У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001057, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2025 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2025 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Ухвалено, строк покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судової експертизи в сумі 8 754, 90 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду відносно ОСОБА_5 скасувати та закрити кримінальне провадження.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погоджується з вироком суду відносно ОСОБА_5 та вважає, що він підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Зазначає, що суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Натомість вирок суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам кримінального процесуального закону, а вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Так обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав частково та стверджував, що викрав у потерпілого мобільний телефон без чохла та карти пам`яті, а відповідно до висновку експерта від 03.12.2024 р., вартість телефону визначена у сумі 2919.80 грн., що не підпадає під ознаки кримінального правопорушення.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України, визнавши факт викрадення телефону і чохла та обґрунтувавши вирок лише показаннями потерпілого. При цьому, показання потерпілого суд визнав достовірними, оскільки не було встановлено причин, які могли б привести до оговору ним обвинуваченого.

Також, захисник звертає увагу на те, що товарознавча експертиза проведена за відсутності об`єктів дослідження, тоді як телефон фактично був у розпорядженні органу досудового розслідування та повернутий потерпілому вже 08.12.2024 р., а експертиза проведена раніше 03.12.2024 р. Щодо чохла та карти пам`яті - зазначених об`єктів взагалі в матеріалах справи не існує та фактично визначені на розсуд слідчого, який взяв в Інтернеті приблизні варіанти чохла та карти пам`яті та надав ці фото з Інтернету експерту. Під час допиту потерпілий зазначав, що не повідомляв працівникам правоохоронних органів, який саме чохол та карту пам`яті у нього викрали, оскільки сам достеменно не знав.

Стверджує, що фактично вина обвинуваченого у викраденні телефону підтверджується тільки його особистим зізнанням у цьому, тоді як вина у викраденні чохла та карти пам`яті не підтверджена ніякими доказами, а тому в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України у зв`язку з тим, що 1) обвинувачений розпочав лікування раніше ніж вчинив злочин і 2) проходячи лікування від залежності до наркотичних засобів - опіоїдів, обвинувачений придбав та зберігав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP, що, на переконання суду, не дає можливості застосувати до нього положення ч. 4 ст. 309 КК України.

На думку сторони захисту, судом не вірно застосовано положення ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки закон не вимагає, щоб лікування проводилося саме від залежності від тієї речовини, яка вилучена під час злочину.

Також захисник зазначає, що законодавець визначає поняття та підстави примусового лікування осіб, хворих на наркоманію, у ст. 16 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними». Будь-яке інше звернення для лікування від наркоманії є добровільним. Тому суд не може встановлювати додаткові умови для констатації факту добровільності.

Так само не має значення для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК і факт попереднього перебування особи на обліку. Той факт, що особа вперше звернулася для лікування може слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності шляхом застосування вказаної правової норми, за наявністю інших підстав для цього.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

27.11.2024 р. близько 11.05 год. обвинувачений ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та, бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, знаходячись в автобусі КП «Миколаївпастранс» ММР марки «МАЗ», реєстраційним номер НОМЕР_1 , який рухався по маршруту громадського транспорту міста Миколаєва за № 91 у напрямку району Балабанівка, який на момент вчинення злочину перебував біля зупинки «Океанівська», повторно, таємно, викрав майно, належне ОСОБА_8 , а саме мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10C», 4/64 Гб, темно-сірого кольору, загальною вартістю 2 919,80 грн. та чохол у вигляді книжки «MakeFuture Flip (Soft-Touch PU)» для телефону «Xiaomi» моделі «Redmi 10C», загальною вартістю 300 грн. та, утримуючи при собі вказане майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим з власним розсудом, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди в розмірі 3 219,80 грн.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 24.02.2022 р. строком на 30 діб, термін якого неодноразово продовжувався, останній раз до 05.11.2025 року.

17.01.2025 р. приблизно о 15.40 год., точніше встановити не вдалося, обвинувачений ОСОБА_5 , знаходячись на вул. Рибній в м. Миколаєві, знайшов прозорий зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, масою не менше 0,221 грама, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено. Усвідомлюючи та достовірно знаючи властивості вказаної речоваини, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, обвинувачений помістив придбаний ним прозорий зіп-пакет до правої кишені одягнених на нього штанів, тим самим незаконно почав зберігати його при собі з метою подальшого особистого вживання без мети збуту.

17.01.2025 р. в період з 15.50 год. по 18.50 год. в ході затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , в порядку статті 298-2 КПК України за адресою: м. Миколаїв, вул. Рибна, 1а, виявлено та вилучено прозорий зіп-пакет, в якому знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 0,221 грама, яку обвинувачений незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, та за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України є правильною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень вину визнав частково, суду пояснив, що в денний час доби, дату не пам`ятає, їхав в Корабельному районі міста Миколаєва в автобусі чи тролейбусі біля міської лікарні № 5, на зупинці «вулиця Океанівська» побачив у водія мобільний телефон, підійшов до останнього, щоб його відволікти та взяв мобільний телефон, який був без чохла та без карти пам`яті. Водій не бачив моменту, коли обвинувачений брав його телефон. Обвинувачений одразу викинув сім-картку, а мобільний телефон заховав, продавши його пізніше за 700,00 гривень на ринку «Колос», а гроші витратив на наркотичні засоби. Наступного дня до нього приїхали працівники поліції, та разом із ним поїхали забрати мобільний телефон там, де він його продав. Пізніше телефон був повернутий потерпілому. Обвинувачений категорично заперечував ті обставини, що викрадений телефон був у чохлі та містив карту пам`яті.

Окрім того, обвинувачений суду пояснив, що 17.01.2025 р. випадково знайшов біля залізничного переїзду «закладку», поклав її до своєї кишені. По дорозі зустрів оперуповноважених відділу поліції, останні запитали в обвинуваченого чи має він при собі щось заборонене та він у відповідь одразу віддав їм пакетик.

Окрім того, у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений зазначив, що на даний час він звернувся до лікаря-нарколога, щоб вилікуватися від наркотичної залежності, а тому просив суд звільнити його від кримінальної відповідальності, оскільки він добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії.

Разом з тим, незважаючи на показання обвинуваченого, його вина у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, яким надана належна оцінка.

Надаючи оцінку показанням обвинуваченого, колегія суддів зважає на те, що останній визнає фактичні обставини справи, що мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, при цьому висновки суду першої інстанції додатково підтверджується сукупністю наведеними у вироку показаннями потерпілого та письмовими доказами справи, а саме:

-відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.11.2024 р. потерпілий ОСОБА_8 повідомив поліції про те, що 27.11.2024 р. у період з 09.10 год. по 09.30 год. невстановлена особа, перебуваючи в автобусі «МАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маршрут громадського транспорту № 91 біля зупинки «вулиця Океанівська» в напрямку мікрорайону Балабанівка в місті Миколаєві, діючи таємно, в умовах воєнного часу, викрала належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10C», чим завдала йому шкоду на загальну суму 5 000 грн.

-копією фіскального чеку про придбання мобільного телефону та чохла до нього, фотозображення коробки від належного йому мобільного телефону, копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_8

-протоколом огляду предмета мобільного телефону марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10C», темно-сірого кольору, об`ємом пам`яті 64 Гб, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , S/N: НОМЕР_4 , без сім-карки, добровільно виданий ОСОБА_9 як особою, якій невідомий чоловік продав вказаний мобільний телефон 27.11.2024 р. Присутній під час огляду вказаного мобільного телефону потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що вказаний мобільний телефон є тим мобільним телефон, який у період з 09.10 год. по 09.30 год. 27.11.2024 р. був викрадений у нього з панелі знизу під торпедою, яка знаходиться біля водійського сидіння, з правого боку в автобусі «МАЗ», реєстраційний номер « НОМЕР_5 », що рухався по маршруту громадського транспорту № 91.

-в ході впізнання за фотознімками 05.12.2024 р. свідок ОСОБА_9 впізнав обвинуваченого як особу, яка 27.11.2024 р. приблизно о 13.00 год. запропонувала свідкові придбати у нього мобільний телефон «Redmi» сірого кольору.

- вартість мобільного телефону марки «Xiaomi», моделі «Redmi 10C», що став предметом кримінального правопорушення, не заперечується обвинуваченим, підтверджується інформацією, що міститься у висновку експерта та складає 2 919, 80 грн.

-з висновку експерта № СЕ-19/115-24/22542-ТВ від 10.12.2024 р. вбачається, що ринкова вартість чохлу-книжки «MakeFuture Flip (Soft-Touch PU)» для телефону «Xiaomi» моделі «Redmi 10C» з урахуванням зносу на момент вчинення правопорушення, а саме станом на 27.11.2024 р. могла становити 300 грн.

В ході перегляду відеозаписів в суді першої інстанції було встановлено, що вказаний відеозапис здійснювався 27.11.2024 р. у період з 12.56 год. по 13.09 год. камерами відеоспостереження, що розташовані у приміщенні автобусу «МАЗ», реєстраційний номер «4983», маршруту громадського транспорту № 91. Зі змісту відеозапису 1_01_R_38 вбачається, що на ньому зображений салон автобусу «МАЗ», реєстраційний знак « НОМЕР_5 », який рухається по маршруту громадського транспорту № 91. О 10:40:40 годині до автобусу заходить обвинувачений, сідає на одне з вільних місць автобусу, та в подальшому перебуває там. Зі змісту відеозапису 1_02_R_0 вбачається, що на ньому зображене лобове скло вказаного вище автобусу, на момент часу «11:05:21» автобус перебуває біля зупинки «Океанівська» у Корабельному районі міста Миколаєва у напрямку руху в бік ТЦ «Депот. Зі змісту відеозапису 1_04_R_0 вбачається, що на ньому зображений салон вказаного автобусу, при цьому кут огляду камери направлений на водія автобусу, на стійці з правого боку, нижче коліна водія, знаходиться мобільний телефон. Об 11.05.08 год. на відеозапису до водія автобусу підходить обвинувачений та починає з ним діалог. Об 11.05.30 год. обвинувачений, побачивши, що водій відволікся, робить нахил тулубом вниз та правою рукою дістає мобільний телефон зі стійки, куди його клав водій, після чого правою рукою швидко поміщає його до правої кишені куртки, в яку він одягнутий, після чого виходить з автобусу через двері, що розташовані з правого боку від водія. Відеозаписи з камер відеоспостереження, що розташовані у приміщенні автобусу «МАЗ», реєстраційний номер «4983», маршруту громадського транспорту № 91, які добровільно видані на цифровому носії директором КП ММР «Миколаївпастранс» визнано речовими доказами та долучені до матеріалів вказаного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник висуває вимогу про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, щодо обвинуваченого у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такою вимогою та вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідив докази, надані сторонами кримінального провадження, надав оцінку доказам з точки зору їх належності і допустимості, а їх сукупності щодо узгодженості та достатності в нарадчій кімнаті, встановивши наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений викрав мобільний телефон без чохла та карти пам`яті, а сама по собі вартість телефону не підпадає під ознаки кримінального правопорушення є безпідставними та спростовуються доказами наявними в матеріалах провадження.

Так, судом першої інстанції отримані показання потерпілого, який в судовому засіданні впевнено заявив про те, що його телефон був укомплектований як чохлом, так і картою пам`яті. Окрім того, у виданій потерпілим 28.11.2024 р., наступного дня після вчинення злочину, квитанції, зазначено про придбання ним одночасно смартфона, що став предметом кримінального правопорушення та чохла до нього. Таким чином, показання потерпілого та наданий ним квитанція є належними та допустимим доказами, які є достовірними та утворюють сукупність доказів, що дозволяє зробити висновок про викрадення обвинуваченим не тільки телефону, але й чохла до нього.

Крім того, під час апеляційного розгляду захисником не заперечувався той факт, що в момент викрадення обвинуваченим телефону він взяв предмет, який був єдиним цілим та будь яких частей від нього не відділялось.

Вказані доводи захисника, колегією суддів розцінюються, як намір обвинуваченого уникнути відповідальності за фактично вчинене та обраним способом захисту, а тому відхиляє їх, адже вони суперечать фактичним обставинам справи.

Доводи захисника про те, що товарознавча експертиза проведена за відсутності об`єктів дослідження є безпідставними з огляду на таке.

По-перше, колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений у суді першої інстанції не заперечував факту викрадення інкримінованого майна.

По-друге, судовий експерт, діючи на підставі положень законодавства про судову експертизу, мав право користуватися відповідними інформаційними джерелами, що підтверджують якісні та кількісні характеристики майна, яке було викрадене.

Зокрема, експерт досліджував доступні документи, дані про ринкові ціни, характеристики аналогічних товарів та інші матеріали справи, що дозволяли об`єктивно встановити вартість майна.

У межах товарознавчої експертизи спеціалісти не завжди зобов`язані мати в наявності саме оригінал речі; визначальним фактором є інформація, яка дозволяє встановити її реальну ринкову вартість, враховуючи стан, знос, дату виготовлення, модель тощо.

По-третє, у висновку експерта детально описано алгоритм його роботи: він визначив початкову ціну майна, врахувавши ринкові умови, середню та максимальну ринкову вартість і, користуючись методикою товарознавчої експертизи, вивів обґрунтовану суму, що відображає ринкову ціну викраденої речі на момент її оцінювання.

У своїх діях експерт керувався діючими інструкціями та методичними рекомендаціями, які регламентують порядок проведення товарознавчих досліджень.

Крім того, ні обвинувачений ні сторона захисту, не заявляли в суді клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи з метою перевірки даних, викладених у висновку, як і не надано суду альтернативних розрахунків або довідок про реальну вартість аналогічного майна.

Колегія суддів виходить із загальних принципів оцінки доказів: якщо експертиза виконана у належному процесуальному порядку й містить конкретні, логічно узгоджені висновки, які не суперечать іншим доказам у справі, то такі результати вважаються допустимими та достовірними.

Відсутність зауважень із боку сторони захисту чи обвинуваченого, підтверджена відсутністю клопотань про призначення нових чи додаткових досліджень, у сукупності з визнанням обвинуваченим самої події викрадення, дають підстави суду прийняти дану експертизу як належний та допустимий доказ.

Відтак, немає підстав для твердження, що експерт діяв не в межах своїх повноважень чи вчинив якісь процесуальні порушення, а отже колегія суддів визнає такі доводи захисту безпідставними.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду, апеляційна скарга захисника не містять.

З огляду на зазначене, на думку колегії суддів, висновки суду не містять протиріч за встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених у судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України, тому відсутні підстави для скасування вироку та закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що судом не вірно застосовано положення ч. 4 ст. 309 КК України є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно приписів ст. 12 Закону № 62/95-ВР діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією. Аналогічна норма є і в п. 7 Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами, затвердженого на виконання ст. 13 Закону № 62/95-ВР спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України № 158/417 від 16 червня 1998 року.

В свою чергу, відповідно до висновку про застосування норми права, а саме ч. 4 ст. 309 КК, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року в справі № 357/11205/19, на яку посилається захисник в апеляційній скарзі, для правильного застосування положень ч. 4 ст. 309 КК (щодо встановлення наявності передбачених у цій нормі умов для звільнення від кримінальної відповідальності) суду належить визначити, зокрема, і те, чи за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону № 62/95-ВР, обвинуваченій особі було встановлено діагноз «наркоманія».

Колегія суддів в даному випадку зауважує, що як під час розгляду в суді першої інстанції так і під час апеляційного перегляду стороною захисту не надано відомостей щодо встановлення обвинуваченому діагнозу «наркоманія», тобто є недоведеним факт дійсності встановлення ОСОБА_5 діагнозу «наркоманія» за результатами проходження медичного обстеження відповідно до наведеного вище Закону й Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами.

За такого, суд першої інстанції, дійшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання захисника та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Зважаючи на викладене, рішення суду є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження апелянта, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2025 року відносно ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3