ПОДІЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ПОЛТАВИ
Справа № 531/1838/21
Провадження № 1-кс/553/2/2026
У Х В А Л А

Іменем України

15.01.2026м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_2 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Полтава матеріали заяви про самовідвід судді Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_4 , у справі № 531/1838/21, провадження № 1-кп/553/25/2026, ?

ВСТАНОВИВ:

Згідно з розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду міста Полтави від 22.12.2025 за № 580 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 у кримінальному провадженні № 531/1838/21, провадження № 1-кп/553/30/2025 замінено головуючого суддю ОСОБА_5 на суддю ОСОБА_4 .

Під час вирішення питання про прийняття кримінального провадження до провадження суддею ОСОБА_4 , ним встановлені підстави, передбачені ч.4 ч.1 ст.75 КК України, що виключають можливість його участі в розгляді вказаної справи.

Так, 01 вересня 2021 року в провадження Ленінського районного суду м. Полтави, згідно ухвали Полтавського апеляційного суду від 01 вересня 2021 року, надійшло кримінальне провадження № 0000025 від 21.01.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 20.04.2023 року, під головуванням судді ОСОБА_5 , було прийнято рішення про виділення з кримінального провадження № 531/1838/21 в окреме провадження матеріали щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.27, ч.5 ст.185, ч.2 ст.27, ч.4 ст.187 КК України разом з угодою про визнання винуватості від 20.04.2023 року, присвоївши виділеному кримінальному провадженню окремий унікальний номер та номер провадження, визначивши, при цьому, в порядку ст. 35 КПК України, інший склад суду, який має розглядати дане виділене кримінальне провадження.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.04.2023 виділені в окреме провадження матеріали відносно обвинуваченого ОСОБА_12 за № 553/921/23 передані судді ОСОБА_5 .

05.05.2023 року суддею ОСОБА_5 заявлено про самовідвід у справі № 553/921/23 з мотивів того, що її участь у судовому розгляді цього виділеного кримінального провадження з угодою про визнання винуватості - є неможливою, як судді, яка вже раніше визначена для розгляду основного кримінального провадження № 531/1838/21, що є підставою, визначеною п.4 ч.1 ст.75 КПК України, яка прямо виключає її участь у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 08.05.2023 доводи судді були визнанні обґрунтованими та було задоволено заяву про самовідвід судді Ленінського районного суду міста Полтави ОСОБА_5 у справі № 553/921/23, відведено головуючу суддю ОСОБА_5 від розгляду справи та передано справу до канцелярії Ленінського районного суду для виконання вимог ч.3 ст.35 КПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2025 у кримінальному провадженні № 553/921/23 визначено головуючим суддю ОСОБА_4 .

Надалі, вироком від 06.06.2023 року Ленінського районного суду м.Полтави, під головуванням судді ОСОБА_4 , затверджено угоду про визнання винуватості від 20.04.2023 року, укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_12 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджене сторонами покарання. Вирок набрав законної сили 07.07.2023.

Відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, під час розгляду угоди про визнання винуватості суд має встановити обставини, які мають важливе, істотне значення для висновків суду щодо встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, зобов`язаний перевірити правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, форму вини обвинуваченого, наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Отже, встановивши та перевіривши вказані вище фактичні обставини та питання під час судового розгляду та прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_12 , котрий входив до складу організованої злочинної групи, та визнання його винним у вчиненні злочинів цією організованою злочинною групою, суддя вважає, що зазначення ним, як суддею, в ухваленому вироку думки щодо тих фактичних обставин, фактів та питань, що підлягають з`ясуванню в ході судового розгляду основного кримінального провадження № 531/1838/21 стосовно інших фігурантів тих же кримінальних правопорушень, створить справедливі та обгрунтовані сумніви у учасників справи щодо неупередженості судді та про вже сформовану суддею у справі думку і правову позицію щодо розгляду кримінального провадження, що є неприпустимим в контексті гарантування кожному права на розгляд та вирішення справи незалежним та неупередженим судом, закріпленого в ч.1 ст.21 КПК України, а також гарантувати кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, передбаченого положеннями ст.1 Європейської конвенції з прав людини від 04.11.1950 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів» суддя заявляє самовідвід навіть в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п.3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

З огляду на наведене та на підставі, передбаченій п.4 ч.1 ст.75 КПК України, з метою недопущення виникнення будь яких сумнівів у сторони захисту, сторони обвинувачення чи будь якого стороннього спостерігача у неупередженості та об`єктивності рішень суддею ОСОБА_4 він заявив самовідвід.

Прокурор ОСОБА_14 надав суду заяву в якій заперечував щодо задоволення заявленого самовідводу, просив судове засідання проводити без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення заявленого самовідводу.

Заслухавши заяву про самовідвід судді, думку прокурора та обвинуваченого, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до ч.1 ст.75 КПК України суддя не має право брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Тобто, підстави, які зазначені у ст.75 КПК України, містять вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Нормами Конституції України закріплені основні засади судочинства та відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 22 жовтня 2019 року (справа № 311/3428/18), від 25 лютого 2020 року (справа №619/1205/17), від 18 лютого 2021 року (справа № 127/17123/19) та від 19 жовтня 2021 року (справа № 127/18010/17), для забезпечення вимог процесуальної форми щодо недопущення сторонніх впливів на прийняття процесуальних рішень у кримінальному процесі України законодавцем закріплено інститут самовідводу, відводу, який передбачає інструменти для усунення упередженої службової особи від здійснення розслідування та судового розгляду кримінального провадження, сприяє підвищенню рівня довіри громадськості до суду та винесених ним рішень. Допустимість повторної участі судді у одному кримінальному провадженні диктується логікою побудови системи судового контролю. Термін контроль інтерпретується як перевірка діяльності кого- , чого- небудь. Судовий контроль не належить до правосуддя і є специфічною діяльністю суду. Вона має контрольний характер і забезпечує охорону конституційних прав громадян від свавільного і невиправданого втручання та обмеження з боку органів державної влади. Беручи до уваги те, що ці обставини можуть позначитися на об`єктивності й неупередженості судді при розгляді кримінального провадження по суті, законодавець включив зазначені дії до числа тих, що перешкоджають участі судді в його розгляді по суті. Адже, хоча діяльність судді із судового контролю не має прямого відношення до вирішення кримінального провадження по суті, проте він знайомиться з матеріалами провадження, і у нього при цьому складається внутрішнє переконання щодо його обставин, особи підозрюваного. А тому, якби в майбутньому йому довелося розглядати цю справу по суті, він би не міг вважатися безстороннім, оскільки зв`язаність судді прийнятим рішенням не може не проявитися в подальшому.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому у своїй практиці Європейський суд з прав людини розмежував суб`єктивний та об`єктивний підходи до безсторонності та вказав на можливість її перевірки різними способами.

Так, рішенням у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) від 1 жовтня 1982 року, п. 30) зазначено, що, не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У цьому контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу. Будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід. Правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (справа «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), рішення від 26.10.1984 року, п.26).

Також, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) від 06.09.2005 року, надаючи тлумачення поняттю «неупередженість» суду, в сенсі статті 6 Конвенції, наголосив, що така неупередженість має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу. У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення (п. 81).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. UnitedKingdom), від 10.06.1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Стосовно об`єктивного критерію означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (FerrantelliandSantangelov.Italy), від 07.08.1996 року, п. 58).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v.Switzerland) та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (CastilloAlgarv.Spain), від 28.10.1998 року, п.45).

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством.

Зазначені принципи закріплені і в міжнародних актах, зокрема, відповідно до п. 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Відповідно до п. 3 Європейського статуту судді, «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

Положення цієї статті Кодексу суддівської етики випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 р., відповідно до яких суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема у випадку, коли у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід або задовольнити відвід з боку учасників справи.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України, до обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні віднесено, у тому числі і ті, які виключають сумнів у його неупередженості.

Враховуючи вищенаведене, з метою уникнення сумнівів у учасників кримінального провадження та стороннього спостерігача щодо розгляду даної справи неупередженим судом та винесення об`єктивного рішення за результатами його розгляду, суд вважає, що наведені у заяві про самовідвід обставини виключають участь судді ОСОБА_4 в даному провадженні, а тому наявні підстави для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 75, 81, 82, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву судді ОСОБА_4 про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддю Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_4 від розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 21.01.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 187 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.5 ст. 185 КК України, (справа № 531/1838/21, провадження № 1-кп/553/25/2026).

Передати справу для повторного розподілу через автоматизовану систему документообігу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_1