КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6146/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 25.07.2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, як такого, що внесено до суду за недоведеності необхідності арешту майна - скасувати, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накласти арешт на наступне майно:

готівкові кошти в національній валюті грн. в сумі 1 млн. 231 тис. 690 грн., номіналом купюр:

- номіналом 100 у кількості 633 купюри - 63 тис. 300 грн.

- номіналом 200 у кількості 1617 купюр - 323 тис. 400 грн.

- номіналом 500 у кількості 536 купюри - 268 тис. грн.;

- номіналом 50 у кількості 63 купюри - 3 тис. 150 грн.;

- номіналом 1000 у кількості 637 купюр - 637 тис. грн.;

- номіналом 20 у кількості 7 купюр - 140 грн.; готівкові кошти іноземної валюти євро в сумі 10 тис. 950 євро, номіналом купюр:

- номіналом 20 у кількості 5 купюр - 100 євро;

- номіналом 100 у кількості 71 купюра - 7100 євро;

- номіналом 50 у кількості 25 купюр - 1250 євро;

- номіналом 500 у кількості 5 купюр - 2500 євро;

готівкові кошти іноземної валюти долар США: 16 тис. 125 доларів США, номіналом купюр:

- номіналом 100 у кількості 158 купюр - 15 800 доларів;

- номіналом 50 у кількості 4 купюр - 200 доларів;

- номіналом 20 у кількості 3 купюр - 60 доларів;

- номіналом 10 у кількості 6 купюр - 60 доларів;

- 1 купюра номіналом 5 доларів США.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необгрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з наступного.

Так, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 200, ч. 1, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 01 січня 2023 року по теперішній час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з іншими особами на території України, організували незаконну діяльність ряду підконтрольних юридичних та фізичних осіб, яка направлена на надання послуг з обміну (легалізації) віртуальних активів (криптовалюти) на фіатні кошти без відповідних дозволів Національного банку України і без відображення вказаних операцій в бухгалтерському та податковому обліках.

Так встановлено, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, організували реєстрацію та незаконну діяльність підконтрольних їм юридичних та фізичних осіб, реквізити, документи та банківські рахунки яких використовують з метою прикриття незаконної діяльності, направленої на умисне ухилення від сплати податків та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, а саме конвертації грошових коштів, віртуальних активів (криптовалюти) через незаконно діючі пункти обміну в готівку.

З метою приховування прибутку та маскування незаконної діяльності, спрямованої на незаконну конвертацію грошових коштів, віртуальних активів (криптовалюти) в готівку, вказані особи використовують інтернет ресурси, на яких через телеграм-бот реєструють заявки на обмін. Після чого замовнику обміну від особи з нікнеймом (username) ОСОБА_9 надходить смс повідомлення з паролем, який необхідно повідомити при обміні за адресою здійснення незаконного обміну.

Однією з адрес незаконного обміну зазначається адреса: АДРЕСА_1, нежитлові приміщення на першому поверсі, де знаходиться незаконний обмінний пункт без відповідної ліцензії.

Враховуючи наявні матеріали у органу досудового розслідування, є достатні підстави вважати, що грошові кошти, підтверджують вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209 КК України та мають значення для досудового розслідування як такі, що свідчать про обставини і наслідки його вчинення.

Дослідженням вилучених в ході обшуку грошових коштів (валютних цінностей) та інших матеріалів встановлено відсутність документального підтвердження щодо їх походження, кількості та підстав їх знаходження в пункті обміну валют.

Вилучене майно (грошові кошти) набуте кримінально протиправним шляхом, внаслідок вчинення кримінальних правопорушень та відповідно з метою збереження речових доказів існує необхідність у застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження, проведення експертиз.

Зазначена інформація, яка міститься в вилучених речах - містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та іншу інформацію, на підставі якої можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, характер здійснених фінансово-господарських операцій тощо.

Зазначена інформація має суттєве значення для досудового розслідування, оскільки вона необхідна для доказування кримінального правопорушення, причетних до кримінального правопорушення, встановлення обсягу вини кожної з них, а також для здійснення допитів, інших слідчих дій.

18.07.2025 року постановою детектива БЕБ вищезазначені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З метою запобігання можливості приховування та відчуження майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, 19.07.2025 прокурором у кримінальному провадженні до Шевченківського районного суду м. Києва подано клопотання про накладення арешту на майно.

За результатами розгляду вищевказаного клопотання, слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 в ухвалі від 25.07.2025 у справі №761/30695/25 відмовив в його задоволенні щодо накладення арешту на вищезазначене майно, яке вилучалось в ході проведення обшуку.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором не наведено переконливих доказів того, що накладення арешту на майно буде розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, не доведено, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, набуте в результаті кримінального правопорушення та не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Сторона обвинувачення не погоджується з мотивами слідчого судді при прийнятті рішення про відмову в задоволенні клопотання, оскільки твердження слідчого судді про відсутність переконливих доказів того, що накладення арешту на майно буде розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження та інші доводи, зазначені в ухвалі, є необгрунтованими.

Майно, грошові кошти, на які планується накласти арешт, набуте кримінально протиправним шляхом та є матеріальними об?єктами, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та в повній мірі відповідають критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України. Вказане підтверджується, у тому числі, відповідними матеріалами долученими до клопотання.

3 огляду на викладене в апеляційній скарзі, прокурор посилається на те, що з метою запобігання відчуження, розпорядження та/або користування майном, здійснення збереження речових доказів, прокурором у кримінальному провадженні подавалось до Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на майно

Вказує, що невжиття заходів по арешту вищезазначеного майна призведе до втрати речових доказів та унеможливить застосування його конфіскації. Іншим способом, ніж накласти арешт на майно що має доказове значення в провадженні, неможливо досягти завдань кримінального провадження.

В судове засідання власник майна та його представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання їх повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника та його представника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за №0000018 від 22.12.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 1 та 2 ст. 200, ч. 2 та 3 ст. 212, ч. 1, та ч. 2 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що у період з 01 січня 2023 року по теперішній час ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою з іншими особами на території України, організували незаконну діяльність ряду підконтрольних юридичних та фізичних осіб, яка направлена на надання послуг з обміну (легалізації) віртуальних активів (криптовалюти) на фіатні кошти без відповідних дозволів Національного банку України і без відображення вказаних операцій в бухгалтерському та податковому обліках.

Так встановлено, що ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, організували реєстрацію та незаконну діяльність підконтрольних їм юридичних та фізичних осіб, реквізити, документи та банківські рахунки яких використовують з метою прикриття незаконної діяльності, направленої на умисне ухилення від сплати податків та легалізації коштів, отриманих злочинним шляхом, а саме конвертації грошових коштів, віртуальних активів (криптовалюти) через незаконно діючі пункти обміну в готівку.

З метою приховування прибутку та маскування незаконної діяльності спрямованої на незаконну конвертацію грошових коштів, віртуальних активів (криптовалюти) в готівку, вказані особи використовують інтернет ресурси, на яких через телеграм-бот реєструють заявки на обмін. Після чого замовнику обміну від особи з нікнеймом (username) ОСОБА_9 надходить смс повідомлення з паролем, який необхідно повідомити при обміні за адресою здійснення незаконного обміну. Однією з адрес незаконного обміну зазначається адреса: АДРЕСА_1, нежитлові приміщення на першому поверсі, де знаходиться незаконний обмінний пункт без відповідної ліцензія.

Враховуючи наявні матеріали у органу досудового розслідування, є достатні підстави вважати, що знаряддя злочину, в тому числі документи, речі, предмети, комп`ютерна техніка, мобільні телефони, банківські картки, засоби зв`язку, незаконно отриманні грошові кошти, віртуальні активи (криптовалюта) та інші докази, що підтверджують вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 200, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України та мають значення для досудового розслідування як такі, що свідчать про обставини і наслідки його вчинення, а також інші предмети, речі та документи, які можуть мати значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, зберігаються у приміщеннях, які використовує незаконний обмінний пункт та які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, нежитлові приміщення на першому поверсі, які на праві власності належать Територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради (код 22883141), ТОВ «Сімер» (код 41370748), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

17.06.2025 детективом на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва проведено обшук у приміщеннях, які використовує незаконний обмінний пункт та які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за результатами проведення якого виявлено та вилучено:

готівкові кошти в національній валюті грн. в сумі 1 млн. 231 тис. 690 грн., номіналом купюр:

номіналом 100 у кількості 633 кутори - 63 тис. 300 грн.;

номіналом 200 у кількості 1617 купюр - 323 тис. 400 грн. номіналом 500 у кількості 536 купюри - 268 тис. грн.;

номіналом 50 у кількості 63 купюри - 3 тис. 150 грн.;

номіналом 1000 у кількості 637 купюр - 637 тис. грн.;

номіналом 20 у кількості 7 купюр - 140 грн.;

готівкові кошти іноземної валюти євро в сумі 10 тис. 950 євро, номіналом купюр;

номіналом 20 у кількості 5 купюр - 100 євро номіналом 100 у кількості 71 купюра - 7100 євро;

номіналом 50 у кількості 25 купюр - 1250 євро;

номіналом 500 у кількості 5 купюр - 2500 євро;

готівкові кошти іноземної валюти долар США: 16 тис. 125 доларів США, номіналом купюр

номіналом 100 у кількості 158 купюр - 15 800 доларів;

номіналом 50 у кількості 4 купюр - 200 доларів;

номіналом 20 у кількості 3 купюр - 60 доларів;

номіналом 10 у кількості 6 купюр - 60 доларів;

1 купюра номіналом 5 доларів США;

Дослідженням вилучених в ході обшуку грошових коштів (валютних цінностей) та інших матеріалів встановлено відсутність документального підтвердження щодо їх походження, кількості та підстав їх знаходження в пункті обміну валют.

Враховуючи викладені обставини, 18.07.2025 року на підставі ст. 98 КПК України детективом БЕБ винесено постанову про визначення вищезазначеного майна речовими доказами та приєднано до кримінального провадження.

22.07.2025 року (клопотання датоване 18.07.2025 року) прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 року.

У поданому клопотанні прокурор просив накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні, які вилучено 17.07.2025, в ході проведення обшуку в обмінному пункті, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлові приміщення на першому поверсі, які на праві власності належать Територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради (код 22883141), ТОВ «Сімер» (код 41370748), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а саме готівкові кошти в національній валюті грн. в сумі 1 млн. 231 тис. 690 грн., номіналом купюр: номіналом 100 у кількості 633 купюри - 63 тис. 300 грн. номіналом 200 у кількості 1617 купюр - 323 тис. 400 грн. номіналом 500 у кількості 536 купюри - 268 тис. грн.; номіналом 50 у кількості 63 купюри - 3 тис. 150 грн.; номіналом 1000 у кількості 637 купюр - 637 тис. грн.; номіналом 20 у кількості 7 купюр - 140 грн.;

готівкові кошти іноземної валюти євро в сумі 10 тис. 950 євро, номіналом купюр: номіналом 20 у кількості 5 купюр - 100 євро номіналом 100 у кількості 71 купюра - 7100 євро; номіналом 50 у кількості 25 купюр - 1250 євро; номіналом 500 у кількості 5 купюр - 2500 євро; готівкові кошти іноземної валюти долар США: 16 тис. 125 доларів США, номіналом купюр: номіналом 100 у кількості 158 купюр - 15 800 доларів; номіналом 50 у кількості 4 купюр - 200 доларів; номіналом 20 у кількості 3 купюр - 60 доларів; номіналом 10 у кількості 6 купюр - 60 доларів; 1 купюра номіналом 5 доларів США - без документального підтвердження щодо їх походження, кількості та підстав їх знаходження.

Позбавити можливості власників та користувачів: відчужувати, розпоряджатися та користуватися будь-яким чином вказаним майном до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор зазначив, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки на них міститься інформація, щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інформація, яка має доказове значення у кримінальному провадженні та відповідно з метою збереження речових доказів існує необхідність у застосуванні арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження, проведення експертиз.

Зазначена інформація, яка міститься в вилучених речах - містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, про осіб, задіяних в описаній злочинній схемі, іншу інформацію, на підставі якої можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, характер здійснених фінансово-господарських операцій тощо.

Зазначена інформація має суттєве значення для досудового розслідування, оскільки вона необхідна для доказування кримінального правопорушення, причетних до кримінального правопорушення, встановлення обсягу вини кожної з них, а також для здійснення допитів, інших слідчих дій.

Відомості, які містяться у згаданих речах, які отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення використовуватимуться як докази вчинення кримінальних правопорушень під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження в суді.

Так, стороною обвинувачення з метою досягнення імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України здійснюється збирання, перевірка та оцінка доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження та відповідно до статті 91 КПК України підлягають доказуванню.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

3 огляду на зміст ст. 98 КПК України, сторона обвинувачення приходить до висновку, що зазначені готівкові кошти можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому підлягає арешту.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вилучені під час обшуку грошові кошти, слідчий суддя виходив з того, що грошові кошти, вилучені під час обшуку в даному кримінальному провадженні, не відповідають критерію речових доказів у розумінні ст. 98 КПК України, а саме прокурором не доведено необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників майна, гарантованим законом, і завданням цього кримінального провадження.

Слідчим суддею зауважено, що згідно з п. 1 ч.3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом з цим, до клопотання не долучено належних та допустимих доказів того, що майно, на яке слід накласти арешт, належало чи належить підозрюваномій особі у кримінальному провадженні. Конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваною особою цим майном не долучені.

Таким чином, органом досудового розслідування належним чином не доведено, що грошові кошти на праві власності належать Київській міській раді, ТОВ «Преміум Фінанс», ОСОБА_10 , тобто обґрунтована можливість накласти арешт на грошові кошти, як на майно підозрюваної особи, з метою забезпечення виконання передбаченого покарання за ч.3 ст. 209, ч.1,2 ст. 200, ч.2,3 ст. 212, ч.1,2 ст. 209 КК України у виді конфіскації майна відсутня.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Обґрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на майно (грошові кошти), що виявлені в ході проведення детективом Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України обшуку приміщень, які використовує незаконний обмінний пункт, за адресою: АДРЕСА_1, а саме: в національній валюті грн. в сумі 1 млн. 231 тис. 690 грн., номіналом купюр: номіналом 100 у кількості 633 купюри - 63 тис. 300 грн. номіналом 200 у кількості 1617 купюр - 323 тис. 400 грн. номіналом 500 у кількості 536 купюри - 268 тис. грн.; номіналом 50 у кількості 63 купюри - 3 тис. 150 грн.; номіналом 1000 у кількості 637 купюр - 637 тис. грн.; номіналом 20 у кількості 7 купюр - 140 грн.; готівкові кошти іноземної валюти євро в сумі 10 тис. 950 євро, номіналом купюр: номіналом 20 у кількості 5 купюр - 100 євро номіналом 100 у кількості 71 купюра - 7100 євро; номіналом 50 у кількості 25 купюр - 1250 євро; номіналом 500 у кількості 5 купюр - 2500 євро; готівкові кошти іноземної валюти долар США: 16 тис. 125 доларів США, номіналом купюр: номіналом 100 у кількості 158 купюр - 15 800 доларів; номіналом 50 у кількості 4 купюр - 200 доларів; номіналом 20 у кількості 3 купюр - 60 доларів; номіналом 10 у кількості 6 купюр - 60 доларів; 1 купюра номіналом 5 доларів США, прокурор у клопотанні, зокрема, посилався на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування вказані грошові кошти визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 18.07.2025 року, прокурором у клопотанні та під час судового розгляду на даній стадії досудового розслідування не доведено таку мету арешту даного майна, як збереження речових доказів.

Так, надані суду матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за ч.3 ст. 209, ч.1,2 ст. 200, ч.2,3 ст. 212, ч.1,2 ст. 209 КК України, не містять відомостей та даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені грошові кошти можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні, оскільки відсутні будь-які докази того, що саме ці грошові кошти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, здобуті злочинним шляхом та зберегли на собі його сліди.

Долучена до матеріалів клопотання постанова старшого детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_11 від 18.07.2025 про визнання майна (грошових коштів) речовими доказами, містить лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення, без обґрунтування висновку, яким конкретно ознакам речових доказів відповідають вилучені грошові кошти.

При цьому, у клопотанні прокурора не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилучених грошових коштів.

Ураховуючи наведені обставини, клопотання про арешт майна не містить, та органом досудового розслідування не надано доказів того, що грошові кошти виявлені та вилучені детективом Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України обшуку приміщень, які використовує незаконний обмінний пункт, за адресою: АДРЕСА_1, а саме: в національній валюті грн. в сумі 1 млн. 231 тис. 690 грн., номіналом купюр: номіналом 100 у кількості 633 купюри - 63 тис. 300 грн. номіналом 200 у кількості 1617 купюр - 323 тис. 400 грн. номіналом 500 у кількості 536 купюри - 268 тис. грн.; номіналом 50 у кількості 63 купюри - 3 тис. 150 грн.; номіналом 1000 у кількості 637 купюр - 637 тис. грн.; номіналом 20 у кількості 7 купюр - 140 грн.; готівкові кошти іноземної валюти євро в сумі 10 тис. 950 євро, номіналом купюр: номіналом 20 у кількості 5 купюр - 100 євро номіналом 100 у кількості 71 купюра - 7100 євро; номіналом 50 у кількості 25 купюр - 1250 євро; номіналом 500 у кількості 5 купюр - 2500 євро; готівкові кошти іноземної валюти долар США: 16 тис. 125 доларів США, номіналом купюр: номіналом 100 у кількості 158 купюр - 15 800 доларів; номіналом 50 у кількості 4 купюр - 200 доларів; номіналом 20 у кількості 3 купюр - 60 доларів; номіналом 10 у кількості 6 купюр - 60 доларів; 1 купюра номіналом 5 доларів США, може бути речовим доказам у кримінальному провадженні №0000018 від 22.12.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 209, ч.1,2 ст. 200, ч.2,3 ст. 212, ч.1,2 ст. 209 КК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на грошові кошти з наведених вище підстав, оскільки, дослідивши клопотання прокурора та долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що матеріали провадження не містять доказів того, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_10 або іншим особам, причетність яких до вчинення кримінального правопорушення встановлюється органом досудового розслідування.

Таким чином, на переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, слідчий не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, на переконання колегії суддів, арешт на вказане у клопотанні майно (грошові кошти) не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п.п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що вилучені грошові кошти можуть бути об`єктом кримінально - протиправних дій, не спростовують правильність висновків слідчого судді, оскільки відомостей на підтвердження вказаних обставин матеріали клопотання не містять та прокурором під час апеляційного розгляду не надано.

З огляду на вищевикладене у сукупності, доводи прокурора про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді колегія суддів вважає безпідставними та такими, щоне можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Інших підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, у клопотанні слідчого не зазначено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4