Провадження №11-кп/801/163/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу зі змінами засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року про застосування до засудженого примусового лікування, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року задоволено подання начальника Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» ОСОБА_9 та до засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусове лікування від активного туберкульозу легень у спеціалізованому протитуберкульозному закладі.

Задовольняючи подання суд виходив з того, що під час судового розгляду установлено, що засуджений ОСОБА_7 має захворювання, яке становить небезпеку для оточуючих осіб (активний туберкульоз легень) та ухиляється від лікування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі зі змінами засудженого ОСОБА_7 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року через істотні порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просять винести нове рішення, яким подання про застосування примусового лікування повернути начальнику Вінницької УПВ №1, закрити провадження за даним поданням.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не мав повноважень розглядати подання начальника Вінницької УПВ №1 про застосування примусового лікування, оскільки застосування такого примусового лікування не регламентовано положенням ст. 96 КК України, та яке суперечить положенням Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз». У випадку захворювання особи на цю хворобу примусове лікування має застосовуватись відповідно до положень Цивільного кодексу України. Також вказує на те, що йому не було встановлено належним чином діагноз, а лікування в умовах ув`язнення здійснюється лікарськими препаратами, які мають значний побічний ефект та негативно впливають на інші органи, зокрема печінку.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу засудженого з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги вважаючи ухвалу місцевого суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, суд правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення подання начальника установи виконання покарань про застосування до засудженого примусового лікування.

Законом про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 96 КК України) визначено, що примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Окрім того, відповідно до ст. 117 КВК України до засуджених до позбавлення волі осіб, які мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, та тих, які не пройшли повного курсу лікування і відмовляються від нього, адміністрацією колонії застосовуються призначені судом примусові заходи медичного характеру або примусове лікування. Якщо під час відбування покарання буде встановлено, що засуджений має хворобу, яка становить небезпеку для здоров`я інших осіб, та відмовляється від лікування, адміністрація колонії вносить до суду подання про застосування до такої особи примусового лікування.

Розгляд такого подання (про вирішення питання про застосування до засудженого примусового лікування) за змістом п. 7 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України належить до повноважень місцевого суду, у межах територільної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

У цьому провадженні установлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного вироком Черкаського апеляційного суду від 23 жовтня 2009 року за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Із доданих до подання документів (повідомлення завідувача ВММЧ № 1 ОСОБА_10 за № 847 від 12.11.2025 (а. п. 3), а також протоколу засіданя ЦЛКК ХР ТБ № 1/14 від 14.08.2025 (а. п. 12)) установлено, що починаючи з 11.06.2025 у засудженого ОСОБА_7 діагностовано активний тубекркульоз дегень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - це соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Протиепідемічний режим - це спеціальні протиепідемічні заходи (правила поведінки особи, хворої на заразну форму туберкульозу), встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, спрямовані на захист населення, у тому числі медичних та інших працівників, від зараження збудником туберкульозу.

За змістом ст. 10 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», контроль за дотриманням хворими призначеного лікарем режиму лікування та протиепідемічного режиму, у тому числі виявлення їх порушення, здійснюється медичними працівниками, які відповідно здійснюють або мають здійснювати лікування хворого на туберкульоз. Хворим на заразні форми туберкульозу забезпечується госпіталізація до протитуберкульозних закладів.

Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов`язані: дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров`я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов`язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров`я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму.

Також із досліджених місцевим судом письмових доказів (актів від 20.06.2025, 07.07.20256, 09.07.2025, 16.07.2025, 30.07.2025, 12.08.2025, 16.09.2025, 01.10.2025, 08.10.20215, 20.10.2025, 06.11.2025, 07.11.2025 (а. п. 4-11, 13-18)) установлено, що ОСОБА_7 відмовляється від здачі аналізів (мокротиння) та відмовляється від проходження лікування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в судовому засіданні під час розгляду подання місцевим судом достовірно встановлено, що ОСОБА_7 , маючи інфекційну хворобу - заразну форму туберкульозу, фактично ухиляється від проходження лікування, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. Ухилення останнього полягає у неодноразовій систематичній відмові від лікування виявленої хвороби - туберкульозу.

Такі обставини в силу положень ст. 96 КК України та ст. 117 КВК України є підставою для застосування до засудженого примусового лікування від активного туберкульозу легень у спеціалізованому протитуберкульозному закладі

За наведених обставин суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу зі змінами засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2025 року про застосування до засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусового лікування від активного туберкульозу легень у спеціалізованому протитуберкульозному закладі залишити без змін.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: