САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3472/25
Провадження №1-кс/726/1083/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000013 від 09.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.201-3 КК України, про скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, в якому вказує, що ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.10.2025 року було задоволено клопотання заступника начальника відділу Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у вказаному кримінальному провадженні, накладено арешт на:

-автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E 55 AMG», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ;

- валютні цінності грошові кошти в сумі 970 000 доларів США;

- оригінали матеріалів адміністративної справи за протоколом про порушення митних правил №0618/UA408000/2025 від 09.10.2025, на 10 аркушах, з додатком флеш-накопичувача з фото, відеофайлами митного огляду, що додаються до протоколу про ПМП.

Разом із тим вказує, що валютні цінності у розмірі 970 000 доларів США не належать ОСОБА_6 , у автомобілі якої їх виявили. Насправді, власником валютних цінностей є ОСОБА_5 , який у свою чергу передав вказані грошові кошти іншій фізичній особі ОСОБА_7 на зберігання.

Наголошує, що належність грошових коштів ОСОБА_5 підтверджується податковими деклараціями про майновий стан і доходи останнього за 2019-2025 роки а також договорами позики.

Під час вирішення питання про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя не мав можливості належним чином врахувати вказані обставини через відсутність такої інформації, а тому помилково задовольнив клопотання. Саме ОСОБА_5 є добросовісним власником грошових коштів, однак на даний час позбавлений можливістю ними користуватись, що значно обтяжує його.

Крім того, накладення арешту на транспортний засіб у виді заборони відчуження, розпорядження та користування майном носить для його власника надмірний тягар, є непропорційним заходом у даному випадку.

Враховуючи викладене, просить слідчого суддю постановити ухвалу, якою скасувати арешт накладений на:

- валютні цінності грошові кошти в сумі 970 000 доларів США;

-автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E 55 AMG», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ;

В судове засідання представник заявника заявлене клопотання підтримав, просив скасувати арешт.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання про скасування арешту. Зазначив, що арештоване майно має доказове значення у кримінальному провадженні, а тому, в даний час не може бути повернуто законним володільцям. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить висновку про необхідність задовольнити клопотання враховуючи таке.

Встановлено, що територіальним управлінням БЕБ у Чернівецькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000013 від 09.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.201-3 КК України.

Встановлено, що 09.10.2025 близько 12 год. 30 хв. на територію п/п «Порубне-Сірет» м/п «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці в зону митного контролю в`їхав автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянки України ОСОБА_8 , яка переміщувала не заявлені і не пред`явлені під час здійснення митних формальностей, приховані від митного контролю 970 000 доларів США, які знаходились у спеціально виготовленому тайнику (сховищі), що розміщений в двигуні даного автомобіля, а саме в середині впускного повітряного колектора.

З матеріалів Чернівецької митниці за повідомленням №159/П/UA408000/2025 від 09.10.2025 про виявлення кримінального правопорушення вбачається, що 09.10.2025 о 11 годині 20 хвилин на територію п/п «Порубне-Сірет» МП «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці в зону митного контролю в`їхав автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянки України ОСОБА_8 , яка прямувала з України до Румунії в приватних справах. До митного контролю вказана особа надала контрольний талон для проходження митного контролю по «зеленому коридору». При візуальному огляді ОСОБА_8 заявила про наявність у неї особистих речей та кошти в сумі 8000 доларів США. Під час здійснення митного контролю ОСОБА_8 пред`явила особисті речі, кошти в сумі 8000 доларів США та автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час проведення поглибленого догляду автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , було виявлено незаявлені та непред`явлені під час здійснення митних формальностей, приховані від митного контролю 970 000 доларів США, які знаходились в спеціально виготовленому тайнику (сховищі), який розміщений в двигуні даного автомобіля, а саме в середині впускного повітряного колектора двигуна.

За результатами виявлених правопорушень, працівниками Чернівецької митниці складено протокол про порушення митних правил №0618/UA408000/2025 від 09.10.2025 щодо громадянки України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками ч.1 ст.483 Митного кодексу України.

09.10.2025, на підставі повідомлень прикордонної служби та Чернівецької митниці, про виявлене кримінальне правопорушення, було відкрите вказане кримінальне провадження.

Встановлено, що під час огляду місця події вилучено: автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E 55 AMG», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ; валютні цінності грошові кошти в сумі 970 000 доларів США; мобільний телефон марки «iPhone 16 Pro Max» (без сім-картки), яким користувалась ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; оригінали матеріалів адміністративної справи за протоколом про порушення митних правил №0618/UA408000/2025 від 09.10.2025, на 10 аркушах, з додатком флеш-накопичувача з фото, відеофайлами митного огляду, що додаються до протоколу про ПМП.

У подальшому, на підставі клопотання заступника начальника відділу Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_3 , ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівці від 14.10.2025 року було накладено арешт з метою збереження речових доказів, який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування майном, а саме на:

-автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E 55 AMG», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 ;

- валютні цінності грошові кошти в сумі 970 000 доларів США;

- оригінали матеріалів адміністративної справи за протоколом про порушення митних правил №0618/UA408000/2025 від 09.10.2025, на 10 аркушах, з додатком флеш-накопичувача з фото, відеофайлами митного огляду, що додаються до протоколу про ПМП.

Вирішуючи питання про скасування арешту на майно, варто вказати про таке.

Відповідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При цьому, вирішуючи питання про скасуванні арешту майна, в даному випадку, належить визначити чи наявні в органу досудового розслідування підстави для подальшого утримання цього майна не лише з огляду на наявність правової підстави - ухвали слідчого судді про арешт, а виходячи з відношення вилученого майна до кримінального провадження, а також відношення власника майна до інкримінованого злочину.

Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Так, підставою для накладення арешту стало розслідування, що ведеться і межах кримінальної справи за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.201-3КК України. Правовою підставою для накладення арешту є визнання та збереження грошових коштів та транспортного засобу як речових доказів.

Визначаючи мету та необхідність арешту на вказане майно, слідчий суддя звертає увагу на те, що санкцією статті ч.2 ст.201-3КК України визначено додаткове покарання у виді конфіскацією майна. При цьому конфіскації, як виду покарання, підляє майно, яке перебуває у власності суб`єкта кримінального правопорушення, а не будь кого, чіє майно визнано речовим доказом.

Разом із тим, враховуючи, що санкцією статті 201-3 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі, до грошей, цінностей та іншого майна може бути застосована спеціальна конфіскація, що передбачено ст. 96-1 КК України.

Статтею 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Спеціальна конфіскація не застосовується до грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у цій статті, які згідно із законом підлягають поверненню власнику (законному володільцю) або призначені для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 10 статті 100 КПК України також визначено, що під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна знав про їх незаконне походження та/або використання.

Так, метою накладення арешту на грошові кошти та транспортний засіб було збереження їх, як речових доказів. При цьому, під час вирішення питання про арешт грошових коштів, суду не було відомо про те, що їх власником є третя особа, а саме ОСОБА_5 .

Слідчим суддею досліджено копії податкових декларацій про майновий стан і доходи ОСОБА_5 із 2019 року по 2024 рік та за 9 місяців 2025 року, а також копії договорів позики № 21-05 між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , №К 25-12/24 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , № К 14-02 між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , № К 21-06/25 між ОСОБА_5 та ОСОБА_13 , № К 28-06/25 між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , № К 11-09/25 між ОСОБА_5 та ОСОБА_15 . Із даних письмових документів встановлено, що загальна сума коштів становить 2 077 274,54 доларів США. Таким чином заявник доводить походження грошових коштів та те, що вони належать саме йому.

Встановлено також, що згідно укладеного 08.10.2025 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , останній передав на безоплатне тимчасове зберігання першому грошові кошти у розмірі 970 000,00 доларів США.

Оцінюючи надані докази, слідчий суддя вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми у своїй сукупності для можливості стверджувати про належність цих грошових коштів ОСОБА_5 . Останній також стверджує, що передав ці грошові кошти ОСОБА_7 та не знав про їх подальше використання. Твердження про те, що заявник є законним володільцем вилучених грошових коштів та не знав про їхнє незаконне використання підлягають встановленню під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію. На даному ж етапі кримінального провадження, слідчий суддя слідкує за дотриманням основних принципів кримінального процесу з боку органів слідства, прав людини і основоположних свобод під час втручань у гарантовані права, зокрема недоторканості права власності, презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини, тощо.

Здійснюючи втручання у право власності шляхом накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя виходив із посилань органів досудового розслідування на те, що вказані грошові кошти можуть належити ОСОБА_6 . Накладаючи арешт, слідчий суддя не володів іншою інформацією щодо власника грошових коштів, а тому покладався на необхідність їхнього збереження до встановлення питання їх належності та інших питань, які підлягають встановленню в цьому кримінальному провадженні.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Разом з тим, слідчий суддя зауважує, що утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних певним особам, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження.

Разом з цим, як вбачається з вищевикладеного, накладений арешт не сприяє швидкому, повному та неупередженому розслідуванню у кримінальному провадженні, не має значення для можливого виконання присуду про конфіскацію майна чи спеціальної конфіскацї, оскільки грошові кошти не належать особі, яка здійснила спробу перетину кордону, не задекларувавши при цьому такі грошові кошти. Безумовне утримання такого майна до закінчення досудового розслідування та судового провадження становитиме явно непропорційне втручання у права власника грошових коштів, а також зважаючи на значний розмір грошових коштів, становитиме особистий і надмірний тягар.

Із аналогічних міркувань домірності застосованого заходу забезпечення, слідчий суддя виходить і при вирішенні питання щодо скасування арешту на транспортний засіб.

Разом із тим, як було встановлено, власником автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «E 55 AMG», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто особа, яка мала намір перетнути кордон України не задекларувавши грошові кошти. При цьому використовувала вказаний транспортний засіб.

В даному випадку слідчий суддя переконаний про правильність застосування такого засобу забезпечення як арешт транспортного засобу, оскільки він є знаряддям можливого вчинення злочину, визнаний речовим доказом, безпосередньо належить ОСОБА_8 , а тому може бути об`єктом конфіскації. Разом із тим, керуючись принципом домірності та індивідуалізації, слідчий суддя вважає, що заборона користування даним автомобілем становитиме надмірне втручання у її право, як власника. Слідчий суддя не знаходить підстав, які б свідчили про необхідність обмеження її права користування автомобілем. При цьому вважає за необхідне залишити у силі заборону відчуження та розпорядження ним.

Відтак, враховуючи принцип змагальності, як одну із основних засад кримінального провадження, орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження. Натомість заявник належним чином обґрунтував свої вимоги у клопотанні. Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт на грошові кошти та арешт в частині користування транспортним засобом, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 22, 170-171, 174, 309 КПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт, який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування майном, накладений ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівців від 14.10.2025 року у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0000013 від 09.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.201-3 КК України на валютні цінності грошові кошти в сумі 970 000 доларів США.

Скасувати арешт, який полягає у забороні користування майном, накладений ухвалою слідчого судді Садгірського районного суду м. Чернівців від 14.10.2025 року у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР № 0000013 від 09.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.201-3 КК України на автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «E 55 AMG», 2011 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

У задоволенні інших вимог за скаргою відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1