Справа №710/24/26
Номер провадження 1-кп/710/71/26
УХВАЛА

іменем України

про призначення до судового розгляду

13.01.2026 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області

у колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника ювенальної превенції ОСОБА_10

представника служби у справах дітей ОСОБА_11

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Шпола кримінальне провадження № 000572 від 16.07.2025 за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 . ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

12.01.2026 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000572 від 16.07.2025 за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 . ст. 115 КК України.

Ухвалою суду від 12.01.2026 за цим провадженням було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення справи до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, законного представника обвинуваченого, представника потерпілих, представника ювенальної превенції, представника служби у справах дітей, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Справа підсудна Шполянському районному суду Черкаської області. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримано вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено.

Суд приходить до переконання, що є достатні підстави для призначення цього кримінального провадження до судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України, досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вирішує зобов`язати орган з питань пробації скласти та надати суду досудову доповідь, що характеризує обвинуваченого відповідно до ст. 9 Закону України «Про пробацію».

В судовому засідання прокурор заявив клопотання проводити розгляд справи в закритому судовому засідання.

Учасники процесу підтримали клопотання прокурора.

Відповідно до п.1, ч. 2 ст. 27 КПК України кримінальне провадження потребує закритого судового засідання із забезпеченням під час судового розгляду кримінального провадження повного фіксування судового засідання за допомогою звуко та відео записувального технічного засобу.

Крім того, 12.01.2026 на адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. У клопотанні також містилося прохання не визначати розмір застави обвинуваченому у відповідності до п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.12.2025 ОСОБА_9 дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою у ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» було продовжено строком до 17.01.2026. На даний час судовий розгляд кримінального провадження в якому обвинувачується ОСОБА_9 розпочався, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися та є достатні підстави вважати, що обвинувачений, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне провадження, у зв`язку з чим, обставини щодо забезпечення його належної процесуальної і правової поведінки можуть бути забезпечені лише при дії саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На продовження існування ризиків передбачених у п. п. 1, 3, 4 ч. 1 - КПК України вказує те, що ОСОБА_9 розуміючи, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, що віднесено, відповідно до приписів ст. 12 КК України, до категорії особливо тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення, у зв`язку з чим, усвідомлення тягара кримінальної відповідальності, зважаючи на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та невідворотність покарання, можуть спонукати ОСОБА_9 до зміни місця проживання. На підтвердження цього ризику свідчить поведінка останнього після скоєння злочину, а саме байдужа поведінка останнього після нанесення тілесних ушкоджень, що виразилась у ненаданні допомоги потерпілому, неповідомлення відповідні служби. Крім того, останній залишився в указаному домоволодінні до ранку чітко усвідомлюючи, що ОСОБА_12 перебуває у критичному стані. На ранок, з метою демонстрації скоєного запросив свою знайому ОСОБА_13 та на її телефон зробив відео трупа ОСОБА_12 .

У подальшому, втік з місця події та був затриманий працівниками поліції, а також останній схильний до систематичного самовільного залишення місця проживання, згідно повідомлень, що надходили на лінію «102» перебуває з 03.07.2025 на обліку в Звенигородському РВП ГУНП в Черкаській області, як дитина «Утікач».

Ризик можливого переховування від суду з підстав тяжкості покарання, що загрожує, також узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом для тримання особи під вартою.

Крім того, є підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Указане обґрунтовується, тим, що їх показання мають суттєве значення для повного, всебічного з`ясування обставин скоєного ОСОБА_9 злочину, у зв`язку з чим в особою зацікавленою у зміні показань потерпілих, свідків та матиме реальну можливість шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу від останніх неправдивих показань або зміну уже наданих досудового розслідування показань на його користь, з метою уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що перешкоджатиме об`єктивному з`ясуванню провадження.

З частиною свідків підозрюваний ОСОБА_9 раніше знайоми як з особами, з якими проживає в одному населеному пункті, з деякими з перебуває у дружніх відносинах, синах, що підвищує ризик впливу на зміну ними показань в рамках кримінального провадження.

Також, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зловживання процесуальними правами, що може виражатись у неявці за викликами до прокурора та суду з метою затягування судового розгляду.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, оскільки лише перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою зможе забезпечити виконання останнім своїх процесуальних обов`язків, та забезпечить дієвість вказаного кримінального провадження.

Зважаючи на характер та обставини особливо тяжкого злочину, у якому підозрюється ОСОБА_9 , а також об`єкт посягання, а саме життя та здоров`я людини, зухвалість, холоднокровність, жорстокість та цинізм при його скоєнні, а також поведінка підозрюваного після вчинення злочину, а саме зникнення з місця події, обгрунтовано свідчать про те, що жоден інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_9 .

Також, слід врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, який відносяться до категорії особливо тяжкого злочину та тягне за собою призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років позбавлення волі або довічне позбавлення волі, являється неповнолітнім, та в ході досудового розслідування не здобуто будь-які дані, які вказували б на наявність у нього хвороби, яка б унеможливлювала застосування відповідного запобіжного заходу.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обгрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів, того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагас доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні у майбутньому.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Сторона захисту просила ухвалити законне та справедливе рішення в врахуванням інтересів неповнолітнього.

Інші учасники підтримали позицію сторони захисту.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію та майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Оцінивши доводи всіх учасників судового засідання, виходячи з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи у сукупності наведені прокурором обставини, які свідчать про наявність зазначених ним ризиків, а саме ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення за вчинення якого кара полягає у позбавленні волі на строк до п`ятнадцяти років, при цьому суд приймає до уваги усталену практику Європейського Суду, відображену зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», відповідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, особи обвинуваченого, можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих, які не були допитані у судовому порядку, а також приймаючи до уваги ту обставину, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність наведених ризиків, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу не визначає розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 177, 314-316, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити кримінальне провадження № 000572 від 16.07.2025 за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 . ст. 115 КК України, до судового розгляду у закритому судовому засіданні в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області на 20.01.2026 о 10:30 годині.

Клопотання прокурора задовольнити. Продовжити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» УДПтС України до 13.03.2026.

Строк дії ухвали до 13.03.2026 включно.

Зобов`язати Шполянський районний сектор філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області ( вул. Волонтерська, 24 м. Шпола, 20603) підготувати досудову доповідь відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , яку подати протягом 10 днів з дня отримання ухвали суду.

Розгляд кримінального провадження здійснювати колегіально.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

В частині продовження строку запобіжного заходу ухвала суду може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_14