Справа № 946/7495/25
Провадження № 1-кс/946/1916/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України, -

УСТАНОВИВ:

24.09.2025 року ОСОБА_2 звернулась до слідчого судді із заявою в порядку ст. 206 КПК України, якою просить: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 та його службових осіб негайно доставити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення волі; звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що в межах територіальної юрисдикції Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або інших законних підстав. Наразі, зазначена особа, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно утримується (фактично тримається під вартою) у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . 21.09.2025 року ОСОБА_3 зв`язався з заявницею по телефону і повідомив, що був затриманий працівниками ТЦК. Зв`язок з ним зник. Після цього він у цей же день знову зв`язався по телефону і попросив принести до ІНФОРМАЦІЯ_4 його медичні документи. Проте у ІНФОРМАЦІЯ_5 документи, які він просив, у заявниці не прийняли і повідомили, що він не знаходиться у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після цього заявниця не змогла ні знайти його, ні зв`язатися з ним. 23.09.2025 року заявниця звернулася до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області із заявою про зникнення ОСОБА_2 . Поліцейський, який проводив перевірку за її заявою, довів до її відома, що зв`язався з ІНФОРМАЦІЯ_1 , де йому повідомили, що ОСОБА_2 знаходиться у них.

У додаток до заяви заявниця додала талон-повідомлення № 006160 від 23.09.2025 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_2 прийнято заяву, яка зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за реєстраційним № 25825.

Дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши положення чинного законодавства, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Параграфом першим Глави 26 КПК України передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачений ч.1 ст.303 КПК України.

До цього переліку відносяться: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; 9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування; 10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом; 11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбаченихпунктом 9-1частини першої статті 284 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження

Згідно ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Згідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Зі змісту заяви, поданої в порядку ст. 206 КПК України, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно утримується у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, аналізуючи вищенаведені норми кримінально-процесуального законодавства, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора здійснюється виключно під час досудового розслідування.

Зі змісту заяви не вбачається, що на теперішній час будь-яким органом здійснюється досудове розслідування.

Згідно правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.05.2019 року по справі №766/22242/17.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що не уповноважений розглядати подане клопотання, а відтак, в даному випадку слід за аналогією з п.2 ч.2 ст.304 КПК України, вказане клопотання повернути особі, яка з ним звернулася.

Керуючись ст.ст.3, 9 206, 304 КПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 в порядку ст. 206 КПК України - повернути особі, яка його подала, на підставі п.2 ч.2 ст.304 КПК України.

Копію ухвали разом з клопотанням та усіма додатками до нього невідкладно надіслати особі, яка його подала.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя: ОСОБА_1