Номер провадження: 11-сс/813/1663/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000676, внесеного до ЄРДР 18 липня 2025 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання слідчої СВ Відділення поліції № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 06.08.2025 року до 04.10.2025 включно. Визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, у розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу в якій вказують на те, що оскаржена ухвала суперечить нормам процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав:

- відсутня належно обґрунтована підозра, фактично ОСОБА_8 був підданий необґрунтованому процесуальному примусу при обранні запобіжного заходу, так як до нього був застосований запобіжний захід, враховуючи причетність його до скоєння тяжкого злочину, ігноруючи той факт, що його дії не підпадають під кваліфікацію скоєння саме ним тяжкого злочину. У повідомленні про підозру від 07.08.2025р. не зазначені конкретні факти (найменування документів для перетину державного кордону України) та обставини (чи є достатніми виготовлені документи для переїзду через державний кордон України) в існуванні зв`язку між діями особи (виготовлення документів) та подією конкретного кримінального правопорушення (наявності можливості за виготовленими документами здійснити перетин державного кордону України). Натомість, Довідка від ТЦК та СП, Особиста медична книжка та Консультаційний висновок спеціаліста, які були надані підозрюваним свідку ОСОБА_10 , відповідно до протоколу допиту останнього, не входять у перелік документі, визначених Правилами перетинання кордону та Порядком 560;

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є загальними та абстрактними. Слідчим суддею не зроблено жодного посилання на докази, якими підтверджується наявність вказаних ризиків. Крім того, клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не містить посилання на наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, який слідчий суддя вважає доведеним;

- слідчий суддя залишив поза увагою, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, проходив військову службу у різних військових частинах з 05.01.2021р., проте з 29.03.2024 року був звільнений з лав Збройних Сил України за станом здоров`я. ОСОБА_8 хворіє на остеохондроз поперекового відділу хребта, грижу міжхребцевого диска, вузли Шморля та артроз дуговідросткових суглобів, що підтверджується результатами обстеження від 16.05.2024р. ОСОБА_8 одружений та має на утриманні доньку ОСОБА_11 21.07.2022 року, які перебувають на його утриманні, працює водієм;

- слідчий суддя формально зазначив, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного;

- визначений розмір застави ґрунтується лише на припущеннях, при цьому не враховується особистість та можлива поведінка підозрюваного, що суперечить ч.5 ст. 182 КПК України. ОСОБА_8 не має постійного заробітку, підробляє водієм таксі та має невеликий дохід, який дозволяє йому лише покривати мінімальні потреби для свого існування та утримання дружини й малолітньої доньки. Особистих заощаджень у ОСОБА_8 немає. Дружина ОСОБА_8 ніде не працює та займається доглядом дитини, якій три роки. Крім того, сторона захисту вважає, що у даній ситуації відсутній суспільний інтерес, оскільки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на 06.08.2025 року йому виповнилося повних 20 років, є призовником та не підлягає мобілізації, а тому перетинання ним державного кордону України не перешкоджає мобілізації військовозобов`язаних осіб;

Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, а саме з 22.00 по 06.00 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, ухвалу суду першої інстанції вважала законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Серед інших, до заходів забезпечення кримінального провадження, віднесено запобіжні заходи (п. 9 ч.2 ст. 131 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності; ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо доводів захисника в частині необґрунтованості підозри.

Відповідно до клопотання у провадженні СВ Відділення поліції № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000676 від 17 липня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 07 серпня 2025 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, саме у незаконному переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, а також сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів (а.с. 92-99 т.1)

За версією органу досудового розслідування та відповідно до повідомлення про підозру, ОСОБА_8 , починаючи з кінця липня 2025 року, з метою реалізації свого злочинного умислу, відповідно до розробленого ним плану, у невстановлений в ході досудового розслідування час та спосіб підшукав особу яка не наділена правом перетину державного кордону згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, а саме ОСОБА_10 , організації подальшого незаконного переправлення його через державний кордон України.

31.07.2025, приблизно о 10 год. 25 хв., ОСОБА_8 із застосуванням засобів мобільного зв?язку у мессенджер «WhatsApp зв?язався із ОСОБА_12 , де в ході особистого спілкування повідомив останньому про те, що він зможе організувати і здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України, шляхом виготовлення документів, які дають право на відстрочку від проходження військової служби за станом здоров?я з подальшим безперешкодним виїздом через державний кордон України.

Крім цього, під час телефонної розмови ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_10 , що для виготовлення вказаних документів йому потрібно буде деякий час, який може зайняти приблизно до одного тижня, а вартість його послуг буде складати 5000 доларів США. До того ж, ОСОБА_8 , зазначив, що для того, щоб він запустив процедуру виготовлення документів йому потрібно буде надати завдаток у розмірі 1000 доларів США, а також копії документів на ім?я ОСОБА_10 , а саме: паспорт громадянина України, копія свідоцтва про народження, копія ідентифікаційного коду, копія посвідки про місце проживання, копія військово облікового документа та фотокартки у кількості 4 штуки форматом 3х4 см, на що ОСОБА_13 відповів, що йому потрібно деякий час щоб обдумати його пропозицію.

Надалі, 01.08.2025, приблизно о 10 год. 28 хв., ОСОБА_10 із застосуванням засобів мобільного зв?язку у мессенджер «WhatsApp» зв?язався із ОСОБА_8 , де під час телефонної розмови повідомив останньому, що він готовий із ним зустрітись для того, щоб обговорити всі деталі та нюанси виготовлення документів, які будуть слугувати підставою для незаконного перетину державного кордону України, при цьому ОСОБА_8 призначив

ОСОБА_10 місце зустрічі, а саме на АЗС «ОККО», яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 115.

У подальшому, 01.08.2025, о 11 год. 05 хв. ОСОБА_8 , продовжуючи переслідувати злочинний умисел, направлений на незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, зустрівся із останнім за обумовленою адресою, де під час особистої зустрічі ОСОБА_8 , додатково повідомив ОСОБА_14 повний перелік документів, необхідних для початку процесу підготовки та оформлення документів, які дають право на відстрочку від проходження військової служби за станом здоров?я, а також запевнив ОСОБА_15 , що за допомогою вказаних документів, які він виготовить, останній зможе безперешкодно перетинати держаний кордон України.

Разом із цим, ОСОБА_8 у цей же день, після зустрічі із ОСОБА_10 , а саме приблизно о 11 год. 23 хв., у мессенджер «WhatsApp» відправив голосове повідомлення останньому, в якому зазначив, що ОСОБА_10 потрібно буде приготувати завдаток у розмірі 500 доларів США, а також зазначені ОСОБА_8 раніше копії документів, які передати останньому для початку процесу підготовки відповідних документів, на підставі яких можна безперешкодно перетнути державний кордон України, на що ОСОБА_13 погодився.

Надалі, того ж дня, 01.08.2025, приблизно о 14 год. 15 хв., ОСОБА_13 , перебуваючи на АЗС «ОККО», за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 115, за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_8 , де під час розмови передав останньому пакет документів, разом із фотокартками та завдаток у розмірі 500 доларів США. Крім цього, ОСОБА_8 , зазначив що, як тільки будуть готові документи, які дають право на відстрочку від проходження військової служби за станом здоров?я з подальшим безперешкодним виїздом через державний кордон України, то він одразу сповістить ОСОБА_15 .

Продовжуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 05.08.2025, приблизно о 18 год. 53 xв., у мессенджері «WhatsApp» надіслав СМС-повідомлення ОСОБА_10 , з фотознімками частини документів, які готові, щоб запевнити останнього в справжності пакета документів.

В подальшому, 06.08.2025, приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на АЗС «ОККО», за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 115, за попередньою домовленістю зустрівся із ОСОБА_10 , де під час розмови, ОСОБА_8 , запропонував ОСОБА_14 , присісти до його автомобіля марки «FORDFUSION», державний номерний знак: НОМЕР_1 на якому він прибув.

Після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи в салоні автомобіля передав ОСОБА_10 , пакет документів, які дають право на відстрочку від проходження військової служби за станом здоров?я з подальшим безперешкодним виїздом через державний кордон України, серед яких: довідка від ІНФОРМАЦІЯ_3 №17915 від 29.07.2025 на ім?я ОСОБА_15 ; особиста медична книжка, серія: 1AAM №480509 на ім?я ОСОБА_15 ; консультаційний висновок спеціаліста від 29.07.2025 ім?я ОСОБА_15 , та надав поради і вказівки щодо поводження на пункті пропуску перетину державного кордону.

ОСОБА_8 , під час розмови зазначив, що перед тим як ОСОБА_13 буде перетинати державний кордон України, йому потрібно буде додатково повідомити про це, ОСОБА_8 для того, щоб той організував безперешкодний перетин.

В свою чергу ОСОБА_13 передав ОСОБА_8 другу частину грошових коштів в розмірі 4500 доларів США.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, за викладених у клопотанні обставин.

Сторона захисту не погоджується із такими висновками слідчого судді, вважаючи підозру необґрунтованою, а надані стороною обвинувачення документи такими, що не підтверджують наявність в діях підозрюваного складу інкримінованого кримінального правопорушення.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Відтак, повідомлення про підозру - це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі розслідування може перерости у твердження у вигляді обвинувального акту. Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати їм оцінку з точки зору їх допустимості та достатності. Повнота та всебічність проведеного розслідування теж не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при дослідженні обґрунтованості підозри.

Колегія суддів, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, дослідила наявні матеріали апеляційного провадження, зокрема ті, які можуть свідчити про ймовірність існування події кримінального правопорушення та залученість до нього ОСОБА_8 . Такими доказами є зокрема: протоколи допиту свідка ОСОБА_16 та ОСОБА_10 , які будучи повідомленим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, підтвердив обставини, фактично викладені у повідомленні про підозру ОСОБА_8 зокрема, особа на ім`я ОСОБА_17 , організував виготовлення документів, для осіб чоловічої статі призовного віку, які дозволяють перетин державного кордону України за грошову винагороду (а.с. 13-15, 22-24, 42-46 т. 1); протокол огляду учасника спеціального слідчого експерименту і вручення грошових коштів від 06 серпня 2025 року, в якому зафіксоване отримання ОСОБА_10 імітаційних грошових коштів розмірі 4500 доларів США, а саме: 45 купюр номіналом 100 (сто) доларів США, які мають наступну серію та номер LB 23277272G (а.с. 39-40 т. 1); протокол обшуку транспортного засобу від 06 серпня 2025 року, який перебуває у користуванні ОСОБА_8 , в якому зафіксоване вилучення предметів, що зовні схожі на грошові кошти номіналом по 100 (сто) доларів США, серію та номер банкнот LB 23277272G, у кількості 45 штук (а.с. 63-68 т. 1); протокол огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_10 від 07 серпня 2025 року, в якому зафіксоване спілкування останнього, у мобільному додатку WhatApp, з абонементом на ім`я « ОСОБА_18 »( НОМЕР_2 ), який надіслав свідку фото особистої медичної книжки та консультаційного висновку спеціаліста на м?я ОСОБА_15 (а.с.82-90 т.1).

Що стосується посилань захисника на відсутність в діях підозрюваного складу інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки документи, які були надані свідку ОСОБА_14 не входять у перелік документі, які надають право для перетину державного кордону особою призивного віку, апеляційний суд наголошує на їх передчасності, оскільки на цьому етапі слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки усій сукупності доказів у кримінальному провадженні, отриманих під час досудового розслідування на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, колегія суддів зазначає, що викладення змісту підозри, правової кваліфікації кримінального правопорушення та стислого викладу обставин кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями органу досудового розслідування. Кваліфікація певного кримінального правопорушення не є статичною, це динамічний процес, який розпочинається з попередньої правової кваліфікації і яка у подальшому може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Дійсно, на початку досудового розслідування наявний обмежений обсяг відомостей про події. У ході подальшого досудового розслідування обсяг та якість виявлених відомостей збільшується. І лише на момент завершення досудового розслідування відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними і достатніми даними про скоєне діяння.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів, перевіряючи обґрунтованість підозри, дійшла до висновку, що підозра повідомлена ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, є обґрунтованою тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. При цьому наявність обґрунтованої підозри як елементу, необхідного для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, було належно встановлено слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисту у цій частині.

Відносно доводів апеляційної скарги з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважав доведеними прокурором та слідчим ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, з клопотання слідчої СВ Відділення поліції № 3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , наявне посилання на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (а.с.1-8 т.1).

Таким чином, апеляційним переглядом оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя, фактично вийшов за межі поданого клопотання, оскільки встановив наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що слушно зазначено в апеляційній скарзі сторони захисту.

Апеляційний суд, звертає увагу, що слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частини 1, 3, 5 статті 22 КПК України).

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України (частини 1, 3 статті 26 КПК України).

У мотивувальній частині рішення від 23.11.2017 у справі №1-28/2017 Конституційний Суд України прийшов до таких висновків: у практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 06.10.2011 у справі «Агрокомплекс проти України»).

На підставі аналізу наведеної правової позиції КСУ колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя при виконанні обов`язку, передбаченого частиною 1 статті 194 КПК України, не може встановити ризик, передбачений статтею 177 КПК України, на який не вказував слідчий, прокурор у клопотанні. Вказане може бути розцінене як порушення слідчим суддею принципів незалежності і безсторонності суду, рівності учасників судового процесу перед судом, диспозитивності та означитиме перебирання судом на себе функції обвинувачення та суперечитиме призначенню функції слідчого судді здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Вищевикладене, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою для скасування судового рішення та постановлення нової ухвали, тому доводи апеляційних скарг сторони захисту у цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Як зазначалось раніше, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Апеляційний судом ж було встановлено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачений пунктами 1 та 3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду або незаконно впливати на свідків, які обумовлені наступним:

- ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Колегія суддів бере до уваги особу підозрюваного, який одружений, має доньку 2022 року народження, не має стабільної офіційної роботи, громадською або соціальною діяльності не займається, у власності нерухомого або рухомого майна немає, що свідчить про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які можуть утримати останнього за місцем свого проживання. Крім того, за фактичними обставинами даного кримінального провадження ОСОБА_8 виконував активну роль у здійсненні незаконних дій, направлених на переправлення громадян України за кордон, а тому, використовуючи набуті знання і навички, зможе безперешкодно незаконно перетнути державний кордон України;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у значній мірі підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). За таких обставин ризик впливу на свідка існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема відсутність постійного джерела доходу та отримання великої грошової допомоги за здійснення протиправної діяльності, оскільки наведені факти не підтверджують обов`язковість продовження чи повторення підозрюваним аналогічних дій у майбутньому.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника, що ОСОБА_8 раніше не судимий, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, проходив військову службу у різних військових частинах, одружений та має на утриманні доньку, однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до його виключення. У свою чергу, збагачення за рахунок вчинення протиправних дій для ОСОБА_8 є не випадковістю, чи діями, які були не бажаними або неочікуваними. Такі наслідки є результат трудомісткого процесу, який складався з високоорганізованих дій. Все це показує неможливість розумної довіри до підозрюваного, настільки, щоб можливо було убезпечити суспільний інтерес у вказаному провадженні від його ушкодження.

З огляду на викладене, а також враховуючи характер інкримінованого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, свідчить про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року), а тому на цьому етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, що тримання під вартою не забезпечить належного рівня допомоги, враховуючи захворювання ОСОБА_8 (остеохондроз поперекового відділу хребта, грижу міжхребцевого диска, вузли Шморля та артроз дуговідросткових суглобів), є необґрунтованими, оскільки надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави, тому, під час перебування у місцях тримання під вартою підозрюваний буде забезпечений необхідною кваліфікованою медичною допомогою

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її 3 пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

У рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. CzechRepublic від 25.04.2000 (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави (абзац 4 пункту 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку колегії суддів, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки підозрюваного, який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєва необхідних для кожної людини.

Отже, оскільки законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду.

Відповідно дотримуючись балансу цих інтересів, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 підозрюється у організації незаконного перетину державного кордону особами призивного віку в умовах дії воєнного стану на території України, з корисливих мотивів, що свідчить про наявність значного суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні, оскільки, вчинення злочинів, які кваліфікуються за статтею 332 КК України, має стабільну динаміку зростання та несе реальні ризики для національної безпеки нашої держави.

З урахуванням наведеного, у цій справі наявна виключність випадку обумовлена такими обставинами: застава, у визначених КПК межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн до 242 240 грн), не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження; тяжкістю кримінального правопорушення; характером інкримінованого кримінального правопорушення, обставинами його вчинення; наявністю у цьому кримінальному провадженні значного суспільного інтересу, майнового стану підозрюваного та членів його сім`ї.

На думку апеляційного суду, застава у розмірі у розмірі 200 (двісті) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто станом на 01.01.2025 року 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, цілком відповідає дослідженим вище, обставинам кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , не є для нього завідомо непомірною, а також зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш пропорційним заходом на теперішній час, який збалансує інтереси суспільства, держави та підозрюваного.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.182 КПК України, застава може бути внесена як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статями 24, 176, 177, 178, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000676, внесеного до ЄРДР 18 липня 2025 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ відділення поліції № 3 ОРУП№1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджене прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, в рамках кримінального провадження №0000676, внесеного до ЄРДР 18 липня 2025 року, - задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком до 04 жовтня 2025 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу заставу у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень.

Підозрюваний, або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 28.08.2025 року, заставна сума за ОСОБА_8 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення визначеної застави звільнити підозрюваного з-під варти та відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування із свідками, визначеними слідчим у даному кримінальному провадженні.

Строк дії ухвали апеляційного суду в частині покладених обов`язків становить до 04 жовтня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному або заставодавцю наслідки невиконання вимог ухвали, передбачені ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3