ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 від розгляду кримінального провадження №0000030 від 06.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України, -

встановив:

Захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 під час розгляду клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в рамках кримінального провадження №0000030 від 06.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України, заявив про недовіру та відвід судді Приморського районного суду ОСОБА_11 від розгляду вказаного кримінального провадження.

Обґрунтовуючи подану заяву захисник ОСОБА_9 послалась на те, що вона не здійснювала захист ОСОБА_10 ні під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000030 від 06.07.2024 року, ні вже після направлення обвинувального акту в цьому кримінальному провадженні на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. Так, 03.10.2025 року захисник ОСОБА_9 звернулась до суду з клопотанням про надання матеріалів судової справи для ознайомлення та відкладення підготовчого судового засідання на інший день та час для підготовки позиції сторони захисту, проте суддею ОСОБА_11 було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 вважає, що подальше здійснення правосуддя у кримінальному провадженні суддею Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 є неможливим, позаяк її дії у справі викликають сумніви у її неупередженості.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримала доводи заяви про відвід судді ОСОБА_11 та просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав заявлений відвід та зазначив, що в діях судді ОСОБА_11 наявні порушення ст. 317 КПК України, оскільки суд зобов`язаний надати учасникам можливість ознайомитися із матеріалами кримінального провадження.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали заявлений відвід та зазначили, що суддею ОСОБА_11 було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку своїх захисників.

В судовому засіданні сторона обвинувачення заперечувала проти задоволення клопотання сторони захисту посилаючись на те, що в даному випадку має місце зловживання процесуальними правами, оскільки доводи на підтвердження обставин щодо відводу судді є безпідставними.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши доводи заяви про відвід, оцінивши на предмет їх обґрунтованості, суд приходить висновку, що відвід є необґрунтованим, а аргументи заявника не мають зв`язку з підставами для відводу, з огляду на наступне.

Пункт 4 частини 1 статті 75 КПК України передбачає, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

З метою дотримання загальновизнаних інституційних гарантій правосуддя таких як незалежність і безсторонність суду, усунення судді відбувається через самовідвід (самоусунення) або на підставі заяви про відвід, поданої особою, що бере участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин 3-5 статті 80 КПК України, заява про відвід може бути заявлена як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження; заява про відвід під час судового провадження подається до початку судового розгляду; відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд також застосовує практику ЄСПЛ як джерело права.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Під час розгляду заяви захисника ОСОБА_9 , судом не встановлено існування будь-яких сумнівів в об`єктивності судді та її неупередженості, що було б підставою для її відводу на підставі положень кримінального процесуального закону, які регламентують підстави для відводу судді. Таких доказів стороною захисту не надано. Отже, відсутні підстави вважати, що побоювання сторони захисту в неупередженості судді ОСОБА_11 та її необ`єктивності, є об`єктивно виправданими.

Навпаки, судовим розглядом заяви про відвід судді, встановлено, що побоювання сторони захисту у недостатній неупередженості та необ`єктивності судді ОСОБА_11 ґрунтуються на власних припущеннях і нічим не підтверджуються та фактично зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями прийнятими суддею в ході розгляду кримінального провадження №0000030 від 06.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України, що в свою чергу не є підставами для заявлення відводу судді, тому доводи сторони захисту суд визнає необґрунтованими та безпідставними.

За встановлених в судовому засіданні підстав заявлення відводу судді ОСОБА_11 , суд вважає за необхідне зазначити, що кримінальне процесуальне законодавство не наділяє суд першої інстанції повноваженнями здійснювати перевірку та оцінку процесуального порядку розгляду кримінальних проваджень, а інші обставини, які б викликали сумнів в неупередженості судді ОСОБА_11 або її об`єктивності, стороною захисту не наведені.

Беззаперечно, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Водночас, такий інститут не є інструментом перегляду судового рішення чи додаткового роз`яснення мотивів його ухвалення.

Незгода з судовим рішенням має втілюватися у його апеляційному оскарженні або, якщо рішення окремому оскарженню не підлягає, у включенні заперечень проти таких рішень до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1ст. 392 КПК.

Таким чином, незгода учасника кримінального провадження із судовим рішенням не може бути розцінена як прояв упередженості суду, а тому не може бути підставою для його відводу.

Суд також наголошує, що саме головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, послідовністю вчинення процесуальних дій (ст.321 КПК України), а в разі незгоди з процесуальними рішеннями суду, який розглядає справу, сторона захисту вправі оскаржити такі рішення в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, а не заявляти про недовіру суду.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність підстав, визначених ст.ст. 75, 76 КПК України для задоволення відводу судді ОСОБА_11 , суд визнає доводи захисника ОСОБА_9 , викладені у заяві про відвід безпідставними, та які не свідчать про можливу упередженість та необ`єктивність судді ОСОБА_11 під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 409 КК України, а тому заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 369 372, 376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 про відвід судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_11 відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/17419/24

Номер провадження № 1-кс/522/5568/25

Головуючий суддя ОСОБА_1