ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1636/25 Справа № 183/7595/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, розлученого (зі слів), з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, -

В с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 03 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочинів із застосуванням насильства щодо потерпілого.

Слідчим суддею визнано доведеною наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховування від суду та слідства, знищення, приховування або спотворення доказів, незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших підозрюваних. За таких обставин, слідчий суддя визнав за необхідне застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним доведеними.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що клопотання подано з порушенням меж територіальної юрисдикції. Зазначає, що Самарівський РВП ГУНП в Дніпропетровській області не є юридичною особою, а тому клопотання не повинно було розглядатись Самарівським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Також зазначає, що долучені до клопотання про обрання запобіжного заходу документи не засвідчені у встановленому законом порядку, а тому не мають юридичної сили і не можуть бути розцінені як докази.

Вказує, що постанова про визначення органу прокуратури прийнята з порушенням ст. 36 КПК України, поза межами компетенції, а отже є незаконною.

Крім того, зазначає, що слідчий суддя залишив поза увагою те, що начальник Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 не є керівником підрозділу обласної прокуратури, а тому позбавлений у відповідності до вимог ч. 1 ст. 277 КПК України погоджувати слідчому повідомлення про підозру.

Також вказує на відсутність обґрунтованої підозри та відсутність доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_8 . Зазначає, що відсутні підстави для застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 , оскільки останній не набув статусу підозрюваного.

Крім того зазначає, що стороною обвинувачення не наведено належного обґрунтування та не надано доказів на підтвердження реальності існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ст. 177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 належним чином виконав вказані вимоги кримінального процесуального закону.

Так, колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, зважаючи на наступне.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується: витягом з ЄРДР; рапортом від 24.07.2025 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ін.; протоколом огляду предмета від 24.07.2025р.; протоколом огляду місця події від 24.07.2025р.; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з потерпілим та свідками;іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

З наведених доказів слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_8 в обсязі, достатньому для застосування у відношенні нього запобіжного заходу, з яким колегія суддів погоджується.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри колегія суддів не вважає слушними.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Є правильними також висновки слідчого судді щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтована підозра у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, що за правилами ст. 12 КК України є нетяжким, тяжким та особливо тяжким злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, до восьми років з конфіскацією майна, до дванадцяти років з конфіскацією майна відповідно, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від суду, колегія суддів вважає, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.

Є обґрунтованими і висновки слідчого суді щодо наявності ризику знищення, приховування, спотворення речей та документів, оскільки наразі вилучені не всі речові докази у кримінальному провадженні які необхідні для повного та всебічного проведення досудового розслідування, які можуть бути приховані в інших місцях ніж ті, де на даний час було проведено обшуки.

Також не виключається і можливість здійснення підозрюваним впливу на свідків та потерпілого з огляду на те, що він може бути підданий тяжкому покаранню, у зв`язку із чим може намагатися у той чи інший спосіб схилити їх до надання показань іншого змісту на його користь.

Обговорюючи питання про можливість усунення встановлених слідчим суддею ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, без визначення розміру альтернативної застави, колегія суддів зважає на те, що останній небезпідставно підозрюється у вчиненні в період воєнного стану, введеного на території України, нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які у разі доведення вини останнього передбачене суворе покарання, що, на думку колегії суддів, дозволяє ґрунтовно припускати, що останній може спрямувати свої дії на перешкоджання слідству шляхом реалізації встановлених ризиків.

На особливу вагомість встановлених ризиків вказує характер інкримінованих ОСОБА_8 діянь, які мали зухвалий характер, були пов`язані із застосуванням насильства до потерпілого, позбавленням його свободи, заволодінням автомобілем та значною сумою грошових коштів, що дозволяє ґрунтовно припускати, що ОСОБА_8 є особою рішучою, зневажливо ставиться до суспільства та встановлених правил, життя та здоров`я інших людей, схильний до застосування насильства.

Доводи захисника щодо порушення правил територіальної підсудності при застосуванні на етапі досудового розслідування до її підзахисного запобіжного заходу є необгрунтованими, оскільки досудове розслідування щодо підозрюваного ОСОБА_8 здійснюється СВ Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, який розташований у межах територіальної юрисдикції Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ототожнення захисником слідчого підрозділу як органу досудового розслідування (ст. 38 КПК України) із юридичною особою (ст. 80 ЦК України) колегія суддів вважає помилковим.

Доводи сторони захисту про те, що постанова про визначення органу прокуратури прийнята з порушеннями та є незаконною, а начальник Самарівського відділу Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 не є керівником підрозділу обласної прокуратури, у зв`язку із чим не мав права погоджувати слідчому повідомлення про підозру, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що зводяться до загальної незгоди сторони захисту із рішенням слідчого судді та процесуальними рішеннями, прийнятими у межах досудового розслідування, у зв`язку із чим аргументи захисника про те, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваного, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 189 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4