Провадження № 1-кс/734/719/25 Справа № 734/5588/25
У х в а л а

іменем України

23 грудня 2025 року селище Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),

захисника ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ),

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні зали суду в с-щі Козелець клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0005338, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, відносно:

підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Дергачівського району Харківської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

До суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0005338, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , звернувся старшого слідчого П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 ,мотивуючи клопотання зокрема наступним.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно та свідомо, грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 28.10.2025, приблизно о 14:25 год, під час шикування, перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у лісосмузі неподалік від АДРЕСА_2 , після доведення йому в усній формі наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності) щодо необхідності пройти підготовку на базі 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 в період з 28.10.2025 до 18.12.2025 за «Програмою базової загальновійськової підготовки (для підготовки мобілізаційних ресурсів) ТП 7-00(206)246.63» (шосте видання), затвердженою Головнокомандувачем Збройних Сил України 10.07.2025, та скласти Військову присягу на вірність українському народові, в присутності інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , відмовився виконати письмовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності).

Зазначені навмисні дії військовослужбовця ОСОБА_4 хоча і не спричинили тяжких наслідків, але стали передумовою зниження бойової готовності військового підрозділу в умовах війни, а також завдали шкоди авторитету органам військового управління і є небезпечним діянням, яке посягає на встановлений порядок підлеглості та військової дисципліни і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається та боєготовності та боєздатності військових формувань.

Він же, ОСОБА_4 , діючи з мотивів ухилитися від проходження військової служби в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , відкрито відмовився від несення обов`язків військової служби, зокрема від проходження курсу базової загальновійськової та фахової підготовки, носіння військової форми одягу, дотримання правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, складання Військової присяги на вірність Українському народові та виконання свого Конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини, про що 28.10.2025, приблизно о 14:25 год., перебуваючи за місцем тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 у лісосмузі неподалік АДРЕСА_2 , заявив усно під час доведення йому в усній формі наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності).

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто у вчиненні непокори, яка виразилась у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, тобто у відмові від несення обов`язків військової служби, вчиненій в умовах воєнного стану.

28.10.2025 ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня останнього повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням командування військової частини НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2025 № 1331 (з основної діяльності), допитами свідків із числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , протоколом огляду відеозапису доведення зазначеного наказу, а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

30.10.2025 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова ОСОБА_8 (справа №750/14807/25) ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.12.2025.

22.12.2025 постановою керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 28.01.2026.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є, зокрема, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Досудове слідство вважає, що підставою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України.

Крім того, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається з метою запобігання зазначених у п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання, а відтак встановлена наявність достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення безперешкодного, повного та всебічного досудового розслідування даного кримінального правопорушення, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що перебуваючи на волі, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що перебуваючи на волі, підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб незаконно впливати на осіб, які допитані як свідки та можуть бути допитані як свідки, зокрема військовослужбовців зазначеної військової частини.

Показання свідків мають важливе значення для цього кримінального провадження, проте в умовах зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням його до кримінальної відповідальності, він може безпосередньо, а також використовуючи зв`язки із іншими особами, впливати на вказаних свідків у різних формах (умовляння, підкуп, заохочення тощо), з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, тощо.

Про існування ризику впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні свідчить, зокрема, можливість безперешкодного контактування з ними у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Окрім цього, підозрюваний має певне коло зв`язків у тому числі з керівництвом та службовими особами військової частини, здобутих в силу проходження ним військової служби, та може використовувати їх у своїх інтересах для протиправного впливу на свідків, які володіють інформацією щодо обставин та фактів кримінального правопорушення.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що кримінально-протиправна діяльність підозрюваного має триваючий характер в частині відмови від несення обов`язків військової служби та продовжується і на даний час.

Крім того, підозрюваний є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військової частини НОМЕР_1 , а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення може вчинити кримінальне правопорушення передбачене ст. 407-408 КК України.

Більш м`які запобіжні заходи при застосованні до ОСОБА_4 не забезпечать виконання ним процесуальних обов`язків та запобіганню вищезазначеним ризикам.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини сформульовані чотири засадові причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) він скоїть інші правопорушення або; г) стане причиною порушення громадського порядку («Tiron проти Румунії», § 37; «Smirnova проти Росії», § 59; «Piruzyan проти Вірменії», § 94), які встановлені та продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні № 11036/03 від 18.03.2008 у справі «Ladent проти Польщі», §§55-56 зазначив, що рішення суду повинно забезпечити не тільки право підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а також у своєму рішенні №9627/81 у справі «Ferrari-Bravo проти Італії», § 3 зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли встановлено факт вчинення та характер вчинення інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має тримання під вартою.

Для закінчення досудового розслідування необхідно встановити та допитати у якості свідків інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які є очевидцями вказаної події, отримати висновки у призначених військово лікарських комісіях, отримати інформацію щодо перебування підозрюваного на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра, виконати інші слідчі (розшукові) та процесуальні дії, які необхідні для закінчення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виконати вимоги статей 290, 291 КПК України, прийняти процесуальне рішення згідно ст. 283 КПК України.

Для проведення вищезазначених процесуальних дій необхідно не менше одного місяця.

Відповідно до п. 4 ч. 2. ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до певної категорії осіб, серед яких і раніше не судима особа, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав зазначених в клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні пояснив, що він підтримує свого захисника і хотів би добавити, що згідно ВЛК його діагноз визначений не вірно, він погано володіє правою рукою, але ніхто не звернув уваги, він говорив, що фізично не може тримати в руках зброю.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зазначений в клопотанні ризик, що підозрюваний може впливати на свідків, не доведено зв`язків зі свідками. Доводами є, що вчинив через власні релігійні переконання, навчається на священника і не може брати до рук зброю, одягати військову форму. Також його довіритель не пройшов в повному обсязі ВЛК, має ряд захворювань. Він вважає за можливе обрати відносно підозрюваного інший запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, це може бути цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Метою застосування запобіжного заходу (в тому числі у виді тримання під вартою) є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам кримінального провадження (стаття 177 КПК). Такі ризики закон пов`язує зі спробами переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. КПК покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Прокурор у клопотанні обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 у виді тримання під вартою з метою запобігання ризикам, визначених ст. 177 КПК України, а саме:

- переховування від органів досудового розслідування або суду;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Необхідно зауважити, що на даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою (за стандартом доказування «обґрунтована підозра»).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox,CampbellandHartleyv.theUnitedKingdom від 30.08.1990 (заяви №12244/86, 12245/86; 12383/86)) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява №42310/04)).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених

ч. 1 ст. 176 КПК України, у вигляді домашнього арешту, застави, особистої поруки чи особистого зобов`язання - не зможе запобігти викладеним ризикам.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні двох тяжких злочинів передбачених ч.4 ст. 402, ч.4 ст. 409 КК України, за скоєння яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, наданими стороною обвинувачення доказами доведені ті обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень.

Вказані докази є належними та допустимими, так-як надані відповідно до вимог та правил ст. 184 КПК України, а саме є копіями матеріалів доданими до клопотання, якими відповідно до ст. 184 п.1 ч.3 ст. 184 КПК України, слідчий обгрунтовує доводи клопотання.

Тому є достатні підстави вважати, що при обранні відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, він буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, а також незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також при обранні запобіжного заходу слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України і приходить до висновку по необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, але не більше строку досудового розслідування.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, тому в даному випадку слідчий суддя не визначає розмір застави підозрюваному ОСОБА_9 .

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 178, 179, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0005338, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 4 ст. 409 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дергачі Дергачівського району Харківської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - задовольнити.

Продовжити у кримінальному провадженні № 0005338 від 27.10.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Дергачі Дергачівського району, Харківської області, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , який з 30.10.2025 утримується в Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)», до трьох місяців, тобто до 28.01.2026, без визначення розміру застави.

Утримання підозрюваного ОСОБА_4 , здійснювати в Державній установі «Новгород-Сіверська установа виконання покарань (№ 31)» (місцезнаходження: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Миколаївська, 31).

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали слідчого судді про продовження застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному негайно після її оголошення під розписку.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду, а особою, що перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали в повному обсязі.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 26 грудня 2025 року об 11 годині 30 хвилин в залі судових засідань Козелецького районного суду Чернігівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_10