Справа № 461/2074/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1102/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 , -

встановила:

на розгляді Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 23 лютого 2024 року внесене до ЄРДР за №0000772, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 361 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190 КК України, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 361 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки стороною обвинувачення не доведено неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На думку захисника адвоката ОСОБА_7 , покликання суду першої інстанції мають загальний характер і не підтверджені конкретними доказами. В ухвалі формально вказано про наявність ризиків, однак не наведено фактичних обставин, які б свідчили про їх реальне існування.

Крім цього акцентує, що всупереч вимогам ст. 370 КПК України, ухвала не містить належного та вмотивованого обґрунтування підстав, з яких суд відхилив доводи сторони захисту, що, на переконання апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також зазначає, що застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою є надмірно суворим, у зв`язку з чим вважає за можливе застосування альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі.

Наголошує, що припущенням є наведені у клопотанні прокурора ризики щодо можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не конкретизовано, у який спосіб та за яких обставин такі ризики можуть бути реалізовані.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_6 та потерпілі не були особисто знайомі, а допитані в судовому засіданні потерпілі підтвердили відсутність будь-якого тиску чи впливу з боку обвинуваченого щодо обставин кримінального провадження.

Акцентує, що обвинувачений ОСОБА_6 не має наміру уникати кримінальної відповідальності чи продовжувати злочинну діяльність, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, так як є особою молодого віку, студентом, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, що вбачається із позитивної характеристики за місцем проживання від 16 грудня 2024 року.

Вважає клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необґрунтованим, оскільки відсутні умови та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, необхідні для застосування такого запобіжного заходу.

Крім цього зазначає, що покликання суду виключно на тяжкість інкримінованих злочинів суперечить вимогам ст. 178 КПК України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини.

Наголошує, що судом не наведено переконливих мотивів неможливості застосування альтернативних запобіжних заходів, зокрема цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю або застави, чим, на думку апелянта, порушено принцип винятковості тримання під вартою.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року та постановити нову ухвалу про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням електронних засобів контролю, та покладенням обов`язку з`являтися до суду за кожною вимогою або визначити розмір застави.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора про її заперечення та залишення ухвали суду без зміни, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визначено ст. 422-1 КПК України.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання колегії суддів, під час розгляду клопотання прокурора, з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Колегія суддів вважає доведеним прокурором, що ризики заявлені у клопотанні не зменшились, а отже, на думку колегії суддів, всупереч доводам апеляційної скарги, з врахуванням тяжкості інкримінованих за ч.1 ст. 255, ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 190, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 361 КК України кримінальних правопорушень, а саме, особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, особливо тяжкого злочину проти власності, вчиненого організованою групою, у пособництві у вчиненні нетяжкого злочину у сфері використання електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), систем та комп`ютерних мереж і мереж електрозв`язку, та особи обвинуваченого, виправданим є подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки перебуваючи на волі останній може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні.

Покликання захисника обвинуваченого про молодий вік останнього, наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та позитивних характеризуючих даних, на переконання колегії суддів, не є визначальними обставинами, які давали б можливість змінити запобіжний захід, а відтак, недостатнім є застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, про що вірно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, в тому числі цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною актуальність наведених прокурором ризиків та приходить до висновку, про безпідставність доводів апелянта з цього приводу і вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення обвинуваченому розміру застави, з огляду на положення п.4 ч.4 ст. 183 КПК України, а саме вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 255 КК України, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 16 грудня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4