Номер провадження 1-кп/243/1015/2025
Номер справи 243/6909/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004232 від 27.01.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Йосипівка Козятинського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 квітня 2025 року № 235/2025, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 квітня 2025 року № 4356-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.03.2022 №14 старшого солдата ОСОБА_7 призначено на посаду радіотелефоніста 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, старший солдат ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

За приписами статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проте, старший солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

17 квітня 2024 року старший солдат ОСОБА_7 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та самовільно залишити місце проходження військової служби.

Так, ОСОБА_7 , того ж дня (більш точний час не встановлено), діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи назавжди ухилитись від військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив місце служби за місцем виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони в районі населеного пункту АДРЕСА_3 та ухилився від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений визнав повністю свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та суду пояснив, що 17 квітня 2024 року, він залишив місце служби за місцем виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з оборони в районі населеного пункту Слов`янськ Краматорського району Донецької області та поїхав додому. Пояснив, що він, окрім спільної дитини 2025 року народження, ще виховує дитину своєї дружини від першого шлюбу, дитина має інвалідність, потребує постійного догляду, рідний батько дитини помер, тому його допомога є вкрай необхідною. Наміру переховуватися від служби він не мав, крім того, коли проїжджав через блок-пости, його ніхто не зупинив.

Окрім повного визнання своєї вини обвинуваченим, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджено, що 27.01.2025 внесено відомості до ЄДРДР №0004232 на підставі повідомлення про те, що старший солдат ОСОБА_7 17.04.2024 в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_3 та до теперішнього часу його місце знаходження невідоме.

20.11.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 направлено керівнику ТУ ДБР розташованого у м. Краматорськ, керівнику ІНФОРМАЦІЯ_3 , керівнику Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повідомлення про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 , в діях якого вбачаються ознаки правопорушення самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно з матеріалами службового розслідування встановлено, що о 17.00 год. 17.04.2024 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період радіотелефоніст 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_7 був відсутній по місцю несення служби у місці тимчасового розташування НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 . Документів, які давали би підставу старшому солдату ОСОБА_7 бути відсутнім по місцю служби у 1 стрілецькому батальйоні військової частини НОМЕР_1 не надходило. Таким чином, з 17.00 год 17.04.2024 року по теперішній час старший солдат ОСОБА_7 був відсутній на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 без поважних причин.

Суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів, а саме покази свідків та дослідження речових доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Одночасно у судовому засіданні суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст вказаних обставин, добровільно погоджується на відмову у дослідженні зазначених доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються. Суд роз`яснив обвинуваченому, що погодившись на визнання недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він, його захисник і прокурор будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки сторони вважають, що фактичні обставини кримінального провадження доведені зібраними доказами, які не вимагають дослідження в ході судового розгляду, суд також визнає їх доведеними.

До таких фактичних обставин відносяться обставини, щодо дати, часу, місця, способу здійснення злочину, форми вини, заподіяної шкоди.

Досліджена у судовому засіданні правова кваліфікація кримінального правопорушення, відповідає дійсним обставинам скоєного діяння.

На підставі викладеного, суд визнає доведеним винуватість обвинуваченого у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 в силу ст.89 КК України не судимий, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виховує дитину дружини від першого шлюбу, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рідний батько якого помер, дитина має інвалідність та мешкає разом з ним, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується позитивно, враховує конкретні обставини правопорушення.

З урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_7 відповідно до принципу індивідуалізації покарання необхідно призначити покарання за ч.4 ст. 408 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з моменту затримання з 15 липня 2025 року до дня набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін.

Цивільний позов по справі не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15 липня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - залишити без змін.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складений в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області ОСОБА_1