У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 та

ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000578,

за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , та адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Каракол Киргизької Республіки, громадянки Киргизької Республіки, яка зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженої, на території України раніше не судимої,

- обвинуваченої за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 260 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року ОСОБА_11 засуджена за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 260 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 3 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 59 500 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , та адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 просять вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , посилаючись на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий суд та ст. 24 КПК України щодо права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, зазначає, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на ОСОБА_9 та наявні такі обставини, які дозволяють з впевненістю ідентифікувати ОСОБА_9 .

Стверджує, що вирок стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_9 , тому остання має право оскаржити в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_11 .

Вважає, що ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції не надав належну оцінку усім обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, основоположних прав людини, що закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у вироку про причетність до вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_11 , зазначені ще й інші особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

На переконання апелянта, суд першої інстанції фактично встановив, що ОСОБА_9 вступила в злочинну змову, направлену на участь у непередбаченому законом воєнізованому формуванні ОБП. Тобто, при розгляді обвинувального акта порушується питання щодо прав та свобод особи, яка не є учасником цього розгляду.

Зазначив, що досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_9 триває до теперішнього часу, її вина в участі у непередбаченому законом воєнізованому формуванні ОБП не встановлена, та стверджувати про те, чи мало місце вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, категорично неможливо.

Вважає, що зазначення в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, вчиненого іншими особами, крім ОСОБА_11 , не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому вирок є незаконним.

Вказав, що в обвинувальному акті вказано про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 у співучасті з іншими особами із зазначенням прізвищ, імен та по-батькові цих осіб, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

Зазначив, що ОСОБА_9 не є обвинуваченою у даному кримінальному провадженні та, на момент направлення обвинувального акта щодо ОСОБА_11 до суду, щодо ОСОБА_9 відсутній обвинувальний вирок суду за вказаним фактом, взагалі відсутній обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 , станом на момент звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_9 має статус підозрюваної в іншому кримінальному проваджені.

На думку захисника, зміст обвинувального акта щодо ОСОБА_11 , у якому вказано про співучасть у вчиненні кримінального правопорушення інших осіб, які не є обвинуваченими у даному кримінальному провадженні та відносно яких відсутні обвинувальні вироки суду, що набрали законної сили, безперечно порушує принцип презумпції невинуватості та право вказаних осіб на участь у розгляді справи, що стосується їх прав та обов`язків.

На думку апелянта, оскільки в обвинувальному акті мають зазначатися анкетні відомості обвинувачених, яким висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів у вказаному кримінальному провадженні, стверджувати про вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті особами із зазначенням їх анкетних даних, яким обвинувачення не висунуто, або висунуто в іншому кримінальному провадженні, є суттєвим порушенням як правових гарантій, передбачених національним законодавством, так і міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Вважає, що зазначення прокурором в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення з іншими особами, яких можливо ідентифікувати, порушує право цих осіб на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини в окремому провадженні.

На думку апелянта що всупереч вимогам закону, фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення ОСОБА_11 викладені таким чином, що дають підстави вважати, що обвинувальний акт стосується обвинувачення не тільки самої ОСОБА_11 , а й інших, прямо зазначених в ньому осіб, що є неприпустимим, як з точки зору презумпції невинуватості, так і з точки зору меж судового розгляду, який повинен проводитися лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 .

Зокрема адвокат зазначила, що тексті оскаржуваного вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на ОСОБА_8 та встановлені такі обставини, які дозволяють з беззаперечною впевненістю ідентифікувати ОСОБА_8 , а саме:

1)у тексті вироку прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_8 вказується 48 разів;

2)у тексті вироку вказується дата народження ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

3)у тексті вироку вказується місце попереднього проживання ОСОБА_8 - АР Крим, місто Севастополь;

4)мотивувальна частина вироку та обставини, встановлені судом повністю дублюють текст підозри, про яку ОСОБА_8 був повідомлений 12.09.2024 у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024, з якого в подальшому були виділені матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_11 кримінальне провадження №0000578 від 27.11.2024.

Вказала, що на даний момент досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024 триває, обвинувальний акт до суду не переданий, вина ОСОБА_8 вироком суду не встановлена. Тому вважає, що оскаржуваний вирок безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 та останній має право на його оскарження.

Вказала, що суд першої інстанції в оскаржуваному вироку щодо ОСОБА_11 вже фактично встановив, що:

1) ОСОБА_8 є організатором, учасником не передбаченого законом воєнізованого формування «ОБП», яке мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість та дисципліну, в ньому проводилась військова та фізична підготовка його учасників;

2) ОСОБА_8 здійснював фінансування не передбаченого законом воєнізованого формування, постачання йому зброї, боєприпасів;

3)метою не передбаченого законом воєнізованого формування «ОБП» було наступне: «за задумом ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , учасники вказаного незаконного воєнізованого формування мали при наближенні російських військ до м. Одеси забезпечити останнім сприяння в окупації території міста, у тому числі шляхом вбивства українських військовослужбовців та інших захисників України, заволодіння належними ним зброєю та боєприпасами, а також подолання спротиву Сил оборони України іншими діями і засобами військового характеру. Після евакуації з м. Одеси місцевих органів державної влади і органів місцевого самоврядування, учасники "організації Мальцева" мали захопити владу в м. Одесі, шляхом захоплення будівель і споруд, які займали відповідні місцеві органи державної влади і органи місцевого самоврядування, проголошення себе відповідними службовими особами, здійснення "владних" повноважень. Силове захоплення, штурм будівель і споруд, які займали відповідні місцеві органи державної влади і органи місцевого самоврядування, подолання опору незаконному захопленню державної влади в м. Одесі українських правоохоронних органів і Сил оборони України передбачалось здійснювати у насильницький спосіб силами озброєного "ОБП", в тому числі із застосуванням вогнепальної зброї по людях аж до вбивства людей, які їм протидіють. Після окупації м. Одеси російськими військами, що визначалось керівниками організації як "повоєнний період" та "організаційний повоєнний період", ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , розраховуючи до цього часу захопити владу в м. Одесі, планували увійти до окупаційних органів влади Російської Федерації на території м. Одеси і включити до їх складу інших учасників "організації Мальцева".

4) суд вирішив питання щодо співучасті у не передбаченому законом воєнізованому формуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Вважає, що зазначення прокурором в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення з іншими особами, яких можливо ідентифікувати, порушує право цих осіб на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини в окремому провадженні.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

З 2010 року громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючи у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, розпочав створення ряду організаційних структур у вигляді громадських організацій та комерційних підприємств, основою яких стала повна особиста відданість ОСОБА_8 осіб, які працювали у цих організаційних структурах.

Після переїзду у першій половині 2014 року ОСОБА_8 та групи його послідовників до м. Одеси, ОСОБА_8 продовжив і примножив свої зусилля по створенню кола осіб, повністю відданих йому особисто і готових беззастережно виконувати його накази і вказівки.

З цією метою ОСОБА_8 розробив та зробив обов`язковими серед своїх співробітників і послідовників спеціальні правила поведінки (так звані "регламенти"), а також систему контролю за їх виконанням та покарання за їх порушення (в тому числі побиття). Крім того, у вказаний період часу ОСОБА_8 став привносити у діяльність створених ним організаційних структур елементи єдиноначальності, підпорядкованості, дисципліни, а також запровадив військову, фізичну та спеціальну (тактичну, медичну, психологічну) підготовку серед своїх співробітників і послідовників.

За таких обставин, на основі створених ОСОБА_8 організаційних структур та осіб, які в них працювали і перебували у їх складі, у м. Одесі у 2014-2021 роках утворилось стійке, ієрархічне неформальне об`єднання, головною ознакою якого стала повна особиста відданість співробітників і учасників ОСОБА_8 та яке умовно можна назвати "організацією ОСОБА_8 ". Одним з учасників цього об`єднання була громадянка Киргизької Республіки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3

24.02.2022, о 5 годині ранку збройні сили рф незаконно, віроломно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Після початку 24.02.2022 широкомасштабного вторгнення російських військ на територію України, усвідомлюючи їх намір окупувати м. Одесу, ОСОБА_8 і учасник його організації громадянин України ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи стійкі прорадянські та проросійські погляди, не пізніше 18.04.2022 вступили у злочинну змову, направлену на створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, участь у його діяльності, керівництво ним, його фінансування, постачання йому зброї, боєприпасів.

Згідно зі спільно розробленим та погодженим ОСОБА_8 і ОСОБА_12 як керівниками майбутнього не передбаченого законами України воєнізованого формування планом вчинення кримінального правопорушення, на базі попередньо утвореної ОСОБА_8 "організації" та її учасників передбачалось створити не передбачене законами України воєнізоване формування - "Оперативно-бойовий підрозділ" (надалі "ОБП"), та озброїти його.

За задумом ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , учасники вказаного незаконного воєнізованого формування мали при наближенні російських військ до м. Одеси забезпечити останнім сприяння в окупації території міста, у тому числі шляхом вбивства українських військовослужбовців та інших захисників України, заволодіння належними ним зброєю та боєприпасами, а також подолання спротиву Сил оборони України іншими діями і засобами військового характеру.

Після евакуації з м. Одеси місцевих органів державної влади і органів місцевого самоврядування, учасники "організації Мальцева" мали захопити владу в м. Одесі, шляхом захоплення будівель і споруд, які займали відповідні місцеві органи державної влади і органи місцевого самоврядування, проголошення себе відповідними службовими особами, здійснення "владних" повноважень. Силове захоплення, штурм будівель і споруд, які займали відповідні місцеві органи державної влади і органи місцевого самоврядування, подолання опору незаконному захопленню державної влади в м. Одесі українських правоохоронних органів і Сил оборони України передбачалось здійснювати у насильницький спосіб силами озброєного "ОБП", в тому числі із застосуванням вогнепальної зброї по людях аж до вбивства людей, які їм протидіють.

Після окупації м. Одеси російськими військами, що визначалось керівниками організації як "повоєнний період" та "організаційний повоєнний період", ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , розраховуючи до цього часу захопити владу в м. Одесі, планували увійти до окупаційних органів влади Російської Федерації на території м. Одеси і включити до їх складу інших учасників "організації Мальцева".

Реалізуючи свій злочинний умисел, 18.04.2022, ОСОБА_8 , знаходячись за межами України, організував інтерактивну (із використанням засобів телекомунікацій) нараду зі ОСОБА_12 та іншими учасниками "організації Мальцева", на якій довів до присутніх про свої наміри захопити владу в м. Одесі при наближенні російських військ, увійти до окупаційних органів влади Російської Федерації на території м. Одеси, для реалізації цієї мети створити воєнізоване формування "ОБП". ОСОБА_12 і інші присутні на нараді учасники "організації Мальцева" схвалили його рішення і зобов`язались їх виконувати.

Керівником воєнізованого формування "ОБП" ОСОБА_8 призначив себе, співкерівником - ОСОБА_12 , на що останній погодився.

20.04.2022 ОСОБА_8 , знаходячись за межами України, розмістив у закритій Telegram-групі "Батухан", адміністратором якої він був особисто і в яку входили учасники його організації, повідомлення про затвердження нового стратегічного плану "організації" на воєнний, післявоєнний і організаційний післявоєнний період, а також про створення в "організації" воєнізованого формування - "оперативно-бойового підрозділу (ОБП)", з метою забезпечення діяльності "організації" і соціалізації її учасників в післявоєнний період. При цьому, ОСОБА_8 закликав учасників "організації" вступати в "ОБП", для чого звертатися до ОСОБА_12 як співкерівника "ОБП".

Отримавши повідомлення ОСОБА_8 про створення "ОБП", окремі учасники його "організації", а саме: громадянин України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; громадянин російської федерації ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; громадянин США ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; громадянин України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; громадянин ФРН ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; громадянин України ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ; громадянка російської федерації ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; громадянка України ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_12 ; громадянка України ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_13 ; громадянка України ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_14 ; громадянка України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 ; громадянка російської федерації ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_16 ; громадянка України ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_17 ; громадянка України ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_18 ; громадянка Киргизької Республіки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; громадянка Республіки Білорусь ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_19 ; громадянка України ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ; громадянин України ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_20 ; громадянин України ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_21 ; громадянин України ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_22 ; громадянин України ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_23 ,

- у період з 20.04.2022 до 05.05.2022 повідомили ОСОБА_8 і ОСОБА_12 про свою добровільну згоду взяти участь у новоствореному не передбаченому законами України воєнізованому формуванні "ОБП".

Таким чином, ОСОБА_11 вступила з ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та іншими учасниками "ОБП" в злочинну змову, направлену на участь у непередбаченому законом воєнізованого формування ОБП.

Утворивши таким чином особовий склад незаконного збройного формування "ОБП" ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, протягом квітня-травня 2022 року в ході нарад, в тому числі інтерактивних, довели до учасників "ОБП", в тому числі до ОСОБА_11 , цілі та завдання воєнізованого формування, зокрема: силове, із застосуванням зброї, захоплення будівель і споруд місцевих органів державної влади і органів місцевого самоврядування; силова протидія українським правоохоронним органам і Силам оборони України, аж до вбивства українських військовослужбовців та інших захисників України, заволодіння належними ним зброєю та боєприпасами; сприяння російським військам в окупації м. Одеси; захоплення влади в м. Одесі; входження до складу майбутніх окупаційних органів влади Російської Федерації в м. Одесі; проведення з цією метою військової і фізичної підготовки учасників воєнізованого формування, забезпечення чіткої підпорядкованості учасників керівництву організації і суворої дисципліни.

Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, направлений на створення не передбаченого законами України воєнізованого формування, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, не пізніше 05.05.2022 спільно розробили структуру "ОБП", передбачивши у його складі, крім безпосередньо керівників ОСОБА_8 і ОСОБА_12 : "штурмову групу", "снайперську групу", "розвідгрупу", "групу оперативного забезпечення", а також "офіцера зв`язку", і розподілили кожному учаснику воєнізованого формування власну функціональну роль. Так, 05.05.2022, учасник "ОБП", громадянка Російської Федерації ОСОБА_9 , виконуючи свою функцію у складі не передбаченого законами України воєнізованого формування "ОБП", діючи на виконання вказівок ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , розмістила у закритій групі в месенджері "Telegram": "ОБП 11 (временно созданного отдела криминальной полиции)", до складу якої входили учасники "ОБП" та адміністратором якої був ОСОБА_14 , перелік учасників незаконного воєнізованого формування з розподілом по структурних одиницях, із зазначенням конспіративних радіопозивних кожного учасника, а саме:

1) керівник - ОСОБА_8 , конспіративний радіопозивний "Нобель"

2) штурмова група: ОСОБА_12 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_24 "; ОСОБА_13 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_25 "; ОСОБА_14 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_26 "; ОСОБА_15 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_27 "; ОСОБА_16 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_28 "; ОСОБА_17 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_29 "; ОСОБА_30 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_30 "; ОСОБА_19 , без зазначення оперативного позивного;

3) снайперська група: ОСОБА_20 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_31 "; ОСОБА_21 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_32 "; ОСОБА_22 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_33 ";

4) розвідувальна група: ОСОБА_23 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_34 "; ОСОБА_24 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_35 "; ОСОБА_7 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_36 "; ОСОБА_25 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_37 "; ОСОБА_9 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_38 ";

5) група оперативного забезпечення: ОСОБА_26 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_39 "; ОСОБА_27 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_40 ";- ОСОБА_11 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_41 "; ОСОБА_28 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_42 "; ОСОБА_29 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_43 ";

6) офіцер зв`язку: ОСОБА_34 , конспіративний радіопозивний " ІНФОРМАЦІЯ_44 ".

У цей же період часу, в травні 2022 року, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на спільних нарадах повідомили учасникам незаконного воєнізованого формування "ОБП" їхнє спільне рішення як керівництва організації про те, що після окупації російськими військами м. Одеси учасники формування мають увійти до складу російських окупаційних органів влади, і запропонували визначитись, на які посади вони претендують в "нових органах влади" у "післявоєнний період".

У подальшому, протягом 2022 року, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, запровадили і організували проведення військової, фізичної і спеціальної підготовки учасників незаконного воєнізованого формування "ОБП". Так, протягом вказаного періоду часу учасники "ОБП", в тому числі громадянка Киргизької Республіки ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб: проходили фізичну і спеціальну фізичну підготовку, навчання рукопашному бою, зокрема із застосуванням ножа; проходили теоретичну і практичну стрілецьку підготовку, в тому числі снайперську, вивчення будови різних типів стрілецької зброї, практичні стрільби з різних типів стрілецької зброї в спеціалізованих тирах в м. Одесі; проходили спеціальну військову підготовку, вивчали військову тактику, дії військового підрозділу в обороні і в нападі, здійснення штурмових дій по захопленню будівель, автомобілів та інших об`єктів; проходили всебічну психологічну підготовку з метою досягнення самоконтролю в умовах екстремальних стресових ситуацій, таких як участь в бойових діях; вивчали основи негласного візуального стеження за об`єктами в умовах міста ("філеринг"); вивчали основи здобуття інформації з відкритих джерел ("opensourceintelligence", "OSINT"); проходили спеціальну медичну підготовку, одержували навички тактичної медицини - швидкого надання першої медичної допомоги собі і іншим в бойових умовах.

Крім того, з метою матеріального забезпечення незаконного воєнізованого формування "ОБП", протягом 2022-2024 років ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, здійснювали його фінансування, зокрема, для потреб формування у різний спосіб придбали:

- через мережу збройових магазинів в м. Одесі - 64 одиниці нарізної і гладкоствольної вогнепальної зброї: Mossberg s/n - v1611004; Mossberg v1632597; blaser F16 s/n - FG007880/fgr008044; Berreta XA244504; Berreta DT11273W; BrowningCynergy BRGP20189YM132; Browningmaral 356ZP03461; schmeisser AR15 CO2263; Benelli M984190T20; huglu 21v2241; mossberg v1498663; escort 70-h22PT-021766; fabarmstf pm044643; Mossberg 835 UM 0035101; beretta xa246402; Taurus hz6945; Remington ras088282; mlr- 1; Remington 870 ab772727m; BenelliSupernova V1136420D; benelli bs038708y20; benelli y187997w; browning 43606; huglu 21c0136; blackwater x20204896; huglu 20c8243; benelli ch060506p; mossberg v1608571; Taurus FT5794; Mossberg V1548886; benelli m0109404f; Cricket 25152529; mosberg af0076743; beretta st08366r; fabarm pm046156; sbr 21g 28540; fabarm pm045814; Taurusada 798729; tvsircons kil71126; Blaser 7b00972; beretta dt12322w; beretta ta047019; Mossberg 930af0100804; beretta xa248812; mossberg 94r 0021382; huglu 20s9478; Huglu 22X5777; Huglu 22V0464; Mossberg V1753091; Antoniozoli 254379; utas ut14p00204; armsan 59-h22yd-000722; beretta n71167s; beretta dt20201 w; Beretta UGO3542A; Benelli F399916S; Huglu 20S18798; Maverick mv0989070; Huglu 21C0105; fort 205 m 09217; Marlin 444xlr с/н: 93233537; Форт 12-РМ № ВІ064712; Форт 12-РМ № ВІ082890; Форт 9Р № НОМЕР_1 , а також боєприпаси до вказаної зброї. Придбана зброя була оформлена на ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 ;

- спеціальні пристосування (аксесуари) до вогнепальної зброї для оптимізації стрільби (зокрема, оптичні приціли, коліматорні приціли, засоби вимірювання відстані до цілі, ліхтарі для зброї, магазини, тощо); військову амуніцію (кобури, розвантажувальні жилети, ліхтарі, рюкзаки, палатки, спальні мішки, тощо); комплекти військової форми, засоби індивідуального захисту (бронежилети, каски) для всіх учасників "ОБП"; засоби тактичної медицини; автотранспорт і мотоциклетний транспорт для пересування учасників формування.

За вищевикладених обставин, протягом 2022-2024 років ОСОБА_11 , діючи спільно з ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , за попередньою змовою з ними, брала участь у непередбаченому законами України воєнізованому формуванні "Оперативно-бойовий підрозділ", брала у ньому участь. При цьому, не передбачене законами України воєнізоване формування "Оперативно-бойовий підрозділ" мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість та дисципліну, в ньому проводилась військова та фізична підготовка його учасників.

Судом першої інстанції ОСОБА_11 визнана винною в участі у діяльності не передбаченого законами України воєнного формування, вчинена за попередньою змовою групою осіб. Її дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 260 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 , діючи під час апеляційного розгляду в інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підтримала апеляційні скарги та просила вирок скасувати, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив вирок залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_11 до апеляційного суду не з`явилася повторно. ОСОБА_11 на відому суду адресу місця проживання, зазначену у обвинувальному акті, по АДРЕСА_3 , надсилалось повідомлення про виклик до суду на 10:00 годину 08.07.2025. Однак, згідно трекінгу поштових відправлень Укрпошта штрих-код №133 відбулась невдала спроба вручення 26.06.2025 (т. 2 а.с. 80). До суду також повернувся конверт з вищевказаним штрих-кодом із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2 а.с 91).

Наступне судове засідання було призначено на 10:00 годину 14.10.2025 та судом повторно на відому суду адресу місця проживання надсилалось повідомлення про виклик до суду. Конверт зі штрих-кодом №004 повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2 а.с. 90).

Окрім того, судом розміщено оголошення в газеті «Урядовий Кур`єр» про дату та час апеляційного розгляду, що призначено на 10:00 годину 14.10.2025, що відповідно до вимог ст. 135 КПК України, є належним сповіщенням про дату та час апеляційного розгляду. Оскільки участь обвинуваченої ОСОБА_11 в судовому засіданні є необов`язковою та вона, будучи належно повідомленою про дату та час апеляційного розгляду до суду не з`явилась, колегією суддів прийнято рішення про розгляд справи без її участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

06 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси прокурором скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000578 від 27.11.2024 ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Зазначений обвинувальний акт надійшов із угодою про визнання винуватості від 05 грудня 2024 року, яка укладена між процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_5 , та підозрюваною ОСОБА_11 . Дана угода укладена у присутності захисника ОСОБА_35 та перекладача.

З реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000578 від 27.11.2024 вбачається, що постановою старшого слідчого ОВС СВ УСБУ в Одеській області від 26.11.2024 залучено захисника, а постановою того ж слідчого від 27.11.2024 залучено перекладача підозрюваній ОСОБА_11 .

Згідно дорученню від 28.11.2024 №002-150006529, адвокату ОСОБА_36 надано повноваження здійснювати захист обвинуваченої ОСОБА_11 за призначенням (т. 1 а.с. 144).

З розписки про отримання копії обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_11 здійснено усний переклад обвинувального акта у кримінальному провадженні з української мови на російську мову (т.1, а.с.18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2024 року ОСОБА_11 залучено перекладача для здійснення усного перекладу з української мови на російську мову під час розгляду справи в суді (т.1, а.с. 32-33).

Згідно журналу судового засідання від 19 грудня 2024 року у підготовчому судовому засіданні, яке розпочато о 15:05 за участю перекладача та захисника, обвинувачена ОСОБА_11 відмовилась від укладання угоди про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_5 висловив думку не розглядати угоду.

В свою чергу, захисник ОСОБА_37 заявила, що відмовляється від виконання своїх обов`язків, зазначивши, що була присутня під час підписання угоди, та між нею та обвинуваченою існує незгода щодо способу захисту, на що погодилась обвинувачена.

Судом прийнято рішення про задоволення клопотання захисника з підстав, передбачених п. 2 ч. 4 ст. 47 КПК України (рішення прийнято в порядку ч.4 ст. 371 КПК України без виходу до нарадчої кімнати).

Після прийнятого судом рішення захисник залишила залу суду, а обвинувачена ОСОБА_11 повідомила, що не потребує послуг захисника та буде самостійно захищати свої інтереси, проти чого не заперечував прокурор.

Процесуальне рішення за наслідками відмови обвинуваченої від укладання угоди не прийнято.

Заслухавши думку прокурора, який просив про призначення обвинувального акта до розгляду, та обвинуваченої, яка не висловила заперечень, суд видалився до нарадчої кімнати о 15:17, та повернувшись о 15:24 проголосив ухвалу про призначення судового розгляду у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акта, на 15 год 35 хв. 19 грудня 2024 року.

Судовий розгляд продовжено 19.12.2024 о 15:27, за участю перекладача, але без участі захисника.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції, та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України передбачено, що є обов`язковою участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Згідно п.2 ч.4 ст. 47 КПК України, захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків у випадку незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

Частиною 3 ст. 54 КПК передбачено, що відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Разом з тим, судом проведено судовий розгляд за відсутності захисника, хоча його участь у даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_11 , незважаючи на її відмову в суді від захисника, є обов`язковою.

Не дотримавшись вимог 3 ст. 54 КПК України, суд першої інстанції прийняв рішення, яким задоволено клопотання обвинуваченої від захисника з підстави, передбаченої п. п.2 ч.4 ст. 47 КПК України через неузгодженість правової позиції між обвинуваченою та захисником ОСОБА_38 .

Разом з тим, суд не врахував вимоги п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України, яким передбачено обов`язкова участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_11 , 1993 року народження, є уродженкою м.Каракол Киргизької Республіки та громадянка Киргизької Республіки. В України мешкає з 2015 року.

Факт тієї обставини, що ОСОБА_11 не володіє мовою, якою ведеться кримінальне провадження, встановлений ще під час проведення досудового розслідування, оскільки постановою слідчого залучено перекладача підозрюваній ОСОБА_11 та захисника, та здійснено переклад обвинувального акта (усно) перекладачем з української мови на російську мову.

В свою чергу, судом першої інстанції вжито заходів щодо залучення перекладача, який приймав участь під час підготовчого судового засідання та під час судового розгляду.

Таким чином, оскільки обвинувачена ОСОБА_11 не володіє українською мовою, якою ведеться судочинство, прийнявши відмову захисника ОСОБА_39 від виконання обов`язків захисника у кримінальному провадженні, суд першої інстанції, не призначивши обвинуваченій захисника та розглянувши кримінальне провадження без участі захисника, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, керуючись ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, встановлені апеляційним судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Окрім того, колегія суддів встановила допущені порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно вимогам п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право рішення затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4)існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5)очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Під час підготовчого судового засідання обвинувачена заявила про відмову від укладання угоди про визнання винуватості. Між тим, суд першої інстанції, не з`ясувавши причину відмови від затвердження угоди та не прийнявши процесуальне рішення з урахуванням вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, відразу прийняв рішення про призначення судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акта.

Більш того, судовий розгляд проведено в той же день.

Після завершення підготовки до судового розгляду, відповідно до вимог ст. 316 КПК України, судовий розгляд має бути призначений не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про його призначення.

Колегія суддів констатує, що провівши в один день підготовче засідання та судовий розгляд, не дотримавшись вимог закону щодо призначення обвинувачений захисника, не з`ясувавши причин відмови від угоди та не прийнявши процесуальне рішення, суд першої інстанції формально провів судовий розгляд, допустивши істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме, порушено право обвинуваченої на захист.

Щодо права на апеляційне оскарження вироку апелянтами.

За наслідками розгляду справи оскаржуваним вироком ОСОБА_11 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Разом з тим, під час ухвалення цього вироку порушені права і обов`язки інших осіб, що стало підставою звернення з апеляційними скаргами на вказаний вирок адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , та адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 .

Положеннями п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено одну з основних засад судочинства - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення і таким чином закріплено гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень.

Право особи на апеляційне оскарження спрямоване насамперед на реалізацію гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухвалення правосудного рішення у кримінальному провадженні.

З цього приводу Конституційний Суд України у Рішенні від 25 грудня 1997 року №9-зп зазначив, що суд не може відмовити у правосудді, якщо ущемляються права і свободи громадян, інакше це було б порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави - учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129 ) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012). Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 ).

Поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Конституція України, яка має найвищу юридичну силу, гарантує реалізацію права на оскарження у більш широкому розумінні, ніж у главі 31 КПК, кореспондується із положеннями статті 24 КПК й розширює коло учасників судового процесу, яким забезпечується конституційне право на оскарження судових рішень.

Окрім того, п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК України передбачає, що апеляційну скаргу можуть подати інші особи у випадках, передбачених цим кодексом.

Верховний Суд України в постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15 зробив правовий висновок про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

Так, у оскаржуваному вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на ОСОБА_9 та наявні такі обставини, які дозволяють з впевненістю ідентифікувати ОСОБА_9 , крім того, вирок стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_9 . Встановивши фактичні обставини, визнані доведеними, фактично суд першої інстанції вироком вирішив питання про права, свободи та інтереси ОСОБА_9 .

Окрім того, у оскаржуваному вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на ОСОБА_8 та встановлені такі обставини, які дозволяють з беззаперечною впевненістю ідентифікувати ОСОБА_8 , оскільки у ньому вказується його дата народження та попереднє місце проживання.

Таким чином, оскаржуваний вирок безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а тому останні мають право на його оскарження.

Щодо порушення судом першої інстанції принципу презумпції невинуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КПК України кримінально-процесуальне законодавство складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, цього Кодексу та інших законів.

Стаття 8 Конституції України встановлює, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З наведених в апеляційних скаргах доводів та долучених повідомлень про підозру, вбачається, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру 01.11.2024, а ОСОБА_8 12.09.2024 про підозру у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024, з якого в подальшому були виділені матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_11 (кримінальне провадження №0000578 від 27.11.2024).

Обвинувачення ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України, що визнано судом першої інстанції доведеним оскаржуваним вироком, повністю дублює підозру, яка пред`явлена як ОСОБА_8 , так і ОСОБА_9 .

Разом з тим, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000693 від 08.05.2024, в якому ОСОБА_8 ОСОБА_9 повідомлено про підозру, на момент подання апеляційних скарг тривало, обвинувальний акт до суду не був скерований, тобто їх вина у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин не доведена у установленому законом порядку.

Зазначаючи у вироку про причетність до вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_11 , ще й інших осіб, зазначивши їх прізвища: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , судом першої інстанції порушено права осіб, які не є учасниками судового провадження щодо ОСОБА_11 .

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Вимоги щодо відомостей, які повинен містити обвинувальний акт містяться у ст. 291 КПК України, при цьому обвинувальний акт повинен відповідати і іншими вимогам КПК України.

Разом з цим, вивченням обвинувального акта встановлено, що у ньому вказано про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 у співучасті з іншими особами із зазначенням їхніх прізвищ, імен та по-батькові, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_30 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_9 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

За таких обставин, зміст обвинувального акта щодо ОСОБА_11 , у якому вказано про співучасть у вчиненні кримінального правопорушення інших осіб, які не є обвинуваченими у даному кримінальному провадженні та відносно яких відсутні обвинувальні вироки суду, що набрали законної сили, безперечно порушує принцип презумпції невинуватості та право вказаних осіб на участь у розгляді справи, що стосується їх прав та обов`язків.

Так, кримінальний процесуальний закон, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну засаду презумпції невинуватості є юридичний факт вчинення злочину, а тому беручи до уваги положення ст. 17 КПК України, у яких реалізується положення ст. 129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Системний аналіз зазначених норм законодавства, з урахуванням правових позицій, сформованих Верховним Судом України у постанові від 03 березня 2016 року у справі №5- 347 кс15 та постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 522/12496/18, вказують на те, що навіть, незважаючи на непреюдиційність обвинувального акта, питання вини інших співучасників має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

Враховуючі практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до положень кримінального процесуального закону підлягає обов`язковому застосуванню та виходить з того, що презумпція невинуватості порушується, якщо судове рішення щодо особи, яка обвинувачується у вчинені кримінального злочину, відображає думку про його винність до того, як його вина була доведена відповідно до закону. Досить навіть за відсутності офіційних висновків того, що є деяке припущення, що суд розглядає обвинуваченого в якості винного (справи Мінеллі проти Швейцарії пункт 37; Нераттіні проти Греції пункт 23; Діду проти Румунії пункт 41).

У п. 67 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року визначено, що «принцип презумпції невинуватості порушується, коли судове рішення відносно особи, звинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про те, що вона винна без доведення її провини у відповідності до закону. Навіть за відсутності будь-яких формальних даних досить припущень, що суд вважає особу винною.

Оскільки в обвинувальному акті мають зазначатися анкетні відомості обвинувачених, яким висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів, стверджувати про вчинення кримінального правопорушення в обвинувальному акті особами із зазначенням їх анкетних даних, яким обвинувачення не висунуто, або висунуто в іншому кримінальному провадженні, є суттєвим порушенням як правових гарантій, передбачених національним законодавством, так і міжнародних стандартів у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, зазначення прокурором в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин кримінальних правопорушень та, в свою чергу, судом першої інстанції при формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, про вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення з іншими особами, яких можливо ідентифікувати, порушує право цих осіб на презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини в окремому провадженні.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За такого, з огляду на наведене та зважаючи на встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження № 0000578, зазначеним вимогам закону щодо законності оскаржуваний вирок не відповідає.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження, зокрема, як законність, право на захист, що перешкодило суду ухвалити законне судове рішення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду, з урахуванням доводів апеляційних скарг, необхідно надати їм належну оцінку, усунути вказані в ухвалі порушення, та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 412, 415, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , та адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2024 року щодо ОСОБА_11 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3