Справа № 751/7322/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/171/26
Категорія - ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001679 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимий, останній раз: 24.04.2024 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч.4 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31.01.2025 звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання для проходження військової служби за контрактом на строк 5 років 7 місяців 24 дні,

засуджений за:

- ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання, на підставі ч.5 ст.72 КК України, час тримання його під вартою з 07 липня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, у вигляді тримання під вартою - залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6361, 20 грн. процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що у кінці березня 2025 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , діючи повторно, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з сумки мобільний телефон марки «Honor X6a», вартістю 3 669,53 грн, з карткою пам`яті марки «Hoco», об`ємом 64 GB, вартістю 281,51 грн та сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» зі стартовим пакетом «VodafoneTurbo 125», вартістю 270 грн, що належать ОСОБА_10 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4 221 грн. 04 коп.

02 червня 2025 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , в квартирі за вищевказаною адресою, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з гаманця, який знаходився в сумці, гроші в сумі 8 000 грн., що належать ОСОБА_11 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

05 червня 2025 року, близько 14:00 год., ОСОБА_8 , в квартирі за вищевказаною адресою, повторно, маючи умисел на заволодіння майном, яке належить його співмешканці ОСОБА_11 , користуючись довірливими відносинами з останньою, заснованих на тривалих особистісних стосунках, зловживаючи довірою, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, попросив у ОСОБА_11 її мобільний телефон марки «Infinix SMART 7», вартістю 2544,75 грн. з карткою пам`яті марки «Hoco», об`ємом 64 GB, вартістю 266,70 грн., з прозорим чохлом «ArmorStndartAirForce», вартістю 152,10 грн, та сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» зі стартовим пакетом «VodafoneTurbo 125», вартістю 270 грн, не маючи наміру повертати вказане майно, яке ОСОБА_11 добровільно передала, тим самим ОСОБА_8 заволодів вказаним майном, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3 233 грн. 55 коп.

10 червня 2025 року, близько 19:00 год., ОСОБА_8 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав з гаманця, який знаходився під подушкою на дивані в житловій кімнаті, гроші в сумі 5 500 грн, що належать ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

20 червня 2025 року, близько 15:40 год., ОСОБА_8 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з верхньої шухляди тумбочки, на якій стояв телевізор, в житловій кімнаті гроші кошти в сумі 4 800 грн, що належать ОСОБА_13 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

07 липня 2025 року, близько 16:00 год., ОСОБА_8 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , повторно, в умовах воєнного стану, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_12 , яка перебувала в кімнаті вказаної квартири та сиділа на ліжку, а саме притиснув потерпілу руками до ліжка, та з правої кишені халату останньої шляхом ривку відкрито викрав гроші в сумі 4100 грн, що належить ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій свого підзахисного, просив змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене покарання, призначивши ОСОБА_8 за ч.2 ст.190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, - у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2024 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. В обґрунтування скарги посилається на встановлені місцевим судом обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання. Зазначає, що жодних тяжких наслідків від вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень не настало, потерпілі у кримінальному провадженні цивільні позови не заявляли, а ОСОБА_8 має намір служити у Збройних Силах України та відшкодовувати потерпілим заподіяну шкоду.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини, нові кримінальні правопорушення вчинив у період невідбутого покарання за попереднім вироком, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває; звертався до лікаря-психіатра з 25.03.1997 по 07.04.2010: діагноз - легка розумова відсталість з вираженими емоційно-вольовими порушеннями; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; відсутність обставин, які обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.4 ст.186 КК України, яка є найбільш тяжкою, із застосуванням положень ст.ст.70, 71 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявність пом`якшуючих обставин, дані про особу обвинуваченого, за відсутності належного обґрунтування в контексті застосування положень статті 69 КК України, не є тими обставинами, яка істотно зменшують суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Відсутність у потерпілих будь-яких претензій до ОСОБА_8 , на що посилається сторона захисту, не є вирішальним при призначенні обвинуваченому покарання та враховується в сукупності з іншими обставинами справи.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 , враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4