ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/689/26 Справа № 205/9072/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Новокадацького районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000054, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, старшого солдата курсанта навчального взводу навчальної роти 2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , маючого на утриманні малолітню дитину 2012 рок народження, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Новокадацького районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою, строком до 11 січня 2026 року, з визначенням розміру застави в сумі 90 840 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що продовження існування ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі.

Суд також врахував, що оскільки матеріали справи ще не досліджені, свідки та потерпіла не допитані, а тому обґрунтованими є ризики того, що ОСОБА_5 , може впливати на свідків та потерпілу шляхом вмовляння, підкупу, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схилення їх до зміни показань, чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого та повного розслідування у даному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування вказує, що прокурором не було доведено продовження існування заявлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вказує, що докази його вини ґрунтуються на наклепі.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання останнього під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Приймаючи до уваги характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років, потерпілою від його кримінальних правопорушень є його власна дитина, матеріали справи не досліджені, потерпіла та свідки не допитані, що дає підстави для висновку, що обвинувачений, усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, в разі визнання винуватим, може здійснити спроби переховування від суду, а також незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує обвинувачений, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_5 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Визначення обвинуваченому ОСОБА_5 застави в сумі 90 840 гривень, з огляду на обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та наявних ризиків, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та завданням кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначених судом ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 , не вбачається, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_5 під вартою, як на це посилається останній в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Що стосується посилання обвинуваченого на недоведеність його вини з посилання на наклеп, то ці посилання фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і у даному провадженні ці питання не вирішуються.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Новокадацького районного суду міста Дніпра від 13 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000054, про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4