Справа №760/1364/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про закриття кримінального провадження

в зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася

кримінальна протиправність діяння

05 грудня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження у справі № 760/1364/19 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000066 від 04.01.2019, за заявою (клопотанням) обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження щодо неї у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 приблизно о 17 год. 55 хв. 03.01.2019, перебуваючи в приміщенні магазину «Космо» № 43 ТОВ «СУМАТРА ЛТД», що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 47-А, діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішила таємно повторно заволодіти чужим майном. Реалізуючи цей умисел, вона взяла з прилавків магазину товар, а саме засоби догляду за волоссям торговельної марки «Mades Hair Care» різних найменувань, помістила їх до правого та лівого рукавів власної куртки, після чого, пройшовши через касову зону, за відібраний товар не розрахувалась та намагалася винести його за межі торговельної зали. Всього, згідно з матеріалами провадження, було викрадено майно на загальну суму 716,50 грн з урахуванням ПДВ та 859,80 грн без урахування ПДВ.

Сторона обвинувачення вважала, що такими умисними діями, які виразились у таємному повторному викраденні чужого майна, ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Після направлення обвинувального акта до суду та перебування кримінального провадження на розгляді Солом`янського районного суду м. Києва, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886 IX від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким, зокрема, змінено підхід законодавця до розмежування кримінальної та адміністративної відповідальності за посягання на власність шляхом дрібних викрадень, а саме шляхом визначення граничної вартості майна, за викрадення якого особа несе кримінальну, а не адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП у редакції Закону України № 3886 IX, чинній з 09.08.2024, адміністративна відповідальність встановлюється за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно з ч. 2 ст. 51 КУпАП у зазначеній редакції встановлено адміністративну відповідальність за ті самі дії, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст. 169 ПКУ передбачено, що податкова соціальна пільга становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року становив 1921 грн, а отже, податкова соціальна пільга дорівнювала 960,50 грн. Таким чином, гранична вартість майна на момент вчинення правопорушення 03.01.2019, перевищення якої зумовлювало б кримінальну відповідальність, становила 1921 грн, тобто подвійну величину податкової соціальної пільги (960,50 х 2). Водночас згідно з обвинувальним актом загальна сума заподіяних збитків у даному провадженні становить 859,80 грн без урахування ПДВ, тобто є меншою за вказаний поріг 1921 грн.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 подала заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність інкримінованого їй діяння. Обвинувачена ОСОБА_5 не заперечувала проти закриття провадження з підстав пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України. Зазначене клопотання захисника підтримала.

Прокурор проти задоволення клопотання також не заперечувала.

Оцінивши доводи заяви, матеріали кримінального провадження, а також положення кримінального та кримінального процесуального законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність діяння, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час його вчинення. Водночас ч. 1 ст. 5 КК України передбачає, що закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію в часі і поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Якщо ж закон про кримінальну відповідальність одночасно поліпшує і погіршує становище особи, то згідно з ч. 3 ст. 5 КК України він має зворотну дію лише в тій частині, що пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Частиною сьомою статті 284 КПК України встановлено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 КПК України. Зі змісту частини третьої статті 479-2 КПК України випливає, що якщо під час судового провадження у справі, яка надійшла до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд та з`ясовує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України і за відсутності заперечень обвинуваченого закриває провадження на цій підставі.

Частина восьма статті 284 КПК України встановлює додаткову гарантію прав обвинуваченого, згідно з якою закриття кримінального провадження або постановлення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний чи обвинувачений проти цього заперечує. У такому випадку провадження продовжується в загальному порядку.

Отже, системне тлумачення наведених положень КК України та КПК України свідчить, що у випадках, коли внаслідок прийняття нового закону діяння, яке раніше визнавалося злочином, віднесене законодавцем до адміністративних правопорушень і втрачає ознаки кримінально караного, суд зобов`язаний застосувати положення закону, який пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність, та закрити кримінальне провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України, за умови відсутності заперечень обвинуваченої особи проти такого процесуального рішення.

Як уже зазначалося, після набрання чинності Законом України № 3886 IX та викладення статті 51 КУпАП у новій редакції, викрадення чужого майна на суму, що не досягає двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з урахуванням податкової соціальної пільги, встановленої Податковим кодексом України на відповідний період, віднесено до адміністративних правопорушень, що посягають на власність, виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння. Такі діяння більше не охоплюються диспозиціями частин статті 185 КК України та не є злочинами.

У даному кримінальному провадженні вартість майна, щодо якого, за версією обвинувачення, були вчинені дії ОСОБА_5 , становить 859,80 грн. без урахування ПДВ, що є меншою за 1921 грн, тобто меншою за подвійний розмір податкової соціальної пільги, визначеної на 2019 рік. Відтак інкриміноване ОСОБА_5 викрадення чужого майна об`єктивно потрапляє в межі вартості майна, визначеної оновленою редакцією статті 51 КУпАП, і за своїм правовим характером віднесене законодавцем до дрібного викрадення чужого майна, за яке передбачена саме адміністративна, а не кримінальна відповідальність.

З урахуванням наведеного суд констатує, що внаслідок прийняття та набрання чинності Законом України № 3886 IX в частині, яка стосується визначення граничного розміру вартості майна при дрібному викраденні, щодо ОСОБА_5 відбулася декриміналізація інкримінованого їй діяння. Таким чином, закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність відповідного діяння, втратив чинність у розумінні пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, а отже наявні передбачені законом підстави для закриття цього кримінального провадження.

Враховуючи викладене, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000066 від 04.01.2019 щодо обвинуваченої ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1