КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/8361/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, у кримінальному провадженні № 0000487 від 11.04.2025,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого міжвідомчої слідчої групи - старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 15 грудня 2025 року включно.

Зобов`язано уповноважених осіб ДУ «Київський слідчий ізолятор» вжити невідкладних та дієвих заходів щодо організації надання кваліфікованої медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_7 за необхідністю поза межами установи із залученням профільних фахівців-лікарів.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що матеріали досудового розслідування не містять відомостей на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Захисник наголошує на тому, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не підтверджено того, що попередні ризики не зменшились.

Крім того, захисник зазначає, що клопотання сторони обвинувачення не містить жодних відомостей про неможливість застосування щодо підозрюваного іншого, менш суворого, запобіжного заходу.

Захисник зазначає, що слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, зокрема, його вік та стан здоров`я, відсутність судимостей, наявність сімейних та соціальних зв`язків.

Згідно ч. 1 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Прокурор та захисники підозрюваного у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомили та клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2025 перебуває у провадженні Київського апеляційного суду з 20.10.2025року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , продовжений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2025, визначено до 15.12.2025 року включно.

З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що 04.11.2025 судом апеляційної інстанції уже було повністю заслухано пояснення та доводи самого підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ із ДУ «Київський слідчий ізолятор») та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, та з огляду на скорочені та розумні терміни розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, колегія суддів вважає за можливе закінчити апеляційний розгляд та ухвалити судове рішення за відсутності учасників судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Міжвідомчою слідчою групою у складі слідчих підрозділів Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань та Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження № 0000487 від 11.04.2025, за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 369-2 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст .28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369-2 КК України, та за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 191 КК України.

24.02.2022 Російською Федерацією здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв`язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та відкрите захоплення її території.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на свій території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку та який діє до теперішнього часу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», Національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України», правову основу діяльності Національного бюро становлять Конституція України, міжнародні договори України, цей та інші закони України, а також прийняті відповідно до них інші нормативно-правові акти.

Частина 1 ст. 3 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» встановлює основні принципи діяльності Національного бюро, до яких відноситься: верховенство права; повага та дотримання прав і свобод людини і громадянина; законність; безсторонність та справедливість; незалежність Національного бюро та його працівників; підконтрольність і підзвітність суспільству та визначеним законом державним органам; відкритість для демократичного цивільного контролю; політична нейтральність і позапартійність; взаємодія з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» регламентовано, щодо працівників Національного бюро належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб начальницького складу, державних службовців та інших працівників, які працюють за трудовими договорами в Національному бюро.

Особами начальницького складу є працівники підрозділів швидкого реагування, захисту учасників кримінального судочинства та забезпечення безпеки працівників відповідно до цього Закону, оперативно-технічних підрозділів та підрозділів детективів Національного бюро.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» передбачено, що громадяни України, які вперше зараховуються на посади начальницького складу Національного бюро та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу такого змісту:

«Я (прізвище, ім`я, по батькові), вступаючи на службу до Національного антикорупційного бюро України, усвідомлюючи свою високу відповідальність, клянуся завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно додержуватися Конституції та законів України, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим, зберігати державну та іншу охоронювану законом таємницю».

Особа начальницького складу Національного бюро підписує текст присяги, який зберігається в її особовій справі.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» працівники Національного бюро за свої протиправні дії чи бездіяльність несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_12 , маючи усталені зв`язки з представниками російських підприємств, які, у свою чергу, надають послуги та виконують підрядні роботи для суб`єктів господарювання, власниками яких є РФ, реалізовуючи свій злочинний умисел, переслідуючи мету щодо передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, сформував злочинний план, який полягав в організації передачі ним представникам РФ як матеріальних ресурсів різних сортів рослин технічної коноплі за грошову винагороду.

З метою втілення цього злочинного плану, будучи обізнаним, що ТОВ «Агро&Нова» () та СФГ «Полісся» () займаються вирощуванням технічної коноплі різних сортів, використовуючи свої знайомства та зв`язки зі службовими особами цих підприємств, перебуваючи на території України, ОСОБА_12 залучив до протиправної діяльності директора ТОВ «Агро&Нова» ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та керівника СФГ «Полісся» ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також інших не встановлених на теперішній час осіб, які не були обізнані зі злочинними намірами ОСОБА_12 .

Крім того, досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_12 залучив до протиправної діяльності свого батька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був повністю обізнаний зі злочинними планами свого сина ОСОБА_12 та брав активну участь у готуванні до вчинення вказаного злочину.

Надалі, 10.02.2025 ОСОБА_12 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за допомогою мобільного пристрою з номерами телефонів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 з метою підшукання співучасників для вчинення вказаного кримінального правопорушення зателефонував не встановленій досудовим розслідуванням особі. Під час розмови із цією особою ОСОБА_12 активно висловив бажання передати за грошову винагороду наявне в його батька насіння конопель і готовність надати співрозмовнику комерційну пропозицію для ознайомлення, а також запропонував цій особі взяти участь у пошуку покупців та налагодженні ділових зв`язків з представниками РФ, у тому числі з особами, які представляють російську державну програму з розвитку Республіки Дагестан, для організації добровільної передачі їм насіння конопель.

У подальшому, в не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше лютого 2025 року, діючи згідно з розробленим раніше злочинним планом, ОСОБА_12 дав вказівку своєму батькові ОСОБА_7 надати комерційну пропозицію на продаж технічної коноплі, а також сертифікати якості продукції одній із компаній представників держави-агресора, а саме представникам ООО «Агро Прайм».

У свою чергу, ОСОБА_7 , маючи стійкі зв`язки з директором ТОВ «Агро&Нова» ОСОБА_14 та керівником СФГ «Полісся» ОСОБА_15 , керуючи процесами, пов`язаними з вирощуванням, зберіганням та продажем вирощеної технічної коноплі різних сортів, володіючи відповідними документами щодо вирощеної продукції, маючи прямий умисел на вчинення злочину, 10.07.2025, виконуючи вказівку свого сина, усвідомлюючи злочинний характер вказаного задуму, з метою реалізації продукції представникам держави-агресора, використовуючи додаток «Telegram», що закріплений за його номером мобільного телефону НОМЕР_3 , надіслав представнику «ООО Агро Прайм», зареєстрованому на території держави-агресора, комерційну пропозицію, а також сертифікати якості вирощеної продукції.

21.07.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

21.07.2025 ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерським районним судом міста Києва від 22.07.2025 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16.09.2025.

Постановою заступника генерального прокурора ОСОБА_16 від 11.09.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000487 від 11.04.2025 продовжено до трьох місяців, тобто до 21.10.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 11.09.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 21.10.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.10.2025 (справа №757/50696/25-к) продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000487 від 11.04.2025 до шести місяців, тобто до 21.01.2026 року.

15.10.2025 слідчий міжвідомчої слідчої групи - старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , подав до суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.10.2025 продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 15.12.2025 включно.

Зобов`язано уповноважених осіб ДУ «Київський слідчий ізолятор» вжити невідкладних та дієвих заходів щодо організації надання кваліфікованої медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_7 за необхідністю поза межами установи із залученням профільних фахівців-лікарів.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тобто, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки ним сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Вивчивши матеріали надані суду апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що сукупність матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для продовження застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Підозра у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, обґрунтовується доказами, які зібрані у кримінальному провадженні, а саме: висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України №403/1 від 09.07.2025; висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України №СЕ25-97/4-101/4 від 25.08.2025; висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України №СЕ25-477/1 від 18.08.2025; протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_12 ; протоколом обшуку від 21.08.2025; протоколом огляду від 07.08.2025; протоколом огляду від 08.08.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_20 .

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що на даному етапі досудового розсування фактів та інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Крім цього, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив, що слідчим у своєму клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, має місце продовження існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, оскільки належні і достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде перебувати під вартою, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається аж до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, позаяк наявність такого ризику існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього, як правильно встановлено слідчим суддею, матеріали судового провадження також містять докази про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, зокрема можливості ОСОБА_7 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які, поряд із раніше зазначеними ризиками, теж залишаються існувати та вірогідність настання яких є досить високою.

Також колегія суддів приймає до уваги наявність у кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Матеріали досудового провадження містять достатньо даних для висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах досудового провадження відсутні та стороною захисту не надані.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження оскаржуваного запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки, встановлені судом при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 ризики не зменшились, продовжують існувати та в судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Також, колегія суддів погоджується з встановленими слідчим суддею обставинами того, що слідчим у клопотання об`єктивно доведено неможливості завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки в рамках даного кримінального провадження необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя не врахував, що слідчим у клопотанні належним чином не доведено, що з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки та такий ступінь вірогідності, якому здатен запобігти лише запобіжний захід у виді безальтернативного тримання під вартою, тому дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 без визначення застави.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, що не передбачає часткового скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів доходить висновку про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню повністю, з постановленням нової ухвали, якою клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Дослідивши надані суду апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження та врахувавши конкретні обставини та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , ступінь суспільної небезпеки та його наслідки, суворість покарання, що загрожує у разі можливого визнання його винуватості, конкретні обставини інкримінованих йому дій та дані про особу підозрюваного, беручи до уваги ступінь вірогідності існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, вік та стан здоров`я, відсутність судимостей, міцність сімейних та соціальних зв`язків підозрюваного, колегія суддів вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у даному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави, у відповідності до ч.5 ст.182 КПК України, в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень у національній грошовій одиниці.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінальному правопорушенню, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки внесення застави в такому розмірі повинно достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечити в подальшому його належну процесуальну поведінку в даному провадженні.

Вирішуючи питання про покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, колегія суддів вважає за необхідне покласти на нього наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контрою.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного на строк не більше двох місяців.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 15.10.2025 (справа №757/50696/25-к) продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000487 від 11.04.2025 до шести місяців, тобто до 21.01.2026 року.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

За таких обставин, при постановленні нової ухвали, колегія суддів може визначити строк дії такої ухвали в межах строку досудового розслідування, який існував на час постановлення оскаржуваної ухвали, строком на 60 днів, тобто до 15.12.2025 включно.

Викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про необґрунтованість повідомленої підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні слідчого дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту розгляду справи в суді є достатніми для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення, позаяк вважає їх передчасними та такими, що підлягають дослідженню та вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що органом досудового розслідування не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів також вважає безпідставними, з огляду на таке.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Дослідивши доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у справі належних доказів, які б підтверджували, що встановлені слідчим суддею ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на день апеляційного розгляду втратили свою актуальність.

Доводи сторони захисту в частині характеризуючих ознак та даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , зокрема, його вік та стан здоров`я, відсутність судимостей, наявність сімейних та соціальних зв`язків, були досліджені колегією суддів, однак самі по собі не можуть бути достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання слідчого, як просить сторона захисту.

При цьому, колегія суддів доходить висновку, що стан здоров`я підозрюваного та скарги останнього на відмову в наданні медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора потребують відповідного реагування, з огляду на наступне.

Згідно ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я та медичну допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Держава має забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п. 72 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Статтею 21 вказаного Закону забезпечення медичного обслуговування осіб, взятих під варту, покладено на адміністрацію місць попереднього ув`язнення.

Також згідно пункту 2 глави 2 розділу X наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року №1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8,107,116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року №239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року №1348/5/572.

Відповідно до пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного наказу, у СІЗО здійснюється медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 2.6 Порядку № 239/5/104 передбачено, що у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Про необхідність проведення обстеження, яке потребує вивезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Відповідно до вимог п. 2.7 зазначеного вище Порядку, якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво СІЗО.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати уповноважених осіб ДУ «Київський слідчий ізолятор» вжити невідкладних та дієвих заходів щодо організації надання кваліфікованої медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_7 за необхідністю поза межами установи із залученням профільних фахівців-лікарів.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та продовження застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 15.12.2025, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 454 200 грн, та з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого міжвідомчої слідчої групи - старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково.

Продовжити застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 грудня 2025 року.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу в межах 150 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: UA1082186, призначення платежу «застава».

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- не відлучатися з населеного пункту, де проживає, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

- утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з іншими підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контрою.

Строк дії обов`язків, покладених на підозрюваного у разі внесення застави, визначити в межах строку досудового розслідування, тобто до 15 грудня 2025 року.

Зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Київський слідчий ізолятор» вжити невідкладних та дієвих заходів щодо організації надання кваліфікованої медичної допомоги підозрюваному ОСОБА_7 за необхідністю поза межами установи із залученням профільних фахівців-лікарів.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3____________ ОСОБА_4 ____________