Номер провадження 1-кс/205/1769/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року слідчий суддя Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0001159 від 15 вересня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2025 року до суду надійшло вищевказане клопотання слідчого про арешт майна. В обґрунтування клопотання зазначено, що в провадженні СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали вищевказаного кримінального провадження. 15 вересня 2025 року до ЧЧ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали від співробітників поліції про те, що 15 вересня 2025 року о 03 годині 46 хвилин поблизу адреси: м. Дніпро, пров. Парусний, 12, був зупинений транспортний засіб Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи позбавленим права керування на підставі рішення суду, тобто, умисно не виконував рішення суду, що набрало законної сили. 15 вересня 2025 року в період часу з 05 години 45 хвилин по 06 годину 05 хвилин за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, 12, проведено огляд вищевказаного транспортного засобу, під час якого вилучено транспортний засіб Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), VIN: НОМЕР_3 , та ключ-карту до нього, який запаковано до спец-пакету WAR0102736. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником є ОСОБА_6 . Зазначає, що вказаний транспортний засіб, яким керував ОСОБА_5 , всупереч постанови суду про заборону керування транспортним засобом на п`ять років, був знаряддям вчинення кримінально-протиправних дій та є доказом факту обставин, що встановлюється під час кримінального провадження. Посилається на те, що арешт транспортного засобу позбавить ОСОБА_5 вчиняти подальші дії направлені на невиконання рішення суду, яке вступило в законну силу. Вилучені речі та майно під час проведеного огляду 15 вересня 2025 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, слідчий звернувся до суду з цим клопотанням в якому просив накласти арешт на майно, вилучене 15 вересня 2025 року під час проведеного огляду, а саме: транспортний засіб Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), VIN: НОМЕР_3 , та ключ-карту до нього.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально правового характеру щодо юридичної особі відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Отже, законом передбачено вичерпний перелік підстав для арешту майна та обов`язок органу досудового розслідування довести, що такий захід забезпечення кримінального провадження є доцільним у конкретному випадку і забезпечує досягнення мети арешту майна.

Частиною 2 статті 171 КПК України встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Проте, подане клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0001159 від 15 вересня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не відповідає вищезазначеним вимогам.

Так, з клопотання встановлено, що метою накладення арешту на транспортний засіб та ключ-карту від нього є збереження речових доказів, однак, в клопотанні не обґрунтовано мету накладення арешту.

В цьому випадку слідчим не доведено та не зазначено, які саме потреби досудового розслідування задовольнятимуться завдяки цьому арешту.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Якщо такі документи не можуть бути зазначені у клопотанні та надані щодо майна, право власності на яке неможливо підтвердити документально, то відповідну неможливість має бути обґрунтовано у клопотанні.

Також відповідно до протоколу огляду місця події від 15 вересня 2025 року слідчим СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 проведено огляд біля будинку № 12 по пров. Парусному у м. Дніпрі, в ході якого було виявлено та вилучено транспортний засіб Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 , та ключ-карту який запаковано до спец-пакету WAR0102736.

Разом з тим, з клопотання слідчого, який просить накласти арешт на зазначене майно, встановлено, що в протоколі огляду зазначено державний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_2 , у той час як у клопотанні DI1932IA ( НОМЕР_2 ).

Клопотання про накладення арешту та постанова про визнання предмету речовим доказом не містять належного мотивування, якому з критеріїв, визначених в ст. 98 КПК України відповідає вищезазначений транспортний засіб, яким чином він може бути використаний як доказ у цьому кримінальному провадженні, зазначені підстава та мета арешту в загальних рисах та не конкретно.

Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України розгляд клопотання слідчим суддею, судом здійснюється не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Тобто, власник майна має бути належним чином повідомлений про розгляд клопотання слідчим суддею.

В клопотанні про арешт майна зазначено лише про те, що згідно зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником є ОСОБА_6 , при цьому до матеріалів клопотання не надано вказаного документа та відсутні відомості про місцезнаходження власника вищевказаного транспортного засобу або засобів його зв`язку.

Разом з тим, відсутність у клопотанні відомостей про місцезнаходження власника транспортного засобу та засоби зв`язку перешкоджають суду здійснити повідомлення.

Отже, посилання слідчого в клопотанні на ч. 2 ст. 172 КПК України з проханням розглядати вказане клопотання без участі власника майна слідчим суддею не приймається до уваги, оскільки положення ч. 2 ст. 172 КПК України є правом слідчого судді, а не обов`язком.

Також вирішення питання про арешт майна без повідомлення його власника без наявності для цього достатніх правових підстав є грубим порушенням права приватної власності, тому правові підстави для проведення судового засідання без участі власника майна відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З огляду на те, що подане клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, слідчий суддя повертає його для усунення недоліків на підставі статті 172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 107, 170-172 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Повернути клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна в межах кримінального провадження №0001159 від 15 вересня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, прокурору Західної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 для усунення недоліків в строк протягом 72 годин з моменту отримання ухвали.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1