ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1328/24

Провадження № 11-кп/820/162/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до 19 лютого 2026 року включно, -

в с т а н о в и л а:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року за результатами розгляду клопотання прокурора, обвинуваченим: ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2; ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.305 ч.3; ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.307 ч.3; ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.311 ч.3; ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.313 ч.3; ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.317 ч.2 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.1; ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.305 ч.3; ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.307 ч.3; ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.311 ч.3; ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.313 ч.3; ст.27 ч.3 ст.28 ч.4 ст.317 ч.2 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихст.255 ч.2; ст.27 ч.2 ст.28 ч.4 ст.307 ч.3 КК України продовжено строк тримання під вартою до 19 лютого 2026 року включно.

Мотивуючи своєрішення суд послався на наявність ризиків, визначених у ст.177 КПК України, які продовжують існувати,характер та тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, осіб обвинувачених, у зв`язку з чим прийшов до висновку про необхідність продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою на період судового розгляду.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або визначити розмір застави.

Стверджує, що судом безпідставно було відхилено аргументи сторони захисту про відсутність у поведінці ОСОБА_9 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, адже обвинувачений не має будь-яких намірів перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятись від суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Такі ризики, на думку сторони захисту, є не доведеними стороною обвинувачення.

Таким чином, вважає, що застосування щодо ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту або застави, сприятиме його належній процесуальній поведінці та гарантуватиме виконання ним покладених на нього обов`язків.

На аналогічні доводи в поданій апеляційній скарзі посилається і захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , який просить скасувати ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року і обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням відповідних обов`язків або визначити розмір застави.

Посилається на відсутність у поведінці ОСОБА_10 ризиків, передбачених ст. 177 ч.1 п.п. 1,3,5 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Звертає увагу і на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_10 , який має постійне місце проживання, сім`ю, раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальностей, а також не порушував умов утримання під час його перебування в установі виконання покарань.

Вказані обставини, на думку захисника є підставою для пом`якшення обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт або заставу.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року та обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Вважає, що при прийнятті рішення судом не було враховано те, що ризики, які зазначив прокурор жодним чином не доведені, як і те, що до обвинуваченого неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Разом з тим, посилається на те, що ОСОБА_11 має постійне місце проживання, сім`ю, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, також він має міцні соціальні зв`язки, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має позитивну характеристику.

Стверджує, що необхідність застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою з часом відпала, а тому просить обрати ОСОБА_11 цілодобовий домашній арешт.

Узагальнені позиції учасників апеляційного перегляду провадження.

Під час апеляційного розгляду обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисники підтримали подані апеляційні скарги. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисту.

Заслухавши суддю - доповідача, учасників апеляційного перегляду провадження, вивчивши матеріали провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду з посиланням на норми кримінального та процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ст.9 ч.1 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного виходить, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд, за клопотанням прокурора, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Виходячи зі змісту ст.177 ч.2 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ст.177 ч.1 КПК України.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими мотиви суду, викладені в ухвалі про продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на час судового розгляду.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд в повній мірі врахував, те, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, частина з яких є особливо тяжкими, за якими передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Закінчити судовий розгляд кримінального провадження до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою неможливо. Виходячи із пред`явленого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення та враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованих їм злочинів, вчинених у складі злочинної організації, спрямованих проти громадської безпеки та пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а також враховуючи дані про осіб обвинувачених, які не працевлаштовані, сталого джерела доходу не мають, існує реальний ризик, що знаючи, яке кримінальне покарання їм загрожує, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідка, який ще не допитаний судом (свідок зі зміненими анкетними даними).

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_11 суд також врахував і те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів у складі злочинної організації як виконавець злочинної організації, що підвищує ризик переховування від суду.

Також, суд вказав і про наявність ризику, передбаченого ст.177 ч.1 п.5 КПК України, а саме ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що такий продовжує існувати, адже підтверджений характером вчинених обвинуваченими злочинів, здійснення низки цілеспрямованих дій упродовж тривалого часу, продуманістю таких дій, великою кількістю епізодів умисних протиправних дій, які пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, розподіл ролей між обвинуваченими у складі злочинної організації.

Таким чином, судом враховані дані про особи обвинувачених, обсяг обвинувачення та суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинів, всі ризики, встановлені під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які з огляду на вказане не зменшилися та продовжують існувати.

Враховуючи наведене, доводи захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , викладені в апеляційних скаргах щодо недоведеності прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в поведінці обвинувачених, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку його дії.

При цьому колегія суддів зазначає, що застосування до обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді домашнього арешту (цілодобового домашнього арешту) або застави, на що в своїх апеляційних скаргах посилаються захисники, є неспроможними, оскільки це не забезпечить їх належної процесуальної поведінки та виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а тому підстав для їх застосування не знаходить.

Доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо міцності соціальних зв`язків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме наявність у них постійного місця проживання, сім`ї, відсутність судимостей, не мають вирішального значення під час розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою, оскільки самі по собі не спростовують встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а отже не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

Продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд виходив не тільки із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але й із тяжкості інкримінованих правопорушень, їх суспільної небезпечності, наслідків та осіб обвинувачених, вважав достатнім та таким, що забезпечить виконання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обов`язків, передбачених КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинувачених, обумовлюють доцільність продовження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку тримання під вартою та виправдовують обмеження їх особистої свободи на певний час.

З огляду на наведене, ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування чи зміни, за вимогами апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 22 грудня 2025 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до 19 лютого 2026 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3