№ провадження 1-кп/646/713/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0010890 від 05.12.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Чортиця, Любарського р-ну, Житомирської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину,військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

11 грудня 2024 року в провадження судді Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 кримінальне провадження №0010890 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.12.2024 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовлено, кримінальне провадження призначеного до судового розгляду.

Зазначене кримінальне провадження відповідно до розпорядження керівника апарата Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.02.2025 №02-07/30 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025, надійшла у провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28.02.2025 кримінальне провадження №0010890 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.05.2025 призначено судовий розгляд за обвинувальним актом по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0010890 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Захисником заявлене клопотання, в якому він просив визнати внаслідок невиконання вимог ст. 290 (ч. 9) щодо відкриття матеріалів стороною обвинувачення у кримінальному провадження № 0010890 від 05.12.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України докази (документи, речові докази) сторони обвинувачення очевидно недопустимими та не досліджувати їх у судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене захисником клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.

Згідно з ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Частиною 13 ст. 290 КПК визначено, що відкриття матеріалів дізнання сторонами кримінального провадження здійснюється в порядку, передбаченому статтями 301 і 314 КПК.

Зважаючи на аналіз положень чинного законодавства, відкриття матеріалів досудового розслідування має бути здійснено до початку судового розгляду, оскільки сторони мають право бути готовими до проведення змагального процесу мати заперечення на доводи сторони обвинувачення та навпаки.

Разом із тим, сторона як захисту, так і обвинувачення не може використовувати вказане положення процесуального закону як формальну й безумовну підставу, щоб вимагати від суду визнання доказів очевидно недопустимими.

Крім того, суд звертає увагу, що законодавець не позбавляє учасників можливості здійснити відкриття матеріалів дізнання й тоді, коли судовий розгляд розпочався (вказане твердження узгоджується з правовою позицією відображеною у постанові Верховного Суду у справі № 521/2542/14-к від 06.12.2018).

Згідно з ч. 3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала (ст.350 КПК України).

Відповідно до ч. 1ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, виходячи з аналізу положень частини 1статті 84 КПК України, можна зробити висновок, що доказами в кримінальному провадженні є не будь-які фактичні дані, а лише ті, які отримані у передбаченому КПК України порядку.

Згідно з ч. 1ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 258 КПК України, спілкуванням є передання інформації у будь-якій формі від однієї особи до іншої безпосередньо або за допомогою засобів зв`язку будь-якого типу. Спілкування є приватним, якщо інформація передається та зберігається за таких фізичних чи юридичних умов, при яких учасники спілкування можуть розраховувати на захист інформації від втручання інших осіб.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч. 1ст. 258 КПК України ніхто не може зазнавати втручання у приватне спілкування без ухвали слідчого судді.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду від 20.10.2011 обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних у результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності. Конституційний Суд України у цьому Рішенні зазначив, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється виключно оперативними підрозділами органів, визначених у ч. 1 ст. 5 Закону Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність»; відповідно до ч. 2 вказаної статті проведення такої діяльності громадськими, приватними організаціями та особами, іншими органами чи їх підрозділами, крім визначених у ч. 1 цієї статті, заборонено.

Конституційний Суд України виходив з того, що фактичні дані про скоєння злочину чи підготовку до нього можуть бути одержані не тільки в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноважених на це осіб, а й випадково зафіксовані фізичними особами, які здійснювали власні (приватні) фото-, кіно-, відео-, звукозаписи, або відеокамерами спостереження, розташованими як у приміщеннях, так і ззовні.

За змістом цього Рішення при оцінюванні на предмет допустимості як доказів у кримінальній справі фактичних даних, що містять інформацію про скоєння злочину чи підготовку до нього та подані в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 66 КПК 1960 року, необхідно враховувати ініціативний або ситуативний (випадковий) характер дій фізичних або юридичних осіб, їх мету та цілеспрямованість при фіксуванні зазначених даних.

Відповідно до приписів ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Мотиви, на які посилається захисник, неможливо об`єктивно оцінити без дослідження доказів в процесі судового розгляду, за результатами якого дані докази будуть оцінені при винесенні остаточного судового рішення, в тому числі, і з точки зору їх допустимості.

Таким чином, суд вважає, що клопотання сторони захисту на даному етапі кримінального провадження є передчасним, питання допустимості вказаних доказів слід вирішити за наслідками розгляду кримінального провадження в цілому, тобто, з дотриманням вимог ч.1ст.89 КПК України, надавши оцінку наведеним у клопотанні доказам у сукупності з усіма обставинами, встановленими в процесі судового розгляду.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст.84-90,93КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 про визнання очевидно недопустимими доказів - відмовити.

Питання щодо допустимості доказів, зазначених у клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 від 07.01.2025 про визнання очевидно недопустимими доказів, вирішити під час ухвалення остаточного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1