УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 197/243/24

провадження № 51-4373 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

За ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2024 року умовно-достроково звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року, з не відбутою станом на 05 квітня 2024 року частиною покарання 08 місяців 26 днів.

Не погоджуючись з рішенням суду потерпілий ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 серпня 2025 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вказану ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2024 року повернув, оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не мала права її подавати.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, помилково розтлумачив норми ст. 393 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) та безпідставно вважав ідентичними поняття прав і обов`язків потерпілого із поняттям його інтересів. Посилається на те, що його законний інтерес (очікування на справедливе покарання особі в повному присудженому судом обсязі) був грубо порушений судом. Вказує, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 пов`язане із наведеним ним обґрунтуванням у поданому клопотанні, зокрема необхідністю відшкодування шкоди потерпілим та прямо стосується як інтересів ОСОБА_4 на повноцінне покарання злочинця, так і його прав на таку компенсацію, застосовану як привід для звільнення.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).

Вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

Водночас у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»).

Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1). Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді (ч. 2).

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, перевіривши апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 та дійшов висновку про необхідність її повернення, оскільки скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу. Обгрунтовуючи своє рішення послався на те, що ОСОБА_4 визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні, водночас ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2024 року умовно-достроково звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Питання про звільнення засудженого від призначеного вироком суду покарання вирішується в порядку виконання вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

У той же час, потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів

Отже, апеляційний суд дійшов слушного висновку, що потерпілий ОСОБА_4 не є учасником провадження щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання, а отже не наділений правом апеляційного оскарження рішення місцевого суду, ухваленого за наслідками розгляду такого клопотання.

Тож, суд апеляційної інстанції обґрунтовано прийняв рішення про повернення апеляційної скарги.

Оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 , наданих до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 серпня 2025 року про повернення апеляційної скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3