Справа №523/139/26
Провадження №1-кс/523/938/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002208 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді надійшло клопотання прокурора про арешт майна в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002208 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.12.2025 приблизно о 07:15 в м. Одеса поблизу будинку № 64 по вул. Академіка Сахарова, сталася дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода), за участю автомобіля «Toyota RAV4», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до КНП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ООР.

29.12.2025, за даним фактом СВ ВП №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідування за №0002208 від 29.12.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

29.12.2025, у ході проведення огляду місця ДТП виявлено та вилучено автомобіль «Toyota RAV4», р/н НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_4 за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.07.2018, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки даний автомобіль необхідний для подальшого проведення необхідних слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз, має значення речового доказу, що має істотне та доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні, а також займає тривалий час.

Прокурор подав до суду заяву відповідно до якої, просив проводити розгляд без його участі, вимоги клопотання та просив його задовольнити.

Власники транспортних засобів, будучи повідомленими про час та дату судового засідання до суду не прибули.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 просив частково задовольнити клопотання прокурора та повернути автомобіль «Toyota RAV4», р/н НОМЕР_1 , для користування.

Дослідивши клопотання та додатки до нього, вивчивши заяви учасників, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що вказані транспортні засоби, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є тимчасовий доступ до речей та документів.

Положеннями п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України та ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_4 , інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

На підставі ч. 2 вищевказаної норми, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1.підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2.призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3.є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4.одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій статті 98 КПК України.

Згідно пункту 1 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 19.11.2012 року № 1104 (далі - Порядок), цей Порядок визначає правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Зі змісту зазначеного вище вбачається, що відповідальними за зберігання речових доказів є сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ.

Підставою арешту майна: є фактичне позбавлення осіб, у володінні якого перебуває транспортний засіб, можливості володіти, відчужити, користуватися та розпоряджатися до вирішення питання про арешт майна або його повернення встановленому законом. Незастосування арешту на вилучений транспортний засіб, який є речовим доказом, може привести до його зникнення, ремонту, відновлення, переобладнання, втрати або пошкодження, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню, а також притягненню до відповідальності кожного, хто вчинив кримінальне правопорушення, в міру своєї вини.

Мета арешту: збереження речових доказів, а також збирання, фіксації відомостей, що можуть бути використані у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження як докази.

Враховуючи те, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані автомобілі мають суттєве значення, в тому числі сліди злочину, які вони зберегли на собі, для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без їх вилучення існує реальна загроза зміни або знищення слідової інформації, яка наявна на теперішній час на транспортних засобах, необхідно накласти арешт на тимчасово вилучене майно автомобіль «Toyota RAV4», р/н НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_4 за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.07.2018.

Накладення арешту на вказане майно допоможе запобігти можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, на підставі чого слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 98, 110, 131, 132, 167, 170-175, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Пересипської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002208 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.12.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на автомобіль «Toyota RAV4», р/н НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_4 за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.07.2018, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який у ході проведення огляду місця ДТП виявлено та вилучено.

Передати автомобіль «Toyota RAV4», р/н НОМЕР_1 , який на момент ДТП фактично перебував у володінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та власником якого є ОСОБА_4 за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 20.07.2018, йому на відповідальне зберігання, в стані у якому він перебуває, не ремонтувати, не переховувати, не відчужувати, не змінювати місце знаходження авто без погодження з уповноваженими особами, зобов`язавши останнього надати автомобіль на першу вимогу слідчому, прокурору, експертові, спеціалістові або суду.

Ухвала виконується негайно, її оскарження не зупиняє виконання.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, без виклику яких постановлено ухвалу протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1