Провадження № 1-кп/686/1733/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002643 від 22.08.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Севрюки, Красилівського району, Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за місцем проживання у АДРЕСА_1 жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

установив:

ОСОБА_4 , в період часу з квітня 2025 року по кінець травня 2025 року, виконуючи будівельно-ремонті роботи у приміщенні будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , прийняв рішення про викрадення чужого майна з метою власного збагачення.

Тоді ж, ОСОБА_4 , достовірно знаючи і розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та в подальшому продовжений іншими Указами Президента України, востаннє Указом Президента України №478/2025 від 14.07.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4524- IX від 15.07.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строком на 90 діб, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне викрадення чужого майна, маючи повний доступ до приміщення вищевказаної будівлі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, пересвідчившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб та найманих працівників не спостерігає, у період з 30.04.2025 точного часу не встановлено, але не пізніше 12 год. 14 хв. по 24.05.2025 точного часу не встановлено, але не пізніше 16 год. 27 хв. викрав з метою особистого збагачення електричний котел марки «Teknix Esppo 15» вартістю 26244,95 грн, насос рециркуляційний марки «Comfort 15-14 В РМ» вартістю 5309,00 грн, насос циркуляційний марки «Alpha 1 Г» вартістю 6315, 00 грн, змішувач для раковини марки «Invena» моделі «Dokos BU-19-004» вартістю 3490, 00 грн, змішувач для умивальника марки «Paros Black» модель «BU-09-001» вартістю 4047, 33 грн, душова система з термостатичним змішувачем марки «Invena» моделі «Svarl AU-85-001» вартістю 8480, 33 грн, душова система з термостатичним змішувачем марки «Invena» моделі «Svart AU-85-004» вартістю 10022,33 грн, після чого покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном здавши його до ломбарду, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 63908 грн. 94 коп.

За таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , не оспорюючи жодних фактичних обставин кримінального правопорушення, розміру шкоди, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та повідомив суду, що він займається виконанням ремонтно-будівельних робіт «під ключ» та з початку 2025 року працював у потерпілої ОСОБА_5 , виконуючи внутрішні ремонтні роботи, за що отримував грошові кошти, господарі дозволяли йому залишатися ночувати на об`єкті за потреби . У зв`язку із потребою у грошових коштах для лікування дитини, оскільки зароблених коштів йому не вистачало, ОСОБА_4 вирішив взяти деякі речі, які ще не установив під час виконання ремонтних робіт та здати їх до ломбарду, щоб терміново отримати грошові кошти, плануючи їх пізніше викупити назад. Проте, обвинувачений здані до ломбарду речі викупити не зміг, оскільки потрібно було сплатити проценти за їх зберігання та вартість самих речей. Таким чином почергово ОСОБА_4 заволодів електричним котлом марки «Teknix Esppo 15» вартістю 26244,95 грн, насосом рециркуляційним марки «Comfort 15-14 В РМ» вартістю 5309,00 грн, насосом циркуляційним марки «Alpha 1 Г» вартістю 6315, 00 грн, змішувачем для раковини марки «Invena» моделі «Dokos BU-19-004» вартістю 3490, 00 грн, змішувачем для умивальника марки «Paros Black» модель «BU-09-001» вартістю 4047, 33 грн, душовою системою з термостатичним змішувачем марки «Invena» моделі «Svarl AU-85-001» вартістю 8480, 33 грн, душовою системою з термостатичним змішувачем марки «Invena» моделі «Svart AU-85-004» вартістю 10022,33 грн. та здав ці речі до ломбарду, отримавши за них грошові кошти. У подальшому потерпіла виявила відсутність майна та обвинувачений їй повідомив, що воно у ломбарді «Мікрофінанс». Після чого чоловік потерпілої викупив викрадені речі із ломбарду.

Також обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визнав цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , попросив у неї пробачення та потерпіла ствердила, що пробачила обвинуваченого ОСОБА_4 .

Крім цього ОСОБА_4 зобов`язався відшкодувати шкоду у добровільному порядку.

З`ясувавши позицію учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, тобто він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, винуватість у якому доведена поза розумним сумнівом.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним та таким, який має нести кримінальну відповідальність за вчинене.

При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

За положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.

З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

При призначенні ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким корисливим злочином проти власності, особу обвинуваченого, який не має судимостей, має постійне місце проживання, сім`ю, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює без оформлення трудових відносин, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставиною, що пом?якшує покарання обвинуваченому є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, суд не встановив.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі у мінімальній межі, визначеній санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Суд також зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , до якого у кримінальному провадженні не застосовувався запобіжний захід та до належності процесуальної поведінки сторона обвинувачення претензій не мала.

Суд, при призначенні покарання також бере до уваги позицію сторони обвинувачення та потерпілої, які уважали за можливе призначити обвинуваченому покарання без реального його відбування.

Зважаючи на усі встановлені обставини, позицію ОСОБА_4 який ствердив, що бажає бути корисним суспільству, працювати та який під час судового розгляду продемонстрував усвідомлення негативності свого вчинку, розуміє необхідність спрямованості власної поведінки на підтримання цінностей суспільства, а не задля негативних проявів, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Такий вид кримінально-правового примусу за конкретних обставин відповідатиме меті кримінального провадження та буде справедливим.

У кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_5 подала цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 63908,94 грн.

Крім цього, протиправними діями ОСОБА_4 їй завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що потерпіла втратила належні їй речі, постійно перебуває у стресовому стані, у потерпілої порушився нормальний ритм життя. Крім цього потерпіла змушена була звертатися до правоохоронних органів та до адвоката для відновлення своїх порушених прав, брати участь у судовому розгляді.

Завдану їй моральну шкоду ОСОБА_5 оцінила у 100000 грн, яку просила стягнути із обвинуваченого.

Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов, суд виходить із таких мотивів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За положеннями статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Статтею 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За змістом частини 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час розгляду кримінального провадження суд вважає доведеним викрадення обвинуваченим котла марки «Teknix Esppo 15» вартістю 26244,95 грн, насоса рециркуляційного марки «Comfort 15-14 В РМ» вартістю 5309,00 грн, насоса циркуляційного марки «Alpha 1 Г» вартістю 6315, 00 грн, змішувача для раковини марки «Invena» моделі «Dokos BU-19-004» вартістю 3490, 00 грн, змішувача для умивальника марки «Paros Black» модель «BU-09-001» вартістю 4047, 33 грн, душової системи з термостатичним змішувачем марки «Invena» моделі «Svarl AU-85-001» вартістю 8480, 33 грн, душової системи з термостатичним змішувачем марки «Invena» моделі «Svart AU-85-004» вартістю 10022,33 грн а всього на загальну суму 63908,94 грн.

Зазначені обставини повністю визнані обвинуваченим.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_5 , в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 100000 (ста тисяч) гривень, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Сталою судовою практикою напрацьовано, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд застосовує вимоги ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди в даному випадку суд зазначає, що обвинувачений визнав позов повністю.

Проте, з урахуванням встановлених обставин, суд уважає, що розмір моральної шкоди, заявлений потерпілою є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості.

Ураховуючи те, що потерпілій дійсно спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях у зв`язку протиправним заволодінням обвинуваченим її майном та задля повернення якого (викупу із ломбарду) довелося нести додаткові фінансові витрати, порушенням звичайного укладу її життя внаслідок вчинення злочинних дій відносно неї, та керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, вважає за можливе стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 8000 гривень моральної шкоди.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт майна на речові докази не накладався.

Під час розгляду кримінального провадження до ОСОБА_4 запобіжний захід застосований не був, а тому до набрання вироком законної сили суд не вбачає підстав для його застосування.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 6239,8 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: фіскальний чек ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс» №, фіскальний чек ТОВ «Ломбард «Дім Мікрофінанс» № зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 6239,8 грн. процесуальних витрат на залучення експерта.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в розмірі 63908,94 (шістдесят три тисячі дев`ятсот вісім гривень дев`яносто чотири копійки) та моральну шкоду у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_6