Провадження № 1-кс/643/5271/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2025 м. Харків

Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , погоджене начальником відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0010223, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

встановив:

Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві за процесуальним керівництвом Харківської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010223 від 22.07.2025 за ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування в якому проводиться Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.

Під час досудового розслідування встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являючись начальником адміністративної групи 12 регіональної військово-лікарської Центральної військово лікарської комісії Збройних сил України, будучи службовою особою, з використанням наданої йому влади та службового становища, діючи за попередньою змовою групою осіб з фельдшером відділення соціальної експертизи 12 регіональної військово-лікарської комісії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами з використанням наданої їй влади та службового становища, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто з прямим умислом, з корисливого мотиву та з метою особистого протиправного збагачення, в порушення вимог ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 24 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, в червні 2025 року, більш точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та іншими невстановленими особами, з корисливих мотивів, під час спілкування з раніше їй знайомим військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомила останньому, що має налагоджені зв`язки з кола службових осіб військово-лікарської комісії та за умови надання неправомірної вигоди у сумі 3000 доларів США вирішить питання щодо проходженням ОСОБА_9 військово-лікарської комісії, за результатом якої останньому буде надано статус «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»).

Водночас, ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність наведених вище дій ОСОБА_7 та працівниками військово-лікарської комісії, з метою викриття та припинення злочинної діяльності вказаних осіб, звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою.

В подальшому, 03.09.2025 приблизно о 16:00, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Культури, 8, ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Та іншими невстановленими особами злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, діючи умисно, повідомила ОСОБА_9 , що за проходження ВЛК та отримання статусу «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний») необхідно надати грошові кошти у сумі 3000 доларів США, зробити МРТ спини та шиї, прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де буде видано направлення на ВЛК, а в подальшому з даним направленням у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 , отримати висновок ВЛК зі статусом «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»), тим самим повторно висунула пропозицію щодо передачі їй та третім особам неправомірної вигоди у сумі 3000 доларів США за вчинення зазначених дій.

11.09.2025 ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на одержання неправомірної вигоди, діючи за попередньою змовою групою осіб, під час спілкування у месенджері «WhatsApp» та о 14:25 під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_1 , повідомила про необхідності передачі частини неправомірної вигоди у сумі 1200 доларів США за видачу в ІНФОРМАЦІЯ_4 направлення на ВЛК, проходження ВЛК у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 та отримання відповідного висновку ВЛК.

При цьому ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_11 необхідно прибути 12.09.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де йому буде видано направлення на ВЛК, а 13.09.2025 прибути до голови Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 , який організує проходження ВЛК та отримання висновку ВЛК з зазначенням статусу «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»).

11.09.2025 приблизно о 18:55 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , одержала для себе, голови Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 та начальника адміністративної групи 12 регіональної військово-лікарської Центральної військово лікарської комісії Збройних сил України ОСОБА_8 , а також інших невстановлених осіб, від ОСОБА_9 , частину раніше обумовленої суми неправомірної вигоди в сумі 1200 доларів США (еквівалентних 49 456, 56 гривень за курсом НБУ).

Після чого, 12.09.2025 ОСОБА_9 за вказівкою ОСОБА_7 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де йому було видано направлення на ВЛК №25290 від 12.09.2025 до військової частини НОМЕР_2 , оскільки ОСОБА_8 вказувала ОСОБА_7 , що направлення на ВЛК має бути видано саме ІНФОРМАЦІЯ_6 .

13.09.2025 ОСОБА_9 за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 прибув до місця здійснення діяльності Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться в будівлі Першотравенської центральної міської лікарні за адресою: АДРЕСА_4 , де голова даної ВЛК ОСОБА_6 , реалізовуючи спільний злочинний умисел з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також іншими невстановленими особами, спрямованого на протиправне збагачення, забезпечив проходження ВЛК ОСОБА_9 , за результатами чого ОСОБА_9 було видано довідку військово-лікарської комісії №2025-0913-1025-1019-7 від 13.09.2025, відповідно до висновків якої останнього визнано придатним до військової служби за контрактом у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

16.09.2025 приблизно о 11:40 ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію спільного з головою Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 та начальником адміністративної групи 12 регіональної військово-лікарської Центральної військово лікарської комісії Збройних сил України ОСОБА_8 , а також іншими невстановленими особами, злочинного умислу, спрямованого на одержання неправомірної вигоди, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення протиправним шляхом, діючи умисно, за попередньою домовленістю, при особистій зустрічі за адресою: АДРЕСА_2 , одержала для себе, голови Додаткової позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 та начальника адміністративної групи 12 регіональної військово-лікарської Центральної військово лікарської комісії Збройних сил України ОСОБА_8 , а також інших невстановлених осіб, від ОСОБА_9 другу частину неправомірної вигоди у сумі 1800 доларів США (еквівалентних 74 217, 06 гривень за курсом НБУ), тим самим одержавши неправомірну вигоду на загальну суму 3000 доларів США (еквівалентних 123 673, 62 гривень за курсом НБУ) за видачу в ІНФОРМАЦІЯ_4 направлення на ВЛК, проходження ВЛК у позаштатній постійно діючій військово-лікарській комісії №1 від військової частини НОМЕР_2 та отримання відповідного висновку ВЛК зі статусом «придатний до служби у частинах забезпечення, ТЦК, ВВНЗ» (колишня назва «обмежено придатний»).

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

18.09.2025 із дотриманням норм ст.ст. 40, 276-278 КПК України ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину та карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацію майна.

Орган досудового розслідування вважає, що в зв`язку з тим, що санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою ОСОБА_8 повідомлено про підозру, передбачає конфіскацію майна, тому з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання необхідно накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) належить на праві приватної власності 11/200 квартири АДРЕСА_5 , на підставі свідоцтва про спадщину р№2-999, від 27.09.2010.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вище вказане нерухоме майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_8 .

На час досудового розслідування та судового провадження на вказане майно підозрюваної ОСОБА_8 з метою запобігання унеможливлення конфіскації майна необхідно накласти арешт з метою недопущення його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Ризиком, для запобігання якого необхідне накладення арешту, є можливість відчуження цього майна з метою уникнення його можливої конфіскації як виду покарання, що підтверджує існування потреби у такому заході забезпечення кримінального провадження.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема відчуженню, втрати, передачі майна, власником якого є ОСОБА_8 , щодо якого може бути застосована конфіскація як покарання.

Слідчий просить з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, що може бути застосовано до підозрюваної, накласти арешт на майно підозрюваної, розгляд клопотання проводити без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту та не допущення відчуження зазначеного в клопотанні майна.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити з підстав у ньому наведених.

Суд, заслухавши учасника розгляду матеріалів клопотання, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Ураховуючи вказану норму закону та те, що повідомлення підозрюваного, його захисника про розгляд судом клопотання про арешт майна може призвести до його відчуження, слідчий суддя розглянув клопотання без їх повідомлення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як вбачається з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві за процесуальним керівництвом Харківської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0010223 від 22.07.2025 за ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України за підозрою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, досудове розслідування в якому проводиться Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві.

18.09.2025 із дотриманням норм ст.ст. 40, 276-278 КПК України ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дії з використанням наданого службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

Санкцією частини 3 статті 368 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, вказаний злочин віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів.

На підставі викладеного, слідчим суддею встановлена наявність підстав вважати, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна, оскільки вказане покарання є основним та передбачено санкцією частини статті КК України, за якою ОСОБА_8 повідомлено про підозру, тому вбачаються підстави для арешту зазначеного у клопотанні належного підозрюваній майна.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, не позбавляючи особу права користування належною їй власністю.

Слідчим відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України доведена необхідність накладення арешту на вказане майно шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майна, а також наявність правової підстави для арешту майна, таким чином клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На даний час підставність клопотання про арешт майна не спростовано, що не унеможливлює у подальшому ставити питання про скасування арешту майна повністю чи частково в порядку, визначеному ст. 174 КПК України.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50).

На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особи, яка є власником такого майна. За таких обставин, слідчий суддя вважає, що пов`язані із накладенням арешту обмеження є виправданими, співмірними із завданнями кримінального провадження та пропорційними меті, з якою такі обмеження застосовуються.

У цьому контексті слідчий суддя зауважує, що арешт накладається без заборони користування відповідним майном, а тому не вбачає негативних наслідків від його застосування як для самої підозрюваною, так і для інших осіб. Водночас, заборона відчуження та розпорядження відповідним майном є обґрунтованою та виправданою з огляду на встановлений ризик передачі зазначеного майна на користь інших осіб, що унеможливить досягнення заявленої мети арешту.

Крім того, з урахуванням характеру кримінального правопорушення, що розслідується у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження буде пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для власника майна не створює.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що обмеження, яких зазнає підозрюваний на даному етапі, виправдовують такий ступінь втручання у його право власності.

Застосована до особи правова процедура буде належною, базуватиметься на загальних засадах кримінального провадження та дасть змогу забезпечити досягнення його завдань, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 2, 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт шляхом заборони права на відчуження та розпорядження майном, яке належить на праві власності ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 11/200 квартири АДРЕСА_5 .

Повідомити про накладення арешту на нерухоме майно держателя Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1