зобов`язати старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_4 допитати підозрюваного ОСОБА_6 під час досудового розслідування в режимі відеоконференції та надати можливість ОСОБА_6 надати покази в режимі відеоконференції з приміщення Консульства України в Дубаї (Об`єднані Арабські Емірати) за адресою: ОАЕ, м. Дубай, Джумейра, Аль Сафа 1, Вулиця 25, Вілла 25, P.O.Box: 414150, з використанням технічних засобів, які забезпечать належну якість зображення і звуку; направити відповідного листа Консулу України в Дубаї (Об`єднані Арабські Емірати) на електронну адресу: щодо забезпечення участі ОСОБА_6 в допиті в режимі відеоконференції з приміщення Консульства України в Дубаї в зазначений час.

Скарга обґрунтована тим, що 03.12.2025 року представник заявника звернулась до СВ УСБУ в Одеській області про допит підозрюваного ОСОБА_6 під час досудового розслідування в режимі відеоконференції згідно ч. 2 ст. 232 КПК України.

За результатом розгляду клопотання, 02.01.2026 року адвокат ОСОБА_5 отримала постанову старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_4 від 05.12.2025 року про відмову в задоволенні клопотання щодо проведення допиту підозрюваного ОСОБА_6 в порядку ч.2 ст. 232 КПК України, у режимі відеоконференції, в рамках кримінального провадження № 0000015 від 15.03.2024.

На думку сторони захисту постанова старшого слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення допиту підозрюваного у кримінальному провадженні є незаконною та необґрунтованою, без врахування всіх обставин кримінального провадження, а отже підлягає скасуванню.

Так, адвокат ОСОБА_5 , зазначає, що в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт заступника начальника ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області від 25.04.2024 року про встановлення факту залишення ОСОБА_6 території України у 2017 році та який перебуває на території Об`єднаних Арабських Еміратів у м. Дубай та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та що ОСОБА_6 має у користуванні абонентські номери НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 . 21.05.2019 р. ОСОБА_6 був прийнятий на тимчасовий консульський облік у Посольстві України в Об`єднаних Арабських Еміратів про що проставлена відмітка у паспорті для виїзду за кордон № НОМЕР_3 . 20.05.2020 р. ОСОБА_6 був прийнятий на постійний консульський облік у Консульстві України в Дубаї про що проставлена відмітка в паспорті для виїзду за кордон № НОМЕР_3 .

Тобто станом на дату складання повідомлення про підозру ОСОБА_6 не був зареєстрований і не проживав у м. Одесі, а перебуває на постійному консульському обліку в Консульстві України в Дубаї та постійно проживає у Об`єднаних Арабських Еміратах.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 висловив бажання надати покази слідчому та бути допитаним в рамках кримінального провадження №0000015 від 15.03.2024 з приводу підозри за ч. 1 ст. 111-2 КК України, останній готовий прибути до Консульства України в Дубаї (Об`єднані Арабські Емірати) за адресою: ОАЕ, м. Дубай, Джумейра, Аль Сафа 1, Вулиця 25, Вілла 25, P.O.Box: 414150 для встановлення його особи та надання показів в режимі відеоконференції.

Вказана слідча дія передбачена приписами п. 4 ч. 1 ст. 232 КПК України, а саме допит осіб може бути проведений в режимі відеоконференції при трансляції з іншого приміщення (дистанційне досудове розслідування) у випадку необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності досудового розслідування.

Однак, слідчий в своїй постанові посилається на ч.ч. 5, 6 ст. 232 КПК України, як на підставу для відмови в задоволенні клопотання про проведення допиту ОСОБА_6 в режимі відеоконференції.

Проте, представник заявника зазначає, що між Україною та ОАЕ ратифікований Договір про взаємну правову допомогу у кримінальних справах (Договір ратифіковано Законом №338-VII від 19.06.2013), згідно якого Сторони надають одна одній найширші заходи взаємної правової допомоги у кримінальних справах. Також, Консульським статутом України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.1994 року №127/94, а саме Глава V, визначає Функції консула щодо виконання доручень слідчих або судових органів України. Статтею 28 Статуту, передбачено, що Консул виконує доручення слідчих або судових органів України щодо громадян України, якщо це не заборонено законами держави перебування. Зазначені доручення виконуються з додержанням процесуального законодавства України. Кримінальним процесуальним кодексом України, Розділом IX передбачено Міжнародне співробітництво під час кримінального провадження.

На думку адвоката ОСОБА_5 , те що слідчий посилається на ч.ч. 5, 6 ст. 232 КПК України є не обґрунтовано та підстави відмови в проведенні допиту ОСОБА_6 в режимі відеоконференції не є доречними та мотивованими.

Представник заявника зазначає, що стороною обвинувачення ОСОБА_6 направлено три повістки про виклик на допит його в якості підозрюваного, на зазначені виклики ОСОБА_6 не з`явився та був оголошений у розшук. Отже, ОСОБА_6 висловив власне бажання про допит його як підозрюваного, для реалізації свого права на захист, однак слідчий, на думку представника заявника, безпідставно та незаконно відмовляє в цьому.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 позицію, висловлену у скарзі, підтримала, просила клопотання задовольнити.

Старший слідчий ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вважає її необґрунтованою та немотивованою. Пояснив, що постановою від 05.12.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника захисника у проведенні допиту підозрюваного ОСОБА_6 в режимі відеоконференції на підставі ч. ч. 5, 6 ст. 232 КПК України. Слідчий зазначає, що у зв`язку з виявленням бажання взяти участь у допиті, підозрюваний може бути допитаним у чіткій відповідності вимогам КПК України, а також надати письмові пояснення органу обвинувачення з приводу підозри в рамках кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи слідчого, просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

При цьому, згідно з роз`ясненнями наведеними у п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9-49/0/4-17 від 12.01.2017 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» при розгляді скарги на відмову слідчого, прокурора у проведенні слідчих (розшукових) дій слідчому судді належить оцінювати: дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій; дотримання інших процесуальних вимог щодо проведення слідчих (розшукових) дій, які ініціюються перед органом досудового розслідування у кримінальному провадженні; доцільність здійснення слідчих (розшукових) дій про які просить сторона кримінального провадження та обґрунтованість внесеного клопотання.

Таким чином, правова природа проваджень, які здійснюються слідчим суддею, передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку вирішення клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, а й оцінки таких клопотань на предмет доцільності здійснення слідчих (розшукових) дій, що порушуються перед слідчим, та обґрунтованість внесеного клопотання.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000015 від 15.03.2024 за підозрою ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

03.12.2025 року захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 звернулась, у тому числі до старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБУ в Одеські області ОСОБА_4 із клопотанням у порядку ст. 220 КПК України, у якому просила провести допит ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000015 від 15.03.2024, у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 232 КПК України в режимі відеоконференції в приміщенні Консульства України в Дубаї (Об`єднані Арабські Емірати) за адресою: ОАЕ, м. Дубай, Джумейра, Аль Сафа 1, Вулиця 25, Вілла 25, P.O. Box: 414150, з використанням технічних засобів, які забезпечать належну якість зображення і звуку.

Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України сторона захисту здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст.ст. 93, 224 КПК України, проведення такої слідчої (розшукової) дії, як допит підозрюваного, входить до компетенції сторони обвинувачення, яка і визначає місце його проведення, при цьому проведення допиту за місцем проведення досудового розслідування є безумовним повноваженням сторони обвинувачення та не потребує згоди або погодження підозрюваного, який відповідно до положень ст. 42 КПК України зобов`язаний прибути за викликом слідчого, прокурора, які відповідно до ст. 133 КПК України під час досудового розслідування мають право викликати підозрюваного для допиту чи участі в іншій процесуальній дії.

Згідно із ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Тобто, право сторони захисту ініціювати проведення слідчих (розшукових) дій є абсолютним, але питання про доцільність та необхідність їх проведення вирішується слідчим та прокурором, шляхом винесення вмотивованої постанови в порядку ст. 220 КК України.

Встановлено, що за результатами розгляду клопотання захисника підозрюваного старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управляння СБУ в Одеській області ОСОБА_4 виніс постанову від 05.12.2025 року про відмову в задоволенні клопотання. В обґрунтування прийнятого рішення слідчий зазначив інформацію про надходження клопотання захисника та підстави звернення із таким клопотання. осилаючись на ч.ч. 5, 6 ст. 232 КПК України зазначає, що допит підозрюваного, який перебуває за межами України у режимі відеоконференції на даний час не виявляється за можливе.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які обумовлюють її відмови, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 36, 40 КПК, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності. Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства

Завданням слідчого судді відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у провадженні №11-945сап18).

Дослідивши у судовому засіданні постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту, слідчий суддя дійшов висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, слідчий виклав зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування, посилання на положення Кримінального процесуального кодексу України, тобто постанова відповідає вимогам пункту 2 ч. 5 ст. 110 КПК України.

Надаючи відповідно оцінку оскаржуваному рішенню через призму цих критеріїв слідчий суддя зауважує, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.

У даному випадку зі скарги слідує, що особа, яка її подала, просить скасувати постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного та зобов`язати слідчого розглянути клопотання та організувати допит підозрюваного у режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 КПК України допит осіб, впізнання осіб чи речей під час досудового розслідування можуть бути проведені у режимі відеоконференції при трансляції з іншого приміщення (дистанційне досудове розслідування) у випадках: 1) неможливості безпосередньої участі певних осіб у досудовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності досудового розслідування; 5) наявності інших підстав, визначених слідчим, прокурором, слідчим суддею достатніми.

Згідно з ч. 2 ст. 232 КПК України рішення про здійснення дистанційного досудового розслідування приймається слідчим, прокурором, а в разі здійснення у режимі відеоконференції допиту згідно із статтею 225 цього Кодексу - слідчим суддею з власної ініціативи або за клопотанням сторони кримінального провадження чи інших учасників кримінального провадження. У разі, якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного досудового розслідування, слідчий, прокурор, слідчий суддя може прийняти рішення про його здійснення лише вмотивованою постановою (ухвалою), обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Рішення про здійснення дистанційного досудового розслідування, в якому дистанційно перебуватиме підозрюваний, не може бути прийняте, якщо він проти цього заперечує.

Перевіряючи клопотання сторони захисту щодо проведення допиту підозрюваного ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, яка ініціюється перед органам досудового розслідування у кримінальному провадженні, на предмет викладених у ньому вимог та їх обґрунтованості слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Одним із видів слідчих дій є допит (ст. 224 КПК України).

Змагальність сторін, як одна із загальних засад кримінального провадження, передбачає, самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України (ч. 1 ст. 22 КПК України).

Отже, у випадку, коли стороною захисту ініційовано проведення слідчої (розшукової) дії такої як проведення допиту, саме вона має довести доцільність проведення такої дії.

Посилання особи, яка подала скаргу, на те, що необхідно провести допит в режимі відеоконференції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 232 КПК України, а саме в необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності досудового розслідування на думку слідчого судді не підкріплено жодним фактичним обґрунтуванням. Відповідно до приписів статей 22 та 91 КПК України, які встановлюють принципи змагальності та обов`язок доказування, сторона захисту зобов`язана надати належні докази існування реальних, об`єктивних перешкод, що унеможливлюють фізичну явку підозрюваного до органу досудового розслідування, щоб провести допит саме в режимі відеоконференції, оскільки сам захисник підозрюваного повідомляє в своїй скарзі, що ОСОБА_6 знав про те, що його викликають на допит в якості підозрюваного, однак останній не з`являвся. У даному випадку захисником не доведено наявності обставин вагомих причин, які б позбавляли підозрюваного в можливості прибути в Україну. Також на думку слідчого судді, представник скаржника не обґрунтувала свою скаргу в частині того, що треба провести допит підозрюваного задля забезпечення оперативності досудового розслідування.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що оскаржуване рішення слідчого, з урахуванням положень ч. 5 ст. 40 КПК України, є законним, обґрунтованим, винесеним у межах повноважень. Оскаржувана постанова відповідає вимогам КПК України, оскільки містить зміст обставин, які є підставами для її прийняття, мотиви прийняття постанови, її обґрунтування та посилання на норми КПК України.

З урахуванням наведеного та враховуючи те, що слідчий суддя не може втручатись в порядок реалізації слідчим його процесуальних повноважень, а лише може перевірити їх виконання, відсутні підстави для задоволення вимог скарги про скасування оскаржуваної постанови слідчого.

Більше того, слідчий суддя наголошує, що предметом оскарження на підставі п. 7 ч. 1ст. 303 КПК України є необґрунтована та/або незаконна відмова у проведенні слідчих дій, чого у даному конкретному випадку немає, оскільки стороною обвинувачення не заперечується необхідність проведення допиту підозрюваного і вживаються заходи по реалізації відповідного наміру, про що свідчать, зокрема, неодноразові виклики підозрюваного для допиту та пропозиції надати стороні обвинувачення пояснення щодо підозри у письмовій формі.

Отже слідчий суддя не може втручатися у дискреційні повноваження слідчого щодо визначення порядку допиту підозрюваного та відповідно не може зобов`язувати слідчого провести допит підозрюваного саме в режимі відеоконференції.

Положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись ст. 2, 7, 22, 303-309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені скарги представника заявника ОСОБА_6 ОСОБА_5 , на рішення слідчого про відмову у задоволенні клопотання про проведення допиту підозрюваного в режим відеоконференції в рамках кримінального провадження № 0000015 від 15.03.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 5 ст. 191 КК України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1