УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про застосування запобіжного заходу

(повний текст)

18.11.2025

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисниці ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000035 від 09.02.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, не одруженого, не працюючого, на утримані малолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, з середньою-технічною освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122, частиною першою ст. 125 Кримінального кодексу України (надалі КК України),

В С Т А Н О В И В :

06.07.2024 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000035 від 09.02.2024 надійшов до Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.07.2024 року у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, а ухвалою Суду від 23.07.2024 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні призначено до судового розгляду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2025 року об`єднано судове провадження у кримінальному провадженні №0000035 від 09.02.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КК України та судове провадження у кримінальному провадженні №0000229 від 06.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 125 КК України.

Ухвалами Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2024, 10.02.2025, 21.04.2025, 09.09.2025 у зв`язку з неявкою обвинуваченого було застосовано до нього привід.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2025 року стороні обвинувачення надано дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

18.11.2025 року обвинувачений самостійно з`явився до суду для розгляду клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке подано прокурором.

І. Позиція сторони обвинувачення

Клопотання сторони обвинувачення обґрунтовано тим, що на розгляді Херсонського міського суду знаходяться обвинувальні акти за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.122, ч.1 ст. 125 КК України.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 08.02.2024 близько 14:15 години, перебуваючи біля подвір?я за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи прямий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень, з метою противоправного спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, умисно наніс близько десяти ударів кулаками обох рук в область обличчя, один удар каменем в область правої сторони чола та близько восьми ударів ногами в область грудної клітини потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 1-7 ребер зліва, тіла грудини, тіла 8 грудного хребця, синців передньої поверхні грудної клітки зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров?я та синців, саден обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що близько 19:50 год. 11.07.2024, перебуваючи за адресою: м. Херсон, вул. Олександрівська, 106, переслідуючи прямий злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тримаючи в правій руці фрагмент тротуарної плитки умисно наніс нею один удар в область межі лобної і тім?яної ділянок голови по центру ОСОБА_8 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді одного садна під темно-бурою скоринкою вище рівня неушкодженої шкіри розмірами 3х2 см, які згідно з висновком експерта, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне легке тілесне ушкодження.

Крім того, на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області знаходиться ще один обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000147 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч.1 ст.125 КК України.

Прокурор вважає, що обвинувачений може переховуватися від суду, що обґрунтовується тяжкістю покарання за вчинене кримінальне правопорушення, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі до 3 років. Крім того, м. Херсон є зоною бойових дій та знаходиться у безпосередній близькості до непідконтрольної території Херсонської області, де може переховуватись обвинувачений у разі необрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Соціальні зв?язки, які могли б його стримувати від спроб переховуватись, відсутні.

Також за переконанням прокурора обвинувачений може незаконно впливати на свідків, потерпілого з метою спонукати їх змінити показання (оскільки йому відоме дійсне місце проживання свідків, потерпілих, крім того він проживає з ними по сусідству і перебуваючи на волі обвинувачений може чинити на них тиск з метою зміни своїх показань).

Також ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений після вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_7 , яке мало місце 08.02.2024, вчинив 11.07.2024 нове кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_8 , а також 12.06.2025 вчинив кримінальні правопорушення відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

До того ж прокурор вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 з наступних причин:

особисте зобов`язання - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що даний запобіжний захід вимагає наявність особливої довіри до обвинуваченого. Однак своєї процесуальною поведінкою обвинувачений ОСОБА_9 продемонстрував, що такі процесуальні обов`язки як завжди з`являтись до суду не здатний виконувати добросовісно;

особиста порука - не має підстав застосовувати, оскільки на адресу прокуратури не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_12 ;

застава - не має підстав застосовувати, оскільки прокурору не надходили заяви або клопотання обвинуваченого, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів, як заставу;

домашній арешт - неможливо застосувати у зв?язку з тим, що ОСОБА_9 підлягає постійному візуальному контролю. Крім того, обвинувачений є сусідом потерпілих і свідків у вказаному кримінальному провадженні і, відбуваючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем свого проживання, може вчинювати на них тиск і продовжувати свою протиправну поведінку відносно них.

Прокурор зазначає, що вимоги п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачають, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п?яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Так, ОСОБА_9 в судові засідання неодноразово не з`являвся, зокрема: 17.07.2024, 17.09.2024, 07.08.2024, 10.02.2025, 21.04.2025, 09.09.2025, хоча був належним чином обізнаним про вказані судові засідання, тобто переховується від суду і тим самим перешкоджає кримінальному провадженню, а саме у швидкому, повному розгляді справи судом.

З урахуванням вищевикладеного, а також особи обвинуваченого, обставин вчинення кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 та ступінь їхньої суспільної небезпеки, прокурор приходить до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не в змозі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілого проти клопотання заперечувала.

ІІ. Позиція сторони захисту

Захисниця проти задоволення клопотання заперечувала, оскільки вважає його необґрунтованим у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості, раніше не судимий, до нього раніше не було застосовано запобіжний захід. Отже, на думку захисниці, застосування найбільш суворого запобіжного заходу стосовно обвинуваченого за вказаних обставин суперечить ст. 183 КПК України. При цьому прокурор не обґрунтував, чому за умови того, що раніше до обвинуваченого не було застосовано будь-якого запобіжного заходу, зараз має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Явка обвинуваченого у судове засідання після отримання клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу показує те, що ухилятися від суду обвинувачений не має наміру. Підзахисний має намір працевлаштуватися і дотримуватися правил нормального життя. Просила обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи особистого зобов`язання.

Обвинувачений проти клопотання прокурора також заперечував. Підтримав позицію захисниці.

ІІІ. Мотиви Суду

Вирішуючи зазначене клопотання сторони обвинувачення, Суд виходить з того, що підставою, як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також ризиків, які дають достатні підстави Суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, що перелічені в диспозиції частини першої ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК).

В Кримінальному процесуальному кодексі поняття «обґрунтована підозра» не розтлумачено, проте відповідно до частини шостої ст. 9 КПК у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, в тому числі, застосовується принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КПК).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини Суд бере до уваги, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» застосовується з метою уникнення порушення п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) і за узагальненим тлумаченням визначається, як наявність фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», від 21.04.2011, заява № 42310/04, пункт 175).

Під час судового провадження, за наявності обвинувального акта на розгляді суду, є обґрунтовані підстави вважати, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» дотримано. Однак виконання цієї умови не звільняє сторону обвинувачення від доказування наявності ризиків щодо можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та/або судовому розгляду або/та створитимуть загрозу суспільству.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Отже, оцінюючи рівень доведеності сторонами провадження обставин, які б могли вплинути на мотиви Суду під час ухвалення рішення щодо зазначеного клопотання, Суд наголошує, що тягар доведення ризиків, передбачених ст. 177 КПК та необхідності застосування відповідного запобіжного заходу завжди залишається на стороні обвинувачення, оскільки на боці сторони захисту завжди діє презумпція «свободи», сформульована в ст. 29 Конституції України та ст. 5 Конвенції.

Водночас Суд також зауважує, що право на свободу, як і інше право особи (людини) не є абсолютним, відтак може бути обмеженим відповідно до закону. Крім того, з метою уникнення свавілля право на свободу має обмежуватись відповідними зобов`язаннями покладеними на особу, дотримання (виконання) яких унеможливило б порушення прав і інтересів інших осіб, суспільства та держави.

В цьому контексті Суд звертає увагу, що за змістом приписів ст. 2 КПК завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Отже, Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права учасників кримінального провадження, зокрема, обвинуваченого, його право на свободу, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відтак, вирішуючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, Суд розуміє, що саме існування «обґрунтованої підозри» та вагомість доказів, які її підтверджують (враховуючи і не порушуючи презумпцію невинуватості), а також тяжкість покарання не можуть бути єдиними підставами для застосування такого запобіжного заходу, а тому такі обставини мають розглядатися в сукупності з іншими.

В даному контексті Суд враховує ту обставину, яка пов`язана з виконанням обвинуваченим умов та обов`язків, які покладені на нього на підставі статті 42 КПК України, в тому числі обов`язку прибути за викликом суду, а разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це суд.

За змістом приписів пункту 3) частини другої ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000035 від 09.02.2024 року, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 122 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжкого злочину.

Також, на думку Суду, прокурором доведено наявність ризиків ухилення обвинуваченого від суду, оскільки останній у судові засідання не з`явився без поважних причин 17.07.2024, 17.09.2024, 07.08.2024, 10.02.2025, 21.04.2025, 09.09.2025.

Вимоги ухвал Суду від 17.09.2024, 10.02.2025, 21.04.2025, 09.09.2025 про привід обвинуваченого не виконано у зв`язку з відсутністю останнього за місцем проживання.

Ці обставини Суд оцінює як спробу ухилення обвинуваченим від суду, що також є перешкоджанням судовому розгляду, оскільки призводить, в тому числі, до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження.

Отже, Суд дійшов висновку, що прокурором дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», в тому числі, доведено існування ризиків вчинення обвинуваченим дій, які можуть перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження або ж створитимуть загрозу суспільству, тому Суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З цих підстав,

керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 369-372, 376, 392, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

2. Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16 січня 2025 року включно, без визначення застави.

3. Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту у залі суду.

4. Копію ухвали направити прокурору, обвинуваченому, захисниці, Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» (54030, Миколаївська область, м. Миколаїв, Центральний район, вул. Лагерне поле, 5).

5. Ухвала підлягає негайному виконанню.

6. Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

7. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1