Номер провадження: 11-сс/813/1708/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 11.08.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000344 від 11.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження № 0000344 від 11.06.2025 року було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на предмети та речі виявлені та вилучені 18.07.2025 в ході проведення обшуку за місцем знаходження ТОВ «КІНД» за адресою: м. Одеса, вул. С. Караванського, 10, яке перелічене у резолютивній частині ухвали.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтерсах ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вилучені 01.08.2025 року медичні документи, не можуть підтверджувати скоєння кримінального правопорушення в період з 2022 по 2025 рік щодо безпідставного надання громадянам України статусу інвалідності, не підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, не можуть розглядатись у якості речових доказів в розумінні статті 98 КПК України.

Також зазначає, що лікарі клініки ТОВ «КІНД» не є підозрюваними за кримінальним провадженням № 0000344 від 11.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України в рамках якого прийнято рішення про арешт майна, тобто не належать до кола осіб, наведених у ст. 170 КПК України.

Крім того, арешт вилучених під час обшуку документів на сторонніх осіб та неповнолітніх осіб є недоцільним та перешкоджає подальшому отриманню цими особами медичних послуг, про що також було повідомлено під час проведення обшуку.

Вилучена медична документація не містить слідів кримінального правопорушення та не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді було розглянуто в судовому засіданні, визнано вмотивованим, задоволено та продовжений апеляційний розгляд.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити, натомість, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів кримінального провадження, слідчим відділом УСБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000344 від 11.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що медичні працівники ТОВ «КІНД» (), а також лікарі КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР, КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» ОМР, КНП «Міська клінічна лікарня №5» ОМР, КНП «Міська клінічна лікарня №10» ОМР вступили у злочинну змову направлену на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України.

Зокрема встановлено, що у зазначений період засновник та головний лікар ТОВ «КІНД» ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою із іншими лікарями видали документи (направлення на медико-соціальну-експертну комісію (МСЕК), виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) картки хворого, виписні епікризи з медичної карти стаціонарного хворого, тощо) щодо наявності захворювань та проведених лікувань наступним громадянам: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

В подальшому ОСОБА_9 передала в медичні заклади м. Одеса направлення вказаних громадян на експертну комісію та підроблені медичні документи щодо наявності у них захворювань та лобіює в експертних командах отримання громадянином довідки про інвалідність, з метою уникнення від призову до Збройних Сил України під час мобілізації в особливий період та подальшого безперешкодного перетину державного кордону України.

Відповідно до підроблених документів вказані громадяни мають тяжкі захворювання та у 2023-2024 р.р. перебували на лікування в КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ООР, КНП «Міська лікарня №5» ОМР та КНП «Міська клінічна лікарня №10» OMP.

В свою чергу, відповідно до листів КНП «Міська клінічна лікарня №5» ОМР, КНП «Міська клінічна лікарня №10» ОМР громадяни ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 за медичною допомогою не звертались та на стаціонарному лікуванні не перебували.

Листом Департаменту охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації повідом про те, що згідно з інформацією з Електронної системи охорони здоров`я (ЕСОЗ) за період з 2019 по 20% роки: відсутня інформація щодо надання медичної допомоги (амбулаторної та стаціонарної) громадянину ОСОБА_13 ; ОСОБА_11 декларацію з сімейним лікарем не укладено, в свою чергу проведено прийом лікарем ОСОБА_9 ; ОСОБА_12 укладено декларацію з сімейним лікарем. Створено прийом 21.12.2024 лікарем ОСОБА_9 .

Згідно листа ГВ ЗНД УСБУ в Одеській області, до вищезазначеної протиправної діяльності можливо причетна громадянка України ОСОБА_9 , яка вчинила вищезазначені протиправні дії за попередньою змовою із іншими лікарями ТОВ «КІНД», а саме: голова ЛКК ОСОБА_14 , лікар-офтальмолог ОСОБА_15 , лікар-невропатолог ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , лікар-хірург ОСОБА_18 , лікар ОСОБА_19 , а також приватні лікарі ОСОБА_20 та ОСОБА_21

ТОВ «КІНД» фактично знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Караванського, 10. За вказаною адресою знаходяться робочі місця медичних працівників ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 .

Під час проведеного на підставі ухвали Пересипського районного суду м. Одеси від 18.07.2025 обшуку за місцем знаходження ТОВ «КІНД», а саме за адресою: м. Одеса, вул. Святослава Караванського, 10, виявлено та вилучено медична документація, печатки, штампи, особисті документи та електронна техніка.

02.08.2025 року на підставі постанови слідчого вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні (а.с. 36-47).

Слідчим суддею встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наразі існує необхідність у збереженні вилученого майна, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки накладення арешту на вилучені документи потрібно для проведення їх детального огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному провадженні.

Крім того, прокурор під час апеляційного розгляду пояснив, що під час обшуку були вилучені копії медичної документації, що не перешкоджає діяльності ТОВ «КІНД», журнал також бу визнаний у вказаному кримінальному провадженні речовим доказом.

При цьому, апеляційний суд вважає, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вилучене майно не відповідає ознакам речових доказів, у відповідності до вимог ст.98 КПК України.

Зв`язок вилученого в ході обшуку майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що арешт може бути накладений не лише на майно підозрюваного, але і у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, посилання адвоката ОСОБА_7 про те, що до клопотання стороною обвинувачення не надано жодного доказу того, що вилучене в ході обшуку майно має значення для кримінального провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки зв`язок вилученого майна із предметом доказування у кримінальному провадженні підлягає перевірці з боку органу досудового розслідування.

Більш того, у судових дебатах представник власника майна адвокат ОСОБА_7 пояснила апеляційному суду, що не з усіх документів має бути скасований арешт, разом з тим не змогла пояснити, з яких саме.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини кримінального провадження, доведеність факту події та обставин кримінальних правопорушень, з наявністю всіх їх складових елементів, чи їх не доведення, має бути перевірена в ході досудового розслідування, з урахуванням всіх доказів в їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу, що на даній стадії кримінального провадження ні слідчим суддею, ні судом апеляційної інстанції, не дається оцінка допустимості та належності доказів, а лише вирішується питання про правомірність накладення арешту на вищевказане майно.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на час звернення з клопотання та його розгляду слідчим суддею існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Апеляційним судом встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлено, що на час розгляду клопотання слідчим суддею існували об`єктивні підстави вважати, що вилучені речі та документи, на які слідчим суддею накладено арешт, підлягають дослідженню, оскільки вони можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тому колегія суддів вважає, що довід апеляційної скарги про те, що вилучене майно, не відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, не відповідає дійсності, до того ж, є передчасним.

Приписами ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню з мотивів, наведених в мотивувальній частині ухвали, а судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 171-174, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 11.08.2025 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000344 від 11.06.2025 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4