печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001892 від 16.09.2024,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотання у кримінальному провадженні № 0001892 від 16.09.2024 про арешт майна із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке вилучене 09.09.2025 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2025 у справі № 757/37432/25-к, пр. 1-кс-31874/25, а саме на: банківську картку № НОМЕР_1 та сім-картку № НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_4 .

Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001892 від 16.09.2024, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, а також за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Офісу Генерального прокурора.

Досудовим розслідуванням встановлено, що групою осіб, яка діє на території України, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, розроблено акаунт в месенджері Telegram та шляхом розміщення оголошень на форумах, які функціонують з метою реклами, обговорення та контактування користувачів, із числа наркозалежних осіб та осіб причетних до збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, здійснюють незаконне придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин. З цією метою створюють в месенджері Telegram, акаунти (« ІНФОРМАЦІЯ_1 »), які пов`язані з інтернет крамницею « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розміщено на платформі мережі «Darknet», з інформацією про тип наркотичних засобів та психотропних речовин, їх вартість, кількість, вагу та інше. В подальшому, з метою реклами, обговорення та контактування користувачів із числа наркозалежних осіб та осіб, причетних до збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території України, розміщують оголошення про створення акаунту на форумах « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ІНФОРМАЦІЯ_5), « ІНФОРМАЦІЯ_6 », «ІНФОРМАЦІЯ_7», що мають розгалужену мережу оптових та роздрібних клієнтів з купівлі-продажу наркотичних засобів та психотропних речовин, чим організовано збут даних речовин. З метою уникнення можливої кримінальної відповідальності та приховання й конспірації своїх злочинних дій, для здійснення оплати за придбані наркотичні засоби та психотропні речовини, створюють криптовалютні гаманці токену Tether (USDT) в мережі TRC20.

Відповідно до розробленого протиправного плану, група осіб, повинна незаконно придбавати та в подальшому дотримуючись заходів конспірації, здійснювати збут незаконно отриманих наркотичних засобів та психотропних речовин шляхом здійснення поштових відправлень.

У ході досудового розслідування отримано інформацію про причетність до вищевказаних кримінальних правопорушень ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Причетність вказаної особи до вчинення кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, зокрема відомостями, отриманими в ході проведення оперативно-розшукових заходів та негласних слідчих (розшукових) дій, показаннями свідків, матеріалами Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України за результатами виконання доручень слідчого.

Так, 09.09.2025 у період з 16:31 год. по 18:42 год., на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12.08.2025 у справ № 757/37432/25-к, пр. 1-кс-31874/25, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана квартира відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на праві власності належить ОСОБА_7 .

Під час проведення вказаного обшуку виявлено та вилучено банківську картку № НОМЕР_1 та сім-картку № НОМЕР_2 .

09.09.2025 постановою слідчого слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_8 вказані вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Незастосування арешту на вищевказані матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, є обґрунтована необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, з наведених у ньому підстав, та просив задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя розглянув клопотання за відсутності власника майна на підставі ч. 1 ст. 172 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Крім того, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

Так, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати (ч. 2 ст. 173 КПК України):

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Так, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, яке розслідуються у межах цього кримінального провадження, доводи прокурора про існування ризиків відчуження, знищення, спотворення речових доказів у кримінальному провадженні є цілком обґрунтованими.

Тимчасово вилучене майно у вигляді сім-картки має доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки на ній можуть міститися відомості, що мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення. Так, SIM-картка - як носій інформації про контакти, повідомлення, дзвінки та інші дані, що можуть свідчити про зв`язок із співучасниками або організацію злочину.

Викладене в клопотанні прокурора переконує слідчого суддю у тому, що мета цього заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді запобігання цьому ризику може бути досягнута.

Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження є оціночними поняттями. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що будь-яке втручання у право особи з боку держави має забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

На переконання слідчого судді, загальні інтереси суспільства у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України (зокрема, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування тощо), виправдовують ступінь втручання у право власності особи, яке пов`язане з накладенням арешту на належне їй майно.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накласти арешт на сім-картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4 , яка вилучена 09.09.2025 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2025 у справі № 757/37432/25-к, пр. 1-кс-31874/25, оскільки таке майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Що стосується накладання арешту на платіжну банківську картку, то вона не належить конкретній фізичній особі, а належить конкретному банку, є електронними платіжними засобами у вигляді емітованої пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку. На даній стадії досудового розслідування наявна необхідність встановлення обставин справи, зокрема в частині обставин здійснення розрахунків за відчуження товару, обіг якого обмежено.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про необґрунтованість клопотання в цій частині, так як прокурором не доведено, що банківська картка, як майно, може бути використано як доказ в цьому кримінальному провадженні, а тому в задоволенні клопотання в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0001892 від 16.09.2024, із забороною відчуження, розпорядження та користування, яке вилучене 09.09.2025 у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2025 у справі № 757/37432/25-к, пр. 1-кс-31874/25, а саме: сім-картку № НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_4 .

В задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1