У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001001, за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нове Вознесенського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого, у вчиненні кримінального правопорушення ч. 2 ст. 246 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8 ,

захисник - ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 від призначеного основного покарання звільнити з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши обвинуваченого, відповідно до вимог п. 1 та п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі території України без дозволу органу пробації.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 , від призначеного основного покарання звільнити з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 роки, зобов`язавши обвинуваченого, відповідно до вимог п. 1 та п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі території України без дозволу органу пробації.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 шкоду на користь держави Україна, на відшкодування завданої навколишньому природному середовищу шкоди, в розмірі 32 967,80 грн.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 витрати на користь держави в сумі 1 989,75 грн. за проведення судової експертизи.

Вирішено питання стосовно речових доказів та витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року та визначити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 1 рік іспитового строку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 захисник ОСОБА_7 вважає що вирок підлягає зміні оскільки покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що термін іспитового строку 2 роки, суд лише перерахував данні про особу обвинуваченого, не в повній мірі врахував умови життя обвинуваченого ОСОБА_5 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров?я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, крім того, має середню освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога, в силу ст. 89 КК України, є не судимим.

Разом з тим, судом не в повній мірі враховано висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, беручи до увагу інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , апелянт вважає. що у суду були всі підстави застосувати мінімальний термін випробування в 1 рік.

В апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 захисник ОСОБА_7 вважає що вирок підлягає зміні оскільки покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що визначаючи термін іспитового строку 2 роки, суд лише перерахував данні про особу обвинуваченого, не в повній мірі врахував умови життя обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, має середню освіту, неодружений, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога, є не судимим.

Окрім цього, судом не в повній мірі враховано висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, беручи до увагу інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_6 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , апелянт вважає, що у суду були всі підстави застосувати мінімальний термін випробування в 1 рік.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

30.09.2024 р. у денний час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у межах Прибужанівської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою між собою, маючи умисел на незаконну порубку дерев, на автомобілі «ГАЗ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , прибули до полезахисного насадження дерев лінійного типу, розміщеного за межами населеного пункту, у північному напрямку від с. Вільне.

Для забезпечення реалізації злочинного умислу щодо незаконної порубки дерев та розпилу їх на дрова, ОСОБА_5 узяли з собою бензопилу STIHL.

В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи у полезахисному насадженні лінійного типу, розміщеному у полі в межах Прибужанівської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, на ділянці місцевості з координатами 47.490006, 31.305538, де порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання і відтворення лісу, як важливого елементу навколишнього природного середовища, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно, без спеціального на те дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубний квиток, ордер), виданим уповноваженим органом, з використанням бензопили незаконно спиляли, шляхом відокремлення від кореня до ступеня повного припинення росту, 1 живоросле дерево породи в`яз розміром на шийці кореня з корою 70 см., чим спричинили істотну шкоду для навколишнього природного середовища, яка в матеріальному вигляді становить 32 967,80 грн.

Від незаконно спиляного дерева ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відпиляли тонкі гілки, а стовбури розпиляли на фрагменти, які склали на купу для подальшого транспортування.

30.09.2024 р. о 17.25 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на місці незаконної порубки помітив ПОГ СВГ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 , який припинив злочинні дії у виявленому кримінальному правопорушенні проти довкілля.

В результаті незаконної порубки дерев ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , спричинено шкоду природному навколишньому середовищу, яка в матеріальному вигляді становить збиток у сумі 32 967,80 грн., заподіяний державі в особі Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області).

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 246 КК України, як незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням Особливої частини КК України розділу VІІІ та є кримінальним правопорушенням проти довкілля, також суд врахував умови життя обвинуваченого ОСОБА_5 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, те, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, має середню освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога, висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Врахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням Особливої частини КК України розділу VІІІ та є кримінальним правопорушенням проти довкілля, також суд врахував умови життя обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, те, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, має середню освіту, не одружений, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога, висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Врахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку.

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 246 КК України вірно та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при визначенні обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання та можливості його пом`якшення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та положень п. п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06.02.2020 р. (справа № 756/6268/18, провадження № 51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням Особливої частини КК України розділу VІІІ та є кримінальним правопорушенням проти довкілля, також суд врахував умови життя обвинуваченого ОСОБА_5 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, те, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, має середню освіту, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога, а також висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Крім того, суд рахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, відповідно матеріалам провадження, до обвинуваченого застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості, він не зробив належних висновків для себе і вчинив нове кримінальне правопорушення.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є кримінальним правопорушенням Особливої частини КК України розділу VІІІ та є кримінальним правопорушенням проти довкілля, також суд врахував умови життя обвинуваченого ОСОБА_6 , його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, соціально психологічні риси, те, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними, має середню освіту, неодружений, не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, не звертався за амбулаторною допомогою до лікарів психіатра та нарколога, висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Крім того, суд врахував наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення встановленого судом іспитового строку при застосуванні до обвинувачених положень ст. 75 КК України.

За приписами ч. 4 ст. 75 КК України, іспитовий строк встановлюється судом від одного до трьох років. Отже питання визначення іспитового строку є дискреційними повноваженнями суду.

Апеляційний суд погоджується із визначеним судом першої інстанції іспитовим строком у 2 роки для обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки вважає саме такий строк звільнення від відбування покарання з випробуванням достатнім для досягнення визначених ст. ст. 50, 65 КК України цілей та мети покарання, яке є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винних осіб та попередженню вчинення ними нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

При цьому, посилання захисника на дані про особу обвинувачених та висновки досудової доповіді органу пробації, не можуть бути визначальним обставинами, які б впливали на визначення, відповідно до ст. 75 КК України, іспитового строку, з огляду на дискреційні повноваження суду. Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на чому наполягає захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Інші обставини, на які посилається в апеляційних скаргах захисник, не виправдовують злочинної поведінки обвинувачених та, з огляду на встановлені у даному провадженні обставини, не можуть істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 травня 2025 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3