КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5365/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2025 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 18 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що прокурор у клопотанні послався на наявність ризиків, зокрема, що обвинувачений буде переховуватись від суду, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Однак, будь-яких переконливих доказів наявності зазначених ним ризиків прокурором не надано.

Захисник наголошує, що під час затримання ОСОБА_7 не намагався втекти від працівників поліції, не чинив опору, сумлінно виконував обов`язки, покладені на нього законом, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання. За наведеного, на переконання захисника, є безпідставним зазначення прокурором ризику переховування від суду. При цьому, на переконання захисника, ні прокурором, ні судом не враховано, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки.

Стосовно ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то захисник вважає його надуманим, як і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_7 обвинувачується. На думку захисника, вказані ризики є припущеннями, які не ґрунтуються на жодних доказах та обставинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, наявні у розпорядженні колегії суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000401 від 29 листопада 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

На стадії судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано викладення обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також зазначено, що ризики невиконання ним своїх процесуальних обов`язків не відпали, тому вважає, що обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути продовжений, оскільки ОСОБА_7 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, що обґрунтовується тяжкістю покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст.111 КК України.

Прокурор посилається на те, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлює міру покарання, яка йому загрожує у разі визнання судом його винуватим (15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна), а тому, будучи обізнаним, що в країні введений воєнний стан, перебуваючи на волі, може використати таку можливість для уникнення від кримінальної відповідальності та здійснити спробу втечі за кордон або до будь-якої з окупованих територій нашої держави.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то прокурор вказує, що ОСОБА_7 зареєстрований у м. Умань Черкаської області. Тобто на значній відстані від місця розгляду судової справи. З огляду на вказане, такий факт може бути використаний ОСОБА_7 , як підстава не з`являтись в судові засідання, посилаючись на відсутність транспортного сполучення, грошових коштів на проїзд, загрозою ракетного обстрілу, тощо.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується прокурором тим, що обвинувачений у період воєнного стану, в той момент, коли всі громадяни України об`єднались для подолання російської агресії та надання супротиву військовим рф, ОСОБА_7 перейшов на бік ворога та надавав їм допомогу шляхом наданні інформації щодо військових об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури. Зважаючи, що обвинувачений у скрутний час обрав свій шлях поруч з

військовими рф, прокурор вважає, що у разі не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, перебуваючи на волі, він зможе надавати допомогу їм будь-яким іншим чином, у тому числі за допомогою використання мобільного телефону із доступом до глобальної мережі Інтернет та передавати інформацію про військових, тощо.

Прокурор вказав, що перевіркою в ході досудового розслідування майнового стану ОСОБА_7 та його близьких родичів встановлена відсутність у його володінні нерухомого майна, рухомого майна, збережень, тощо. Тобто, застосовуючи до останнього, як альтернативу, запобіжний захід у вигляді застави, при її внесенні, сторона обвинувачення впевнена, що такий запобіжний захід не зможе запобігти ризикам та забезпечити позитивну процесуальну поведінку, оскільки гроші, внесені за ОСОБА_7 , не належатимуть його рідним, а відтак й буде відсутнім стримуючий фактор.

На переконання прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти спробам перешкоджати здійсненню кримінального провадження, запобігти скоєнню інших кримінальних правопорушень та спробам переховатись від органів досудового розслідування та суду, а також забезпеченню можливості прийняття процесуальних рішень в найкоротші строки.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики, перелічені прокурором, не доведені, доказів існування ризиків немає. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений також заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики, перелічені прокурором не доведені, доказів існування ризиків немає.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 18 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд вказав, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Стороною обвинувачення доведені ризики, передбаченні ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, може вчинити інше кримінальне правопорушення, у т.ч. проти основ національної безпеки України. Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у скоєнні особливо тяжкого злочину, суд дійшов висновку, що існує реальний ризик, що обвинувачений може здійснити спробу переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд дійшов висновку, що всі обставини у сукупності свідчать про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та, враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи недостатні для запобігання вищевказаним ризикам, вважав за доцільне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, з посиланням на положення п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважав можливим не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що стороною обвинувачення на час постановлення оскаржуваної ухвали доведена наявність у даному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які, хоча і зменшились, проте, продовжують існувати.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

З наявних у розпорядженні колегії суддів матеріалів встановлено, що питання застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_7 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Наведене, на думку колегії суддів, свідчить про те, що, приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, не вирішуючи питання доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, допустимості, належності, достатності доказів, між іншим, врахував обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого ОСОБА_7 обвинувачення йому інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі п`ятнадцять років або довічне волі, з конфіскацією майна., а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, окрім того, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Окрім того, на думку колегії суддів, судом небезпідставно взято до уваги при оцінці наявності вказаного ризику й те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину в інтересах російської федерації з метою завдання шкоди Україні, у зв`язку з чим існує висока ймовірність того, що у разі обрання обвинуваченому іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, представники рф можуть надати йому прихисток на території держави-агресора.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого на дії, направлені на втечу та переховування від суду, і доводи апеляційної скарги захисника не спростовують такого висновку.

З огляду на встановлені обставини, дані про особу обвинуваченого та обставини висунутого йому обвинувачення, на думку колегії суддів, є небезпідставним на даному етапі судового розгляду і висновок суду про наявність ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

За наведеного, на переконання колегії суддів, на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як передача обвинуваченого на поруки у зв`язку з відсутністю заяв відповідних осіб, а також як домашній арешт або особисте зобов`язання.

При цьому колегіясуддів враховує, що суд першої інстанції при вирішенні питання застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням обставин інкримінованих обвинуваченому злочинів, даних про його особу, з огляду на положення ст.ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даному етапі визначення обвинуваченому розміру застави.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, оцінивши вірогідність поведінки обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій обвинуваченого. Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі судового провадження небезпідставно встановив обґрунтованість наявності певних ризиків, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, конкретні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, у тому числі про його сімейний та майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо неврахування судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою даних про особу обвинуваченого, у тому числі, наявність міцних соціальних зв`язків, на думку колегії суддів, є непереконливими та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на час постановлення оскаржуваної ухвали обставин, а тому, з огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики, хоча і зменшились, але продовжують існувати, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими на час постановлення оскаржуваної ухвали обставинами, у зв`язку з чимпідстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

За наведених обставин апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2025 року про продовження обвинуваченому за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто, до 18 жовтня 2025 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4