У Х В А Л А

02.01.2026 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Жмеринка кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002626 від 17.12.2024,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

В провадженні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 висловив думку про необхідність призначення кримінального провадження до судового розгляду, в яке викликати учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували.

В підготовчому судовому засіданні встановлено таке.

Підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України не встановлені. Перешкоди для призначення судового розгляду відсутні.

Дане кримінальне провадження підсудне відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 24.12.2025 року Жмеринському міськрайонному суду Вінницької області.

Не існує підстав для закриття провадження на підставі п.п.4-8 ч.1 або ч.2 ст.284 КПК України. Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а тому підстави для його повернення відсутні.

Будь-які інші клопотання у сторін кримінального провадження відсутні.

Прокурор ОСОБА_6 подав клопотання, в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки 04.01.2026 року спливає строк застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 відповідного запобіжного заходу і продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, яке прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечувала, просила змінити запобіжний захід на альтернативний, не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував, просив змінити тримання під вартою на заставу або особисте зобов`язання.

Заслухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.11.2025 спливає 04.01.2026.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення обвинуваченим ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області при обранні запобіжного заходу від 07.11.2025 року зазначені ризики, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_3 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, в нього відсутнє законне джерело доходу, постійне місце роботи та навчання; незаконного впливу підозрюваного на свідків, оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а ОСОБА_3 матиме можливість здійснювати на них відповідний незаконний вплив; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , хоча і раніше не судимий та має постійне місце проживання, однак обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, санкцією якого передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, він військовослужбовець, офіційно ніде не працює та не має стабільного доходу, судове слідство у справі не здійснене, а тому є ризики переховування від суду та продовження чи повторення протиправної поведінки.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402 - 405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто виключно тримання під вартою.

За змістом п. 4 ч. 5 ст. 183 КПК під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442-1 Кримінального кодексу України.

Аналізуючи наведені вище вимоги ст. 183 КПК України в контексті дискреційних повноважень суду визначати чи не визначати розмір застави, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні визначення можливості внесення застави суперечитиме обставинам кримінального правопорушення, відповідно до вимог КПК України, не відповідатиме засадам кримінального провадження та особливому характеру справи, оскільки таке правопорушення вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану та триваючої збройної агресії з боку росії проти України.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для визначення застави або обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи суспільний інтерес, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до свободи особистості, суд вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 виправдане, як це підтверджує практика Європейського суду з прав людини, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою на шістдесят та днів відсутність підстав для врахування заперечень сторони захисту та їх задоволення.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про призначення судового розгляду та про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 і відсутність підстав для зміни запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176-178,183,184, 314-316 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002626 від 17.12.2024 на 12 січня 2026 року на 14 годину 30 хвилин в приміщенні Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області за участю учасників судового провадження, яких повідомити про час і місце судового засідання.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002626 від 17.12.2024 у виді тримання під вартою продовжити на шістдесят днів, а саме до 02 березня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду в частині продовження строку запобіжного заходу протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя