печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3134/26-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження за № 0001182 від 03.12.2025, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не депутата, не адвоката, інвлідність щодо якого не встановлено, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 за погодженням з прокурором першого відділу першого управління Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001182 від 03.12.2025, відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копія клопотання та матеріалів на його обґрунтування відповідно до ч. 2 ст. 184 КПК України вручені стороні захисту 12.16.2026 о 12 год. 16 хв.

Так, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001182 від 03.12.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Слідчий зазначає, що у вказаному провадженні ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, повторно, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень та перешкоджання слідству.

Необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину, що передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути вагомою підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від слідства та суду.

На даний час існують ризики того, що він, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав в ньому зазначених. Сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання, посилаючись на письмові заперечення, що долучені до матеріалів клопотання. Захисник зазначив, що стороною обвинувачення не доведені мета застосування запобіжного заходу, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Також вказали щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки ані повідомлення про підозру, ані клопотання про застосування запобіжного заходу, не містять відомостей про конкретні факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення повідомлення про підозру за інкримінованим злочином. Також, сторона захисту вказує на відсутність ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши клопотання та дослідивши докази, якими обґрунтовується клопотання, заперечення та докази, якими обґрунтовуються такі заперечення, документи, які характеризують особу підозрюваного, заяви про взяття підозрюваного на поруки, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001182 від 03.12.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

Суть підозри обрунтовано наступним чином.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ОСОБА_4 ) з 07.11.2015 по 18.12.2025 проходив службу в Національній поліції України, відповідно до наказу № 775 о/с від 03.08.2021 обіймав посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу кадрового забезпечення Управління патрульної поліції Київській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Таким чином, ОСОБА_4 , займаючи відповідну посаду, будучи працівником зазначеного правоохоронного органу, умисно вчинив кримінальні правопорушення, за наступних обставин.

Так, у 2012-2013 роках, більш точна дата та час не встановленні, ОСОБА_4 , перебуваючи в місті Біла Церква Київської області познайомився з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким почав підтримувати дружні відносини. В подальшому, ОСОБА_4 , будучи у дружніх відносинах з останнім, неодноразово позичав у нього значні суми грошових коштів в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Зокрема, 28.12.2023 ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, які повернув впродовж 2024 року. Вказана обставина створювала уяву в ОСОБА_7 про платоспроможність та добросовісність ОСОБА_4 з приводу взятих ним зобов`язань.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше лютого 2025 року, в ОСОБА_4 виник протиправний умисел на заволодіння майном ОСОБА_7 , шляхом зловживання його довірою, а саме в отриманні грошових коштів у борг в останнього, висловлюючи обіцянку повернути грошові кошти з відсотками та надаючи деталізацію потреб у таких позиках, з метою створення уяви необхідності їх надання та справжності наміру виконання ОСОБА_4 зобов`язань, однак не виконувати їх та не повертати отримані в борг кошти.

Так, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше березня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу, направленого на заволодіння майном ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 18 000 доларів США, із строком повернення до перших чисел квітня 2025 року, нібито для отримання ОСОБА_4 прибутку від використання вказаної позики, пообіцявши повернути грошові кошти ОСОБА_7 разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 19 800 доларів США, тим самим створюючи уяву про вигідність надання такої позики.

В кінці лютого - на початку березня 2025 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в післяобідній час, запросив ОСОБА_7 до автомобіля марки «Тойота», припаркованого в районі ТРЦ «Ocean Plaza» в місті Києві за адресою: вул. Антоновича, 176, та, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , отримав від нього 18 000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) на 01.03.2025 становило 747 252 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність такої позики, ОСОБА_4 того ж дня написав боргову розписку.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 18 000 доларів США ОСОБА_7 не повернув, про причини невиконання зобов`язань не повідомив.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_7 , висловив прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 16 200 доларів США, нібито для отримання ОСОБА_4 прибутку від використання вказаної позики, та запевнив ОСОБА_7 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 18 000 доларів США.

На початку квітня 2025 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в післяобідній час, запросив ОСОБА_7 до автомобіля марки «Тойота», припаркованого в районі кав`ярні «Горький», за адресою: Київська область, Бучанський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Дорошенка, 15, та, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , отримав від останнього 16 200 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 01.04.2025 становило 671 049 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність такої позики, ОСОБА_4 повідомив, що кошти позичаються для його знайомого ОСОБА_8 , який поверне їх з відсотком.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 16 200 доларів США ОСОБА_7 не повернув, про причини невиконання зобов`язань не повідомив. Встановлено, що ОСОБА_8 у ОСОБА_4 грошові кошти не позичав.

Крім цього, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше травня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, нібито для отримання ОСОБА_4 прибутку від використання вказаної позики, та запевнив ОСОБА_7 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 11 000 доларів США, тим самим створюючи уяву про вигідність надання такої позики.

В кінці квітня - на початку травня 2025 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в післяобідній час, прибув за місцем помешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , та передав йому грошові кошти в сумі 3600 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 01.05.2025 становило 149 294 грн, нібито як відсоток від минулих позик, та висловив прохання про передачу грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, нібито для передачі ОСОБА_8 , який поверне їх з відсотком, з метою створення уяви про свою платоспроможність та вигідність такої позики. Того ж дня, ОСОБА_4 зловживаючи довірою ОСОБА_7 , отримав від нього 10 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 01.05.2025 становило 414 706 грн.

Крім цього, в кінці травня 2025 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_4 в районі будівлі УПП у Київській області ДПП НП України, за адресою: м. Київ, вул. Мрії, 19, після чого вони сіли в автомобіль ОСОБА_7 марки «Кіа», н.з. НОМЕР_1 . Під час вказаної зустрічі, ОСОБА_4 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 14600 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 31.05.2025 становило 606 316 грн, з яких 10 000 доларів США, зі слів ОСОБА_4 повертав як раніше запозичені, а 4600 доларів США, як відсоток за користування коштами. Водночас, діючи на виконання протиправного умислу, направленого на заволодіння коштами ОСОБА_7 , ОСОБА_4 попросив передати назад йому грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 31.05.2025 становило 415 285 грн, на строк до кінця червня 2025 року, пообіцявши повернути грошові кошти ОСОБА_7 разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 11 000 доларів США.

В кінці червня 2025 року, ОСОБА_4 із загальної суми 10 000 доларів США повернув ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 30.06.2025 становило 41 640 грн, іншу частину в подальшому не повернув, про причини невиконання зобов`язань не повідомив.

При невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше травня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 27 000 доларів США, нібито для отримання ОСОБА_4 прибутку від використання вказаної позики, та запевнив ОСОБА_7 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 29 000 доларів США, тим самим створюючи уяву про вигідність надання такої позики.

Наприкінці травня 2025 року, більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, у вечірній час, зустрівся з ОСОБА_7 в районі АЗС «БРСМ» по вул. Павлюченко у м. Біла Церква, та, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , отримав від нього 27 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 31.05.2025 становило 1 121 269 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність такої позики, ОСОБА_4 повідомив, що кошти позичаються для його знайомого ОСОБА_9 , який поверне їх з відсотком.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 27 000 доларів США ОСОБА_7 не повернув, про причини невиконання зобов`язань не повідомив. Встановлено, що ОСОБА_9 в ОСОБА_4 грошові кошти не позичав.

Крім цього, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше липня 2025 року, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_7 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 27 000 доларів США, нібито для отримання ОСОБА_4 прибутку від використання вказаної позики, та запевнив ОСОБА_7 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 30 500 доларів США, в строк до 01.08.2025.

05.07.2025, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в проміжок часу з 14:00 по 15:00, зустрівся з ОСОБА_7 на паркувальному майданчику, за адресою: м. Біла Церква, вул. Праведників Світу, 37А, та, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , отримав від нього 27 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 05.07.2025 становило 1 126 545 грн. Бажаючи створити уяву про вигідність такої позики, ОСОБА_4 повідомив, що кошти поверне з відсотком.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 27 000 доларів США ОСОБА_7 не повернув, про причини невиконання зобов`язань не повідомив.

Таким чином, сума грошових коштів, отриманих ОСОБА_4 від ОСОБА_7 в період з кінця лютого 2025 року по 05.07.2025, та в подальшому не повернутих, склала 89 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ становило 3 200 868 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у 2019 році, більш точна дата та час не встановленні, ОСОБА_4 , у невстановленому місці, познайомився з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким почав підтримувати дружні відносини. В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи у дружніх відносинах з ОСОБА_9 , неодноразово позичав у нього значні суми грошових коштів, в іноземній валюті, а саме в доларах США.

Зокрема, 15.12.2024 ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 43 000 доларів США, які згодом були повернуті ОСОБА_4 в повному обсязі. Вказані обставини створювали уяву в ОСОБА_9 про доброчесність та платоспроможність ОСОБА_4 з приводу взятих ним зобов`язань.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2025 року, в ОСОБА_4 виник протиправний умисел на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом зловживання його довірою, а саме в отриманні грошових коштів в борг у останнього, висловлюючи обіцянку повернути грошові кошти з відсотками та надаючи деталізацію потреб у таких позиках, з метою створення уяви необхідності їх надання та справжності наміру виконання ОСОБА_4 зобов`язань, однак не виконувати їх та не повертати отримані в борг кошти.

Так, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 05.04.2025, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 10 000 доларів США, із строком повернення до 05.05.2025, нібито для допомоги розвитку бізнесу матері ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , та запевнив ОСОБА_9 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, в загальній сумі 11 000 доларів США.

05.04.2025 ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в проміжок часу з 13:30 по 14:30, прибув за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , та, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від останнього 10 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 05.04.2025 становило 413 426 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність надання такої позики, ОСОБА_4 того ж дня написав розписку, відповідно до якої зобов`язався до 05.05.2025 повернути ОСОБА_9 «тіло» позики в сумі 10 000 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 1 000 доларів США, всього 11 000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США ОСОБА_9 не повернув, відсотки в сумі 1000 доларів США за користування позикою не сплатив, про причини невиконання зобов`язань не повідомив.

Крім цього, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 02.06.2025, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 23 000 доларів США, із строком повернення до 01.07.2025, нібито для допомоги в придбанні житла по програмі «Є-оселя» колезі - ОСОБА_11 , та запевнив ОСОБА_9 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, в загальній сумі 25 300 доларів США.

02.06.2025 ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в проміжок часу з 15:00 по 17:00, прибув за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , та, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від останнього 23 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 02.06.2025 становило 955 100 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність надання такої позики, ОСОБА_4 того ж дня написав боргову розписку, відповідно до якої зобов`язався повернути до 01.07.2025 ОСОБА_9 «тіло» позики в сумі 23 000 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 2 300 доларів США, всього 25 300 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 23 000 доларів США ОСОБА_9 не повернув. Разом із цим, встановлено, що ОСОБА_4 грошові кошти ОСОБА_11 не передавав, а використав відомий йому факт придбання вказаною особою нерухомості в квітні 2025 року для зловживання довірою ОСОБА_9 . Про причини невиконання зобов`язань ОСОБА_4 не повідомив.

Також, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 05.07.2025, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 24 500 доларів США, із строком повернення до 05.09.2025, нібито для допомоги в придбанні житла по програмі «Є-оселя» колезі - ОСОБА_12 , та запевнив ОСОБА_9 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 30 000 доларів США.

05.07.2025 ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в проміжок часу з 13:30 по 15:30, запросив ОСОБА_9 до автомобіля марки «Тойота», припаркованого за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 34, та, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від нього 24 500 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 05.07.2025 становило 1 022 385 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність такої позики, ОСОБА_4 того ж дня написав боргову розписку, відповідно до якої зобов`язався повернути до 05.09.2025 ОСОБА_9 «тіло» позики в сумі 24 500 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 5 500 доларів США, всього 30 000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 24 500 доларів США ОСОБА_9 не повернув. Разом із цим, встановлено, що ОСОБА_4 грошові кошти ОСОБА_12 не передавав, а використав відомий йому факт отримання вказаною особою довідки, необхідної для придбання нерухомості по програмі «Є-оселя» для зловживання довірою ОСОБА_9 . Про причини невиконання зобов`язань ОСОБА_4 не повідомив.

Крім цього, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 10.07.2025, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 30 000 доларів США, із строком повернення до 10.08.2025, нібито для оплати навчання за кордоном сина ОСОБА_4 - ОСОБА_13 , та запевнив ОСОБА_9 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 31 500 доларів США.

10.07.2025 ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в проміжок часу з 17:30 по 19:00, прибув за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , та, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від нього 30 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 10.07.2025 становило 1 253 235 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність надання такої позики, ОСОБА_4 того ж дня написав боргову розписку, відповідно до якої зобов`язався повернути до 10.08.2025 ОСОБА_9 «тіло» позики в сумі 30 000 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 1 500 доларів США, всього 31 500 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США ОСОБА_9 не повернув, проте, бажаючи уникнути претензій з боку ОСОБА_9 щодо неповернення позик, в серпні-вересні 2025 року передав останньому 7120 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 01.09.2025 становило 294 200 грн, як проценти за користування коштами. Про причини невиконання зобов`язань ОСОБА_4 не повідомив.

У подальшому, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, але не пізніше 07.08.2025, ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_9 , шляхом зловживання довірою, висловив останньому прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 15 000 доларів США, із строком повернення до 07.09.2025 та 18 200 доларів США, із строком повернення до 07.10.2025 нібито для інвестування в торгівельний бізнес його знайомого - ОСОБА_14 , та запевнив ОСОБА_9 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами, всього в сумі 16 500 доларів США та 21 840 доларів США.

07.08.2025 ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в проміжок часу з 13:30 по 15:30, запросив ОСОБА_9 до автомобіля марки «Тойота», припаркованого в районі станції метрополітену «Теремки» в місті Києві, та зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від нього 15 000 доларів США та 18 200 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 07.08.2025 становило 1 381 485 грн. Бажаючи створити уяву про свою платоспроможність та вигідність такої позики, ОСОБА_4 того ж дня написав боргові розписки, відповідно до яких зобов`язався повернути ОСОБА_9 до 07.09.2025 «тіло» позики в сумі 15 000 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 1 500 доларів США, всього 16 500 доларів США та до 07.10.2025 «тіло» позики в сумі 18 200 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 3 640 доларів США, всього 21 840 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 33 200 доларів США ОСОБА_9 не повернув. Разом із цим, встановлено, що ОСОБА_4 грошові кошти ОСОБА_14 не передавав, а використав відомий йому факт зайняття вказаною особою підприємницькою діяльністю для зловживання довірою ОСОБА_9 . Про причини невиконання зобов`язань ОСОБА_4 не повідомив.

У листопаді 2025 року, ОСОБА_4 повернув ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 01.11.2025 становило 503 641 грн та з цього моменту ОСОБА_4 став уникати зустрічей з ОСОБА_9 та відмовився надавати будь-яку інформацію стосовно терміну повернення грошових коштів.

Таким чином, сума грошових коштів, отриманих ОСОБА_4 від ОСОБА_9 в період з 10.04.2025 по 07.08.2025, та в подальшому не повернутих, склала 101 580 доларів, що згідно з курсом НБУ на 01.11.2025 становила 4 227 790 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, повторно, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Крім цього, у 2018 році, більш точна дата та час не встановлені, ОСОБА_4 , працюючи у батальйоні патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції Київської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, познайомився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яким почав підтримувати дружні відносини. В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи у дружніх відносинах з ОСОБА_8 , неодноразово позичав у нього значні суми грошових коштів.

Зокрема, навесні 2025 року, більш точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_8 грошові кошти в сумі приблизно 13 000 доларів США, які згодом, проте не пізніше травня 2025 року були повернуті ОСОБА_4 в повному обсязі. Вказані обставини створювали уяву в ОСОБА_8 про доброчесність та платоспроможність ОСОБА_4 з приводу взятих ним зобов`язань.

Однак, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 10:45 02.08.2025 року, в ОСОБА_4 виник протиправний умисел на заволодіння майном ОСОБА_8 , шляхом зловживання його довірою, а саме в отриманні грошових коштів в борг у останнього, висловлюючи обіцянку повернути грошові кошти з відсотками та надаючи деталізацію потреб у таких позиках, з метою створення уяви необхідності їх надання та справжності наміру виконання ОСОБА_4 зобов`язань, однак не виконувати їх та не повертати отримані в борг кошти.

Так, 02.08.2025 о 10:45 год., ОСОБА_4 , діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою, при спілкуванні в месенджері «WhatsApp» висловив ОСОБА_8 прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 13 500 доларів США, із строком повернення до 01.09.2025, нібито для купівлі автомобіля марки «Lexus» у власність, та запевнив ОСОБА_8 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами. На вказане прохання ОСОБА_8 погодився та вони домовились про зустріч 04.08.2025.

04.08.2025, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в період часу з 16:00 по 17:00, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на автомобілі «Тойота» прибув за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 , та, зловживаючи довірою ОСОБА_8 , отримав від нього 13 500 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 04.08.2025 становило 563 819 грн. Бажаючи створити уяву про свою доброчесність та платоспроможність, ОСОБА_4 в цей же день написав боргову розписку, відповідно до якої зобов`язався до 01.09.2025 повернути ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 13 500 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 13 500 доларів США ОСОБА_8 не повернув.

Крім цього, ОСОБА_4 14.08.2025 о 12:38 год., діючи на виконання протиправного умислу на заволодіння майном ОСОБА_8 , шляхом зловживання довірою, при спілкуванні в месенджері «WhatsApp» висловив ОСОБА_8 прохання про надання йому в борг грошових коштів в сумі 9 000 доларів США, із строком повернення до 01.09.2025, нібито для купівлі автомобіля марки «Toyota Camry» для подальшого його перепродажу за більш вигідною ціною, та запевнив ОСОБА_8 в тому, що поверне грошові кошти останньому разом із відсотками за користування коштами до 01.09.2025. На вказане прохання ОСОБА_8 погодився та вони домовились про зустріч цього ж дня.

14.08.2025, ОСОБА_4 , продовжуючи діяти на виконання протиправного умислу, в період часу з 14:00 по 15:00, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, на автомобілі «Тойота» прибув за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_4 , та зловживаючи довірою ОСОБА_8 , отримав від нього 9000 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 14.08.2025 становило 373 634 грн. Бажаючи створити уяву про свою доброчесність та платоспроможність, ОСОБА_4 в цей же день написав боргову розписку, відповідно до якої зобов`язався до 01.09.2025 повернути ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 9 000 доларів США.

В подальшому, ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 9 000 доларів США ОСОБА_8 не повернув.

Таким чином, сума грошових коштів, отриманих ОСОБА_4 від ОСОБА_8 в період з 04.08.2025 по 14.08.2025 та в подальшому не повернутих склала 22 500 доларів США, що згідно з курсом НБУ на 14.08.2025 становило 937 453 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, повторно, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

16.01.2026 року в порядку ст.ст. 276-278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджуються зібраними під час досудового розслідування у кримінальному провадженні доказами, а саме: заявами ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про вчинення кримінального правопорушення; протоколами допитів потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; протоколами огляду листування в месенджерах між ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 ..

Виходячи з наявних в матеріалах даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 КК України.

При цьому, докази на вказаній стадії кримінального процесу на їх допустимість відповідно до ст. 89 КПК України слідчим суддею не оцінюються.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, у сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів щодо можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, містяться в їх сукупності в матеріалах, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, копії яких долучені до клопотання.

Приймаючи вказані дані з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважаю їх достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_4 . Крім того, вищенаведені обставини підтверджуються поясненням прокурора наданим під час розгляду цього провадження, а також доказами, долучених стороною обвинувачення до клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім, ніж до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, інкриміновані громадянину України ОСОБА_4 кримінальні правопорушення віднесено до категорії особливо тяжких.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, сімейний та майновий стан, сталість соціальних зв`язків, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні;.

Також слідчий суддя, з урахуванням матеріалів клопотання та пояснень сторін у судовому засіданні, вбачає наявними ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що обгрунтовується тим, що злочин, що інкримінується ОСОБА_4 , є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_4 усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість ймовірного покарання не є самостійною підставою для утримання особи, проте у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначає, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів» та у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

- незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. Наявність зазначених ризиків обґрунтовується характером та обставинами вчинення злочину ОСОБА_4 , який у зв`язку із набуттям статусу підозрюваного отримує можливість ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження, а також те, що підозрюваний тривалий час був співробітником правоохоронного органу, в тому числі кадрового підрозділу, має широке коло знайомих серед працівників правоохоронних органів. Крім цього, повне коло свідків в даному кримінальному провадженні встановлюється, а тому є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, з метою уникнення відповідальності за вчинені особливо тяжкі злочини шляхом їх залякування, умовляння, пропонування неправомірної вигоди тощо. Вплив на свідків може сприяти уникненню притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, слід врахувати що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). Тобто, ризик впливу на свідків існує на початковому етапі кримінального провадження, як при зібранні доказів, так і до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з цим, суд вважає, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено наявність ризиків того, що ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у якому підозрюється оскільки вони жодним чином не підтверджені, а у клопотанні зроблено тільки формальне посилання на них.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджується наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Фактичні обставини злочину, інкримінованого підозрюваному свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

З огляду на встановлення наявності обґрунтованої підозри, доведеність існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, особу підозрюваного та конкретні обставини правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , його активну роль у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що будь-який більш м`який запобіжний захід, зокрема і домашній арешт, не зможе запобігти встановленим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 , а тому наявні підстави для задоволення клопотання слідчого та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Однак, вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення злочину, його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, сімейний стан, стан здоров`я, його роль у вчиненні кримінальних правопорушень, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя бере до уваги, що заявлені органом досудового розслідування ризики, передбачені п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому суд оцінює їх критично, визнає недоведеним та такими, які зазначені у клопотанні лише формально.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваній розмір застави, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що, на переконання слідчого судді, застава у зазначених межах, не здатна забезпечити виконання підозрюваним, передбачених законом обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, враховуючи конкретні обставини та тяжкість та специфіку правопорушення, у яких підозрюється ОСОБА_4 , даних про особу підозрюваного, розмір ймовірної шкоди, майнового стану підозрюваного, вважаю із врахуванням принципів розумності і співмірності необхідним вийти за максимальну межу розміру застави, що передбачена п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, та визначити заставу у розмірі у межах 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 1 664 000 (один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі) грн., у разі внесення якої він підлягає звільненню з-під варти, оскільки на підставі досліджених матеріалів, внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 182 КПК України, Такий розмір застави відповідатиме практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Окрім цього, обираючи відносно підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Керуючись ст. 177, 178, 182-183, 193, 194, 196, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Застосувати у кримінальному провадженні № 0001182 від 03.12.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 березня 2026 року.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно становить 1 664 000 (один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі) грн.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок:

Отримувач ТУ ДСАУ у м. Києві

ЄДРПОУ банку: 26268059;

р/р UA1012089

Банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ.

МФО 820172;

Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного такі обов`язки: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора або суду ; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими щодо обставин кримінального провадження; здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 19.03.2026 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, передбачені ч. 8-11 ст. 182 КПК України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1