Провадження №: 1-кс/755/3603/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального приводження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2025 року за № 0002252, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу (далі КК) України, встановив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного з огляду на наявність передумов, передбачених ст. 177, 178, п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

ІІ. Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені відомості щодо доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.06.2025, приблизно о 19:00 год., у АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зустрів свого наглядно знайомого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким з вказаного часу разом розпочали вживати алкогольні напої, у вказаному місці.

В подальшому, під час спільного вживання алкогольних напоїв, в приблизний період часу 01:30-02:00 год. 30.06.2025, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт та бійка, в ході якої у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень шляхом нанесення наявним при ньому ножем ударів в тулуб, живіт та інші частини тіла потерпілому.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки у вигляді можливості спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому і бажаючи настання таких наслідків, дістав з кишені одягу наявного при ньому ножа, яким заподіяв три удари в область тулубу, живота та плеча ОСОБА_6 , спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини зліва, проникаючого колото-різаного поранення живота та сліпого поранення лівого плеча.

У подальшому, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а потерпілого ОСОБА_6 з отриманими тілесними ушкодженнями було доставлено до КПН «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» та поміщено на стаціонарне лікування.

Згідно довідки № 4923 від 30.06.2025 КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», у ОСОБА_6 встановлено наступний діагноз: Проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва, лівосторонній гемоторакс. Проникаюче колото-різане поранення живота з пораненням брижі тонкої кишки та брижі сигмоподібної кишки. Гемоперитонеум 2000 мл. Сліпе поранення лівого плеча.

У зв`язку з чим, 01 липня 2025 року ОСОБА_5 було затримано, в порядку ст. 208 КПК, та повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами у т.ч.: рапортом працівників поліції від 01.07.2024 про затримання ОСОБА_5 ; довідкою № 4923 від 30.06.2025 з КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» про діагноз потерпілого; протоколами огляду місця події від 30.06.2025 за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6; протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших свідків; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , речовими доказами; іншими доказами в їх сукупності.

02 липня 2025 року Дніпровським районним судом м. Києва ОСОБА_5 було обрано строк запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 28.08.2025 включно з утриманням в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», що за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

06 серпня 2025 року Київським апеляційним судом ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року було скасовано та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 28 серпня 2025 року.

20 серпня 2025 року керівником Дніпровської окружної прокуратури продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 01.10.2025.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва продовжено строк досудового розслідування до п`яти місяців, тобто до 01.12.2025.

01.10.2025 року закінчується строк запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваного ОСОБА_5 однак на даний час досудове розслідування завершити неможливо у зв`язку з необхідністю завершення проведення призначених експертиз та необхідністю виконання інших слідчий та процесуальних дій.

У зв`язку з цим виникла необхідність і у продовженні строку дії, раніше застосованого до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_5 , вчинивши тяжкий злочин, може ухилятись від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, тим самим перешкоджати, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Беручи до уваги обставини передбачені ст. 177-178 КПК України, а саме: п. 1 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, будучи обізнаним з санкцією статті, яка йому інкримінується, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки ним вчинено тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; п. 3 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, буде незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки обізнаний про місця перебування останніх з метою схилити їх до дачі не правдивих показів у судовому засіданні; п. 5 ст. 177 КПК України - підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень в минулому.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України прокурор просить продовжити строк дії запобіжного заходу у виді цілободового домашнього арешту до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строків досудового розслідування кримінального провадження, тобто до 01 грудня 2025 року із забороною залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду житло за вказаним місцем проживання, а саме: АДРЕСА_3 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 01.12.2025, окрім випадків оголошення сигналу «повітряна тривога», необхідності прослідувати до місця укриття, надання медичної допомоги із одночасним покладенням на нього обов`язків, а саме: - прибувати за кожною вимогою слідчого прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватись від спілкування зі свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

ІІІ. Позиції сторін

У судовому засіданні прокурори групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав з наведених у ньому передумов.

Сторона захисту просила застосувати домашній арешт в певний період доби, підозрюваний має на меті відшкодувати шкоду потерпілом. Обов`язки підозрюваний виконує, на виклики з`являється, будь-яких перепон не чинить.

IV. Право, яким керувалася слідчий суддя

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК, яка в свою чергу регламентує таке:

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ст. 199 КПК).

V. Мотиви слідчого судді

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно підозрюваного встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миргород Полтавської області, українець, громадянин України, не працюючий, з повною загальною середньою освітою, не одружений, будь-осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказують слідчий та прокурор:

(і) обґрунтованість підозри (наявність «розумної» підозри)

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, п. 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_683#Text).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13, від 29 травня 2019 року, § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (і) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (іі) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України),

(2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року, §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, § 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119).

Згідно повідомлення про підозру в цій справі підозрювану особу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК за обставин описаних у п. ІІ ухвали.

Відповідно проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити таке діяння, щонаймеше це стверджується: рапортом працівників поліції від 01.07.2025 про затримання ОСОБА_5 ; довідкою № 4923 від 30.06.2025 з КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» про діагноз потерпілого; протоколами огляду місця події від 30.06.2025 за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6; протоколами допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших свідків; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 ; протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_5 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 , речовими доказами; іншими доказами в їх сукупності.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок підозрюваному; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

З його урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків переховування та впливу, про котрі вказується у клопотанні та які наведені у п. ІІ ухвали. Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваної, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема:

(а) щодо ризику переховування, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53, https://hudoc.echr.coe. int/rus?i=001-62566), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (від 26 червня 2001 року, § 80, заява № 33977/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (від 25 квітня 2000 року, § 76, заява № 31315/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути підозрюваний. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку слідчого судді, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, слідчий суддя враховує, що (1) підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

(b) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, є дійсним, оскільки особа раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення умисних кримінальних правопорушень;

(c) ризик впливу на потерпілого та свідків, має місце бути оскільки підозрюваний обізнаний про місця місця перебування останніх з метою схилити їх до дачі не правдивих показів у судовому засіданні.

Тому, є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з домашнім арештом, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до підозрюваної не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт, враховуючи встановлені дані про особу підозрюваного в поєднанні з суттю підозри, зможуть запобігти встановленим ризикам.

Отже, обставини визначені ст. 199 КПК є дійсними, адже в т.ч. завершити розлідування провадження до закінчення строку дії даного заходу забезпечення кримінального провадження не є можливим та ця неможливість встановлена слідчим суддею під час продовження строку досудового розслідування.

(іv) щодо обов`язків з числа вказаних у ч. 5 ст. 194 КПК України

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Прокурор вбачав слушним покладення обов`язків наведених у п. ІІ цієї ухвали.

Відповідно, з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження, на переконання, слідчого судді слушним є покладення на підозрюваного вказаних обов`язків, але з їх уточненням (деталізацією).

Так, обов`язок не залишати місце реєстрації слідчим суддею деталізується у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 194 КПК, у спосіб не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження.

В цьому ж порядку (деталізації), враховуючи фактор того, що особа не працює деталізується обов`язок вказаний у п. 3 ч. 5 ст. 194 КПК, а саме у спосіб повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження.

Позаяк, саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваної особи, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та будуть здані уникнути настання у провадженні обставин визначених ст. 177 цього ж Кодексу.

В частині зобов`язання прибуття за кожною вимогою, то слідчий суддя відмічає, що ч. 5 ст. 194 КПК регламентує, що слідчий суддя, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду чи іншого органу державної влади, а також виконувати один або і кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором. Тобто, зміст зазначеної норми свідчить про те, що законодавець визначив, що зобов`язання прибувати за кожною вимогою уповноваженого органу є складовою запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, та зберігається за підозрюваним весь час протягом дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим не потребує обрання або ж продовження.

VІ. Висновок

Отже, у кримінальному провадженні у відношенні підозрюваного є дійсними та доведеними обставини передбачені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, вказане клопотання слід задовольнити частково із зобов`язанням підозрюваного, прибувати за кожною вимогою до визначеного органу державної влади, а також виконувати обов`язок, вказаний у блоці (iv) інші питання пункту V ухвали.

При цьому, Суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 534 КПК, зауважує, що у разі виникнення випадків необхідності отримання медичної допомоги та/або прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваного в період, коли у відношенні його діє запобіжний захід, останній має змогу вільно реалізувати свої конституційні права на медичну допомогу, чи з метою прибуття до укриття чи бомбосховища.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя постановив :

клопотання - задовольнити частоково.

Продовжити відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_3 , з 20:00 год. до 06:00 год. наступного дня, до 01 грудня 2025 року, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваного.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого в межах строку дії заходу забезпечення кримінального провадження та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладенням строком до 01 грудня 2025 року наступних обов`язків:

? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

? повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження.

Роз`яснити підозрюваному, що УП з метою контролю за його поведінкою, має право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених зобов`язань.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через слідчого та прокурора для виконання органу УП за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити її на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_11 та прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 ..

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 15:35 год. 03.10.2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1