Провадження №11-сс/991/20/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02 грудня 2025 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0000073 від 14 лютого 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.368-5, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 384, ч.1 ст. 387, ч.2 ст. 366-2, ч.2 ст. 366-2, ч.2 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02 грудня 2025 року задоволено клопотання детектива, з метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення 25 листопада 2025 року обшуку автомобіля Volkswagen Passat д.р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що перебуває у власності ОСОБА_7 та знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_6 , а саме: мобільні телефони Apple iPhone 15 та Samsung SM-A175F/DSB, IMEI 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_5 подано апеляційну скаргу, в який останній зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, є необґрунтованою, невмотивованою та не відповідає вимогам статті 370 КПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів зазначав, що детективами під час проведення обшуку автомобілю було допущено ряд грубих процесуальних порушень та перевищення повноважень. Зокрема, час, відображений в протоколі обшуку відрізняється від часу, зафіксованому на відеозаписі фіксації слідчої дії. Крім того, детективами з застосуванням психологічного тиску та фізичної сили, без присутності адвоката проведено особистий обшук ОСОБА_6 . Щодо необґрунтованості вилучення мобільного телефону Apple iPhone 15, адвокат зазначав, що ОСОБА_6 добровільно надав вказаний пристрій для огляду детективам та жодних відомостей, які цікавили б слідство на ньому віднайдено не було, отже підстави для вилучення такого телефону були відсутні. Разом з тим, всі зазначені обставини слідчим суддею були проігноровані.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Належним чином повідомлені про час та місце судового засідання власник майна ОСОБА_6 та прокурор до суду не з`явились, від прокурора надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_8 без його участі, що відповідно до ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання детектива про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000073 від 14 лютого 2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.368-5, ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 384, ч.1 ст. 387, ч.2 ст. 366-2, ч.2 ст.209 КК України.

В межах цього кримінального провадження 02 вересня 2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ст. 368-5 та ч.2 ст. 366-2 КК України.

За версією сторони обвинувачення, за період з 01 січня 2023 року до 06 грудня 2023 року ОСОБА_9 , перебуваючи на посаді начальника Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України, умисно набув у власність активи, законність підстав набуття яких не підтверджено доказами та вартість яких значно перевищує його законні доходи, на загальну суму 21 629 400,00 грн, що більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян перевищує його законні доходи.

Також за версією сторони обвинувачення, ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що відомості про отримані доходи його дружиною ОСОБА_10 не відповідають дійсності, вніс до поданої ним виправленої щорічної електронної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік завідомо недостовірні відомості щодо доходів своєї дружини у сумі 9 412 800,00 грн. Крім цього, ОСОБА_9 , будучи суб`єктом декларування, умисно подав завідомо недостовірні відомості у виправленій декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, які відрізняються від достовірних на суму 23 775 570 грн.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_9 разом із дружиною ОСОБА_10 , використовують в своїх особистих цілях автомобіль Volkswagen Passat д.р.н. НОМЕР_1 . Водієм вказаного автомобіля та довіреною особою ОСОБА_9 є ОСОБА_6 , який може володіти інформацією про здійснення оплати у готівковій формі за придбану ОСОБА_9 квартиру, а також інформацією про інші активи, які належать ОСОБА_9 , в тому числі щодо набуття грошових активів та їх переміщення.

На підставі ухвали слідчого судді ВАКС 25 листопада 2025 року проведено обшук автомобіля Volkswagen Passat д.р.н. НОМЕР_1 , що знаходиться у фактичному володінні ОСОБА_6 .

В ході проведення обшуку в автомобілі виявлено мобільні телефони Apple iPhone 15 та Samsung, що мали систему логічного захисту. На прохання детективів розблокувати телефон Samsung ОСОБА_6 відмовився, телефон Apple iPhone 15 розблокував з наданням можливості лише часткового його огляду, без відкриття певних чатів, після чого заблокував пристрій відмовившись від надання паролю доступу.

У зв`язку з зазначеним, вказане майно було вилучено для подолання встановлених на ньому систем логічного захисту.

Постановою детектива від 26 листопада 2025 року вилучені мобільні телефони визнані речовими доказами.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання детектива та накладаючи арешт на телефони слідчий суддя виходив з того, що вилучені у ОСОБА_6 пристрої ймовірно містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, доступ до інформації, що міститься на вказаних носіях обмежений та потребує подолання логічного захисту, а самі пристрої визнано речовими доказами.

Оцінюючи відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України доводи апеляційної скарги стосовно того, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вищевказане майно, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 168 КПК України визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду. Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Для виконання завдань кримінального провадження під час розгляду клопотання детектива про накладення арешту слідчим суддею були обґрунтовано враховані потреби досудового розслідування, а саме необхідність подолання систем логічного захисту та ґрунтовного аналізу відомостей, які містяться на вилучених мобільних телефонах, у сукупності з іншими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, що потребує додаткового часу.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Враховуючи відмову ОСОБА_6 від розблокування вищевказаних носіїв інформації для повного огляду на предмет наявності на них інформації, яка може містити інтерес для слідства, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність арешту таких носіїв, з чим погоджується і колегія суддів. Доводи апеляційної скарги в цій частині вищевикладеного не спростовують, адже не ґрунтуються на вимогах ст.ст.168, 170 КПК України щодо підстав вилучення технічних пристроїв та їх арешту.

Доводи представника власника майна щодо допущення детективами грубих процесуальних порушень та перевищення повноважень, колегія суддів оцінює критично та вважає їх такими, що зводяться до незгоди з процесуальними діями детектива щодо вилучення майна під час проведення обшуку. Такі доводи не впливають на обґрунтованість рішення слідчого судді щодо втручання у право власності шляхом накладення арешту на відповідні технічні пристрої.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею належним чином перевірено та оцінено доводи клопотання детектива, які дають підстави вважати, що вилучені під час обшуку згідно ст.168 КПК України телефони відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.98, 170 КПК України, наявні на них відомості потребують перевірки, оскільки можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у цьому кримінальному провадженні, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог КПК України, які б могли вплинути на правильність прийнятого слідчим суддею рішення та бути підставами для його скасування, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 02 грудня 2025 року про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3