Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9974/25
Провадження № 1-кп/644/945/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 23.04.2025, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, не заміжньої, з вищою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

21.04.2025 приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій прямий умисел, з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки за результатом своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, маючи на меті спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 підійшла до неповнолітньої ОСОБА_7 з-за спини, схопила потерпілу лівою рукою за шию ззаду та сильно стиснула, при цьому притискаючи ОСОБА_7 до меблевої стінки, після чого відпустила її.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_5 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09-1601/2025 від 01.10.2025 спричинила потерпілій ОСОБА_7 , тілесні ушкодження у вигляді одного садна на лівій бічній поверхні шиї в нижній третині, яке за ступенем тяжкості є легким тілесним ушкодженням за критерієм тривалості розладу здоров`я як таке, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності та має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше як шість днів відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України тобто умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнала повністю та визнала обставини, які викладені в обвинувальному акті. Щодо цивільного позову вказала, що вона не визнає його повністю в частині стягнення з неї моральної шкоди та визнає частково на суму 5000 грн. в частині стягнення матеріальної шкоди. Додатково пояснила, що 21.04.2025 близько 19-30 год. вона прийшла в гості до своєї хресниці ОСОБА_8 , щоб привітати її з днем народження за адресою: АДРЕСА_2 . Перед десертом близько 21-00 год. ОСОБА_9 почала суперечку з нею з приводу гучності телефону, сказавши образливи слова в її, ОСОБА_5 , бік. Далі почалося чаювання і ОСОБА_9 різко нецензурною лайкою прошепотіла їй з приводу того що вона, ОСОБА_5 , не почула що їй подавати чай або каву. У відповідь на це вона, ОСОБА_5 , підійшла до ОСОБА_10 та схопила її за шию, сказавши що так поводити себе не треба. Далі ОСОБА_9 не кричала, не плакала, проте вийшла з кімнати. Десь через годину вона, ОСОБА_5 , пішла додому, її проводили, в тому числі її мовчки проводила ОСОБА_9 . Ще через 30-40 хвилин їй зателефонувала бабуся ОСОБА_10 та прислала фотографію синців на шиї ОСОБА_11 . Вона поки що не відшкодовувала шкоду ОСОБА_12 , проте кається у вчиненому та дуже переживає з цього приводу.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_13 подав письмову заяву, в якій із посиланням на перебування потерпілої та її законної представниці поза межами міста Харкова було висловлено прохання розглядати справу без їх участі. Обвинувачена, захисник та прокурор не заперечували проти розгляду справи без участі потерпілої та її законної представниці.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги те, що прокурор, захисник і представник потерпілої також не оспорювали фактичні обставини провадження, в той час як судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена ОСОБА_5 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд вирішив допитати обвинувачену, дослідити матеріали, що характеризують обвинувачену, процесуальні документи щодо визнання предметів речовими доказами та додатки до позовної заяви, оскільки обвинувачена визнала позов лише частково.

Суд, врахувавши визнання обвинуваченою всіх обставин, які викладені у обвинувальному акті, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку про те, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченій покарання суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, особу обвинуваченої, яка не заміжня, офіційно не працевлаштована, не судима, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, вину визнала у повному обсязі.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої. Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до скоєного, суд приходить до висновку про те, що з метою виправлення обвинуваченої та з метою попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, необхідно призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу. В судовому засіданні обвинувачена підтвердила, що вона сама себе утримує, має дохід 5-6 тисяч гривень на місяць, а тому суд вважає, що вона має гроші для сплати штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченої та буде достатнім для досягнення відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Потерпілою ОСОБА_7 подано цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який ухвалою суду від 06.11.2025 було прийнято до розгляду.

Позивачка просить стягнути з обвинуваченої 15782,66 грн. майнової шкоди та 500000 грн. моральної шкоди в порядку компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Матеріальна шкода, за твердженням позивачки, виразилася у необхідності понести витрати на проведення судово-медичної експертизи, на придбання ліків, медичного обладнання, на реабілітацію. Моральна шкода виразилася у фізичному болі, дискомфорті, необхідності проходження лікування та обстежень, в результаті чого було нанесено психологічну травму. Крім того, свідком цієї події була мати потерпілої ОСОБА_14 , яка є інвалідом 1 групи, паралізована, дана подія спричинила їй сильний емоційний стрес. Через переляк її моральний стан різко погіршився і виникла загроза повторного інсульта, що є небезпечним для її здоров`я та життя.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 цивільний позов про стягнення моральної та майнової шкоди визнала частково, а саме визнала позов в частині матеріальної шкоди на суму 5000 грн.

Вислухавши сторони, дослідивши докази цивільного позову та кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 2 статті 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно частини 5 статті 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому статтею 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) у пункті 90 зазначено про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд вважає доведеним факт завдання моральної шкоди неповнолітній потерплій ОСОБА_7 , оскільки діями ОСОБА_5 потерпілій було завдано легких тілесних ушкоджень. Суд вважає, що будь-яка нормально реагуюча людина відчує достатньо інтенсивні моральні страждання, якщо їй безпідставно, умисно та раптово буде завдано легких тілесних ушкоджень. Внаслідок цього було завдано фізичного болю потерпілій, а тому є підстави для відшкодування моральної шкоди.

Однак, потерпілою належним чином не вмотивовано з чого вона виходила, оцінюючи завдану їй моральну шкоду саме у розмірі 500000 грн. Суд вважає, що з огляду на встановлені обставини справи, характер та глибину моральних страждань, характер фізичних ушкоджень потерпілої, керуючись принципом розумності та справедливості, моральну шкоду слід стягнути в сумі 5000 грн., а у задоволенні іншої частини вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Щодо стягнення майнової шкоди суд виходить з того, що в обґрунтування заявленої суми матеріальних збитків потерпілою надано виписки із медичної карти хворої та фіскальні чеки, а також акт надання послуг №127 від 15.09.2025. Крім того, потерпіла у позовній заяві стверджує, що внаслідок дій обвинуваченої їй було завдано пошкодження шийного відділу хребта.

Суд зазначає, що у всіх наявних висновках судово-медичної експертизи, які були складені в цьому кримінальному провадженні, відсутні будь-які посилання на те, що потерпілій було завдано пошкодження шийного відділу хребта саме внаслідок дій обвинуваченої або в день, коли обвинувачена завдала потерпілій легкого тілесного ушкодження. З наданих потерпілою виписок з лікарні не вбачається, що необхідність звернення до лікаря та відповідні діагнози були викликані саме діями обвинуваченої. Надані позивачкою фіскальні чеки не доводять факту придбання нею ліків саме для лікування тих ушкоджень, які були завдані їй обвинуваченою.

Іншими словами, суд вважає, що позивачка не довела причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченої та тими діагнозами, які відображені у наданих позивачкою виписках. Надані позивачкою чеки про придбання певних товарів та акт надання послуг не пов`язані з протиправними діями обвинуваченої, оскільки відсутні докази того, що надані за актом послуги та придбані за чеками товари були необхідними саме внаслідок протиправних дій обвинуваченої.

Разом з тим, обвинувачена визнала вимоги про стягнення майнової шкоди на суму 5000 грн. Отже, слід частково задовольнити позовні вимоги про стягнення майнової шкоди на суму 5000 грн., а у задоволенні іншої частини цих вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченої запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок (реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів ГУК Харківська область/МТГХарків/21081100; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0020649; код класифікації доходів бюджету 21081100).

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної та майнової шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та майнову шкоду в розмірі 5000 гривень.

Відмовити у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_7 .

Речові докази, а саме виписка № 1958 від 25.04.2025 3 КНП «МКБЛ № 17» ХМР на ім`я ОСОБА_7 на 1 арк., виписка № 2307/9 від 09.05.2025 3 КПП «МКБЛ № 17» ХМР на ім`я ОСОБА_7 на арк., копія виписки № 2307/9 від 09.05.2025 3 КНП «МКБЛ № 17» ХМР на ім`я ОСОБА_15 з назначенням лікаря (№ 4164/17) на 1 арк., копія виписки № 2307/9 від 09.05.2025 з КНП «МКБЛ № 17» ХМР на ім`я ОСОБА_7 з призначенням лікаря (№ 2505/2) на 1 арк., картка хворого, яка лікується у фізіотерапевтичному відділенні (кабінеті) на ім`я ОСОБА_7 на 1 арк., результати інструментальних досліджень з центру Бубновського від 13.08.2025 на ім`я ОСОБА_7 на 5 арк., рентгенівські знімки ОСОБА_7 на 3 арк., результати МРТ на ім`я ОСОБА_7 № 000016045 від 14.08.2017 на 1 арк. амбулаторна картка на ім`я ОСОБА_7 У81026 на 207 арк. повернути ОСОБА_7 .

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_16