Справа № 286/2867/25
Провадження № 1-кп/286/341/25
У Х В А Л А

19.11.2025 м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000213 від 18.06.2025, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 , що представляє інтереси третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт (власник майна), ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту на майно та просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.06.2025 по справі №286/2224/25 на транспортний засіб марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а також зобов`язати посадових осіб відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області повернути вказаний транспортний засіб власнику, мотивуючи тим, що в ході досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.06.2025 у справі № 286/2224/25 було накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: на автомобіль марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , вилучений 18.06.2025 в ході проведення огляду місця події на вулиці с. Малі Мошки Овруцької ТГ Коростенського району, шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном. На думку заявника, арешт на майно накладено необгрунтовано, оскільки слідчий суддя залишив поза увагою факт непричетності власника транспортного засобу до даного кримінального провадження. ОСОБА_6 не має статусу підозрюваної та не є будь-яким іншим учасником провадження або особою, яка в силу закону несе відповідальність за заявлену кримінальним правопорушенням шкоду; транспортний засіб, який належить на праві власності ОСОБА_6 не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України; в ухвалі не зазначено про надання прокурором будь-яких доказів, що підтверджують незаконність отримання транспортного засобу ОСОБА_6 ..

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав з наведених в ньому підстав, та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, що автомобіль визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та до вказаного автомобіля може бути застосовано спеціальну конфіскацію.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши письмові докази, які стосуються арешту автомобіля, суд вважає, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.

Постановою слідчого СВ ВП № 1 від 18.06.2025 автомобіль марки автомобіль марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.06.2025 накладено арешт на майно, у тому числі на автомобіль марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , та який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування майном.

Ухвалюючи вказане рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходила із того, що слідчим було доведено належними та допустимими доказами, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а також враховано наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ст. 170 КПК України, зокрема існування розумних підозр вважати, що вилучене майно є доказом кримінального правопорушення і у разі не накладення на нього арешту воно може бути пошкоджене чи знищене.

Відповідно до ч. 1ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

В ст. 174 КПК України законодавець закріпив можливість власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний, що передбачено ст. 2 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Водночас, згідно зі ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

В постановах Європейського суду з прав людини від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

В ст.41 Конституції України законодавець закріпив, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного вбачається, що автомобіль марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_6 .

Арешт на автомобіль марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 , накладався слідчим суддею саме з метою забезпечення збереження речових доказів, тобто відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Поряд з тим, на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про проведення будь-яких слідчих дій чи експертиз з автомобілем марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 . В судовому засіданні прокурор підтвердив, що будь-яких слідчих дій з автомобілем проведено не було і відсутня необхідність проведення додаткових слідчих дій.

Посилання прокурора на те, що до вказаного автомобіля може бути застосовано спеціальну конфіскацію, суд не може покласти в основу рішення у справі, з огляду на те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:

1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Однак, вказаний автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_5 відповідно до договору оренди майна з правом викупу №1318 від 01.06.2025, а тому відсутні будь-які підстави відхиляти твердження представника власника майна ОСОБА_6 , що остання не була обізнана про злочинні наміри ОСОБА_5 .. Будь-які докази протилежного в матеріалах справи відсутні та прокурором не надані. Відповідно спеціальна конфіскація не може бути застосована на підставі п.4 ч.1 ст. 96-2 КК України.

Відтак, зважаючи, що стороною обвинувачення не доведено, що потреби судового розгляду виправдовують подальше перебування транспортного засобу на території ВП №1; що повернення автомобіля може зашкодити кримінальному провадженню; не наведені додаткові доводи в обгрунтування наявності ризиків, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, а тому суд приходить до висновку про відсутність в даному кримінальному провадженні доказів, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння власником третьою особою, належним їй автомобілем та відповідно до висновку про скасування арешту майна, оскільки є підстави вважати, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу; речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.

Тобто, майно повертається в порядку виконання ухвали суду, а тому вимога про зобов`язання посадових осіб відділу поліції №1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області повернути вказаний транспортний засіб власнику задоволенню не підлягає.

Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст.100, 169, 170, 173,174, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_6 , про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Овруцького районного суду Житомирської області від 23.06.2025 на автомобіль марки «КІА К5», р.н. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , та який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1