Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 517/395/25

Номер провадження: 1-кп/511/241/25

23.12.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_4 (дистанційно),

захисника ОСОБА_5 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000127 від 04 травня 2017 року обвинуваченому:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Василівка Роздільнянського району Одеської області, громадянину України, освіта середньо-спеціальна, непрацюючому, фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина та батька - інваліда ІІ групи, раніше судимому:

-вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 17.09.2009 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;

-вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 21.04.2011 за ч. 1 ст. 190 КК України до 2 років обмеження волі;

-вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 23.03.2012 за ч. 2 ст. 190 КК України до 3 років позбавлення волі відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців;

-вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 28.01.2013 за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 1 місяць позбавлення волі за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 23.03.2012, остаточно до відбуття покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 25.11.2016 по відбуттю строку покарання, судимість нe знята тa не погашена в установленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Роздільнянського районного суду Одеської області перебуває на розгляді зазначене провадження, у якому до обвинуваченого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 12 січня 2026 року. Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу, оскільки раніше встановлені ризики не відпали, а завершити розгляд кримінального провадження до строку дії попередньої ухвали не представляється можливим.

Стислий виклад позиції сторін.

Сторона обвинувачення підтримала клопотання.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання.

Висновки суду за результатами розгляду клопотання.

Частина перша статті 331 КПК України регламентує, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з частиною третьою статті 331 КПК України за результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Наразі стороною обвинувачення доведено, а стороною захисту не спростовано, наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених диспозицією статті 177 КПК України.

Обвинувачений упродовж тривалого часу, зокрема з 2017 року переховувався від органу досудового розслідування і слідчим суддею неодноразово надавалися дозволи на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину з застосуванням насильства до потерпілих (стаття 12 КК України).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, судом не допитані потерпілі - жінки, відтак, ризик впливу на них залишається, враховуючи, що обвинувачений заперечує наявність у нього умислу на вчинення розбійного нападу на потерпілих та висунув свою версію подій.

Ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 раніше був неодноразово засуджений за вчинення умисних корисних злочинів, судимості за які не зняті та непогашені.

Згідно практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Однак, характер інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року), а тому на цьому етапі кримінального провадження стороною обвинувачення доведено, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Наявність у ОСОБА_4 батька - особи з інвалідністю та неповнолітньої дитини, яка з ним не проживає, не є тим стримуючим фактором, який міг би забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та розгляд кримінального провадження у розумні строки.

Щодо можливості застосування домашнього арешту до обвинуваченого, суд зазначає, що домашній арешт у певний час доби не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , враховуючи наявність ризиків, а цілодобовий арешт немжливо застосувати, оскільки ОСОБА_4 бажає проживати з батьком - особою з інвалідністю, який сам потребує догляду.

Підстав для визначення розмірк застави суд не вбачає, оскільки злочин вчинено з застосуванням насильства (ч.4 ст.183 КПК).

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому задовольнити.

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у виді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 (шістдесят) днів - до 20 лютого 2026 року (включно).

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому.

Копію ухвали направити Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1