Справа №585/3835/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/186/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2023, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ромни, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2023, скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок (а.с. 2 т.2);

Також обвинувачений подав доповнення до скарги, в яких просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2023, скасувати та ухвалити новий вирок, яким його дії просив кваліфікувати за ч. 2 ст. 36 КК України та ч.5 ст. 36 КК України. Та відмовити в задоволенні позову, про стягнення з нього моральної шкоди, і не стягувати з нього на користь держави процесуальні витрати в сумі 3633,72 грн (а.с. 16 т.2).

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання за ст. 124 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3633,72 грн процесуальних витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги (а.с. 2 т.2) обвинувачений зазначав, що суд фактичні обставини справи встановив не правильно, як не правильно надав і оцінку доказам.

ОСОБА_7 вважав, що вирок суду необхідно змінити. ОСОБА_7 цитував ті обставини, які встановив суд і цитував свої пояснення, надані суду і зауважував, що суд в ході розгляду справи не врахував того, що було відкрито кримінальне провадження № 40000107 від 23.11.2017 по факту вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Це кримінальне провадження закривалось прокурором, однак поверталось йому назад для здійснення розслідування.

Також, було задоволено його ОСОБА_7 скаргу та скаргу його матері ОСОБА_8 , на постанову про закриття кримінального провадження № 4000051 від 16.05.2016 за ч. 1 ст. 162 КК України і постанову слідчого від 08.07.2019 було скасовано та зобов`язано поновити досудове розслідування. ОСОБА_7 зауважував, що ОСОБА_9 притягнуто до кримінальної відповідальності за фактом незаконного проникнення до помешкання, де на той час проживали він ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_8 . При цьому, обтяжуючими обставинами було те, що ОСОБА_9 скоїв даний злочин у стані алкогольного сп`яніння. Однак, в цьому провадженні, суд не врахував, що він ОСОБА_7 і його мати є потерпілими. ОСОБА_7 наголошував, що саме до їхнього приміщення незаконно проник ОСОБА_9 .

На переконання обвинуваченого суд проігнорував доручення № 53/1-499вих21 від 26.04.2021, що надано прокурору ОСОБА_10 в якому йшлося, що в ході судового розгляду він ОСОБА_7 повідомив, що 02.04.2012 було письмове звернення ОСОБА_8 до МВС в Сумській області ОСОБА_11 та прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_12 щодо факту погрози і замовлення вбивства його ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_8 . Суд зобов`язав прокурора надати відомості до суду.

Також обвинувачений зазначав, що було задоволено його клопотання, про призначення проведення СМЕ відносно ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 . Однак, ухвалу суду від 20.08.2021 не виконали і суд цьому оцінку не дав.

Також ОСОБА_7 зазначав про те;

- що в матеріалах справи відсутня апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 05.07.2016;

- що суд не виконав ухвал апеляційного суду і не встановив яким чином ОСОБА_9 опинився на другому поверсі і не спростовано його ОСОБА_7 пояснень. Суд вказав про безпідставність пострілів, що ставить під сумнів кваліфікацію його ОСОБА_7 дій;

- що суд не дав належної оцінки доказам та всім недолікам досудового розслідування і фактам фальсифікації;

- що у справі відсутня ухвала апеляційного суду від 05.07.2016;

- що суд не допитав праціників поліції, які брали участь у справі та слідчих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ;

- що суд не звернув уваги на те, що огляд місця події провели не професійно, не зафіксували пошкодження плівки і вікна, не провели замір пошкодження та виявлений предмет яким було пошкоджена плівка, не заміряли дверей;

- що експерт ОСОБА_17 проявив бездіяльність;

- що суд безпідставно відмовив в задоволенні відводу судді ОСОБА_18 , яка не правильно встановила, що в його ОСОБА_7 діях не було необхідної оборони і не надала оцінки тому, що зі сторони ОСОБА_9 була реальна небезпека. Суд не врахував, що в його матері ОСОБА_8 через події злочину відбулось погіршення здоров`я;

- що судом не надано оцінки фактам висновків ОСПЛ № 2 акт № 3418652 (том 2 а.с.160) в п.п. 8, 9, де йдеться що саме ОСОБА_9 спровокував своєю поведінкою його ОСОБА_7 дії.

- що підстав для стягнення з нього - ОСОБА_7 моральної шкоди немає.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги (а.с. 16 т.2) ОСОБА_7 повторював, що суд не правильно надав оцінку доказам у справі, не звернув уваги на недоліки досудового розслідування, на те, що відносно ОСОБА_9 відкривалось кримінальне провадження за ч. 1 ст. 162 КК України, що суд безпідставно не надав доручення прокурору, що суд не оцінив поведінки ОСОБА_9 , проігнорував ухвалу апеляційного суду від 05.07.2016, та безпідставно відмовив у задоволенні відводу судді ОСОБА_18

ОСОБА_7 цитував положення ст. 36 КК України і вважав, що суд не повно розглянув матеріали кримінального провадження. Також, як і в першій апеляційній скарзі, ОСОБА_7 наголошував на неправильному огляді місця події і ряді недоліків, які допустило слідство. ОСОБА_7 просив апеляційний суд дати оцінку діям державних обвинувачів і винести відносно винних відповідну постанову. Всі докази у справі ОСОБА_7 вважав не допустимими і такими, що не можуть враховувавтись при ухваленні вироку.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 проживав станом на 2012 рік разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, вказані квартири розташовані на другому поверсі цегляної будівлі колишнього гуртожитку. До вказаних квартир можливо було потрапити через коридор загального користування, вказані квартири розташовувались підряд у кінці коридору по праву сторону. На той момент у вказаному колишньому гуртожитку проводилися ремонтні роботи.

Так, 16.04.2012 року близько 23.30 год ОСОБА_9 перебував поблизу двохповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . І знаходячись в нетверезому стані, за невстановлених обставин, та не встановлених у ході слідства мотивів, потрапив на другий поверх гуртожитку сімейного типу у коридор, який веде до квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , де проживав ОСОБА_7 разом з матір`ю. ОСОБА_7 , який в той час перебував у приміщення квартири АДРЕСА_5 вказаного будинку, почувши сторонні звуки в коридорі, сприймаючи їх як проникнення до власного житла, та загрози своєму життю, здоров`ю та життю своєї матері і її здоров`ю, зарядив зброю, яка в нього була в користуванні, а саме нарізну мисливську гвинтівку марки ТОЗ 99, калібру 5,6 мм, номер НОМЕР_1 .

Надалі ОСОБА_7 вийшов у темний коридор, у якому знаходився ОСОБА_9 , і з метою самозахисту спорядив зброю та наблизився до ОСОБА_9 . При перебуванні ОСОБА_9 у вищевказаному коридорі, ОСОБА_7 почав сприймати його дії як протиправні, та як посягання на його життя, здоров`я, та життя і здоров`я його матері, а також майно.

При цьому ОСОБА_7 , помилково оцінюючі дії ОСОБА_9 по відношенню до себе та ОСОБА_8 , при відсутності реального суспільно небезпечного посягання, маючи реальну можливість усвідомлювати помилковість свого припущення, використовуючи належну йому нарізну мисливську гвинтівку марки ТОЗ 99, калібру 5,6 мм, номер НОМЕР_1 , за реєстровану за ним, яку тримав у руках, здійснив постріл з гвинтівки в праву кисть правої руки потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження.

В подальшому ОСОБА_7 здійснив два постріли в область стегна правої ноги та постріл в ліве плече потерпілого ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження. Зазначені дії ОСОБА_7 явно перевищували межі захисту уявної оборони. Отримані внаслідок дій ОСОБА_7 тілесні ушкодження ОСОБА_19 зафіксовані у висновку експерта № 210 від 22.04.2012.

Так, згідно висновку експерта № 210 від 22.04.2012 при судово-медичному огляді 20.04.2012 у ОСОБА_9 виявлені наступні пошкодження: в проекції основи 2 п`ясткової кістки правої кисті тильній поверхні є рана круглої форми діаметром близько 0,5 сантиметрів, з коричневим пояском осадження. На долонній поверхні правої кисті приблизно в області височини 1 пальця рана неправильної овальної форми з нерівними, добре співставними краями, під коричневою кіркою вище рівня шкіри, навколо вищевказаних ушкоджень в ділянці правої кисті є синювато-жовтий синець невизначеної форми. На передньо-внутрішній поверхні лівого плеча в середній третині є рана круглої форми, діаметром до 0,5 сантиметрів з рівними краями, навколо рани поясок осадження шириною до 0,3 сантиметрів, темно- коричневого кольору, а також синець синювато-жовтого кольору невизначеної форми. На 6 сантиметрів нижче неї по задній поверхні рана неправильної овальної форми, розмірами 1,5x0,5 сантиметрів, краї нерівні, добре зпівставні, під кіркою темно-коричневого кольору вище рівня шкіри, навколо синець невизначеної форми синювато-жовтого кольору. На передньо-внутрішній поверхні правого стегна в середній третині рана круглої форми діаметром до 0,6 сантиметрів, краї рівні, при зпіставленні утворюється складка, навколо рани темно-коричневий поясок осадження, шириною 0,2 сантиметри, на 6 сантиметрів нижче і на 2,5 сантиметра вліво від неї рана таких же розмірів і характеру, навколо ран синці невизначеної форми синюшно-жовтого кольору. На зовнішньо-задній поверхні правого стегна на межі середньої та нижньої третини є рана неправильної овальної форми розмірами 0,8х0,4 сантиметри, краї нерівні добре зпівставні, під кіркою темно-коричневого кольору вище рівня шкіри навколо рани синець невизначеної форми синювато - жовтого кольору. В проекції лівого ліктьового суглоба синець невизначеної форми, в центрі якого є садно. Згідно історії хвороби № 4773/279 травматологічного відділення Роменської ЦРЛ вищевказаний освідуваний перебував на стаціонарному лікуванні з 17.04.2012 року з діагнозом: Уламковий вогнепальний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням. Вогнепальне поранення правої кисті, лівого плеча з ушкодженням променевого нерва. За часом ушкодження можуть відповідати 16.04.2012 року, що підтверджується даними судово-медичного огляду від 20.04.2012 року і медичною документацією. Пошкодження в проекції лівого ліктьового суглоба у вигляді синця та садна могли утворитися від дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактною поверхнею. Наявність вхідного і вихідного отворів на тильній поверхні правої кисті сполучених рановим каналом з пошкодженням 2 п`ясткової кістки свідчить про те, що вони могли утворитися в результаті вогнепального наскрізного кульового поранення. Пошкодження в області лівого плеча утворилися від дії наскрізного вогнепального кульового поранення, на що вказує наявність вхідного і вихідного ранових отворів сполучених рановим каналом з ушкодженням середньої третини плечової кістки. Одне з ушкоджень в області правого стегна утворилося на місці наскрізного вогнепального кульового поранення, на що вказує наявність вхідного і вихідного отворів, сполучених раневим каналом, і одне ушкодження в результаті сліпого вогнепального кульового поранення, на що вказує наявність вхідного отвору, раневий канал і застрягла в м`яких тканинах куля, підтверджена рентгенологічним дослідженням, а так само уламкового перелому середньої і нижньої третини стегнової кістки. Відсутність слідів дії додаткових чинників пострілу (опіку, впроваджених під шкіру порошинок, відбитків дульного зрізу) в області вхідного отвору на тильній поверхні правої кисті свідчить про те, що постріл був зроблений з не близької відстані. Відстань, з якої були зроблені інші постріли, встановлюються при дослідженні вилученого у потерпілого одягу. Раневий каналу в області тильної поверхні правої кисті починається вхідним отвором розташованим на її тильній поверхні в проекції основи 2 п`ясткової кістки і виходить на долонну поверхню в області підвищення 1 пальця, тобто має майже прямий напрям. Раневий канал в області лівого плеча має загальний напрям спереду назад, справа на ліво і зверху вниз. Загальний напрям раневих каналів в області правого стегна спереду назад зверху вниз і ліворуч на право. Кожне з ушкоджень в проекції лівого ліктьового суглоба у вигляді синця і садна відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ушкодження в області правої кисті з переломом 2 п`ясткових кістки не є небезпечними для життя, і відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, оскільки для повного їх загоєння потрібний термін більш ніж три тижні. Ушкодження в області лівого плеча у виді наскрізного вогнепального поранення з ушкодженням середньої третини плечової кістки згідно пункту 2.1.3 м правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України "Про розвиток і вдосконалення судово-медичної служби України" відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Вогнепальне ушкодження в області правого стегна з ушкодженнями середньої і нижньої третини стегнової кістки, що розглядаються в сукупності, згідно вищезгаданого пункту і наказу відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який в апеляційній скарзі просив вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, в доповненнях до апеляційної скарги просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким його дії просив кваліфікувати за ч. 2, ч. 5 ст. 36 КК України та просив відмовити в задоволенні позову, про стягнення з нього моральної шкоди, і просив не стягувати з нього на користь держави процесуальні витрати та який в ході апеляційного розгляду справи вказані вимоги змінив і просив вирок суду скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Так, відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, та правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_7 склад злочину з правовою кваліфікацією передбаченою ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, потерпілого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 124 КК України не визнав та надавав суду показання, тотожні за змістом тим, які надавав у ході досудового слідства у статусі підозрюваного у порядку КПК України 1960 року (т.3 а.с.228-229). ОСОБА_7 пояснював суду, що він з 2000 року бореться із наркопритоном і корупційною складовою, якими його і його матір замовили фізично знищити, їх було двічі пограбовано, скоєно розбійний напад. З 2002 до 2007 року ОСОБА_9 було надано завдання про його вбивство та вбивство його матері. 02.04.2012 він з матір`ю звернувся до прокуратури та МВС із заявами про замовлення вбивства. По цих заявах працівникам Роменського РВП було надано вказівки щодо розслідування їх заяв. 16.04.2012 ОСОБА_9 проник у їх оселю, що знаходиться в АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 , де вони проживають з матір`ю, у будівлі тоді був ремонт. ОСОБА_9 о 23:30 год. заліз до будівлі. Він почув, що хтось піднімається по сходах з чорного входу і зрозумів, що пробирається до будівлі кілька чоловік з метою його вбивства та вбивства його матері. Він чув, як розбили тимчасові двері із бокового входу, які були забиті навхрест дошками. Коли прокинувся також почув, що хтось ріже клейонку, ламає штапіки, якою вона закріплена, тому вийшов до коридору, мати його була позаду. У цей час хтось пригнув на підлогу, він включив світло, сказав стояти, але невідомий продовжував рух на нього. Бачив, що той чоловік хотів щось дістати з карману, схоже на ніж, з-за пазухи, і оскільки він не мав можливості зробити попереджувальний вистріл, тому вистрілив у руку цього чоловіка, потім по ногам, однак чоловік все ще продовжував рух на нього, лаявся і погрожував, а тому здійснив постріл йому у ліву руку. У цей час мати його вибігла на вулицю і кликала допомоги у сторонніх людей та у нього, щоб він її врятував, бо там ще було троє. Він також чув голоси інших людей. ОСОБА_9 намагався втекти через вікно, він сказав залишатись на місці, використовуючи газовий пістолет. Мати зустріла на вулиці раніше невідомих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які проходили повз та викликали поліцію за їх проханням. Ці свідки піднялись на 2 поверх будинку, приїхали патрульні поліції 3 особи. Він сказав, що тут є інші особи, і попросив, щоб пошукали ніж, яким ОСОБА_22 йому погрожував. Потім приїхали слідчі ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , потім швидка. Поліцейські сказали, що вже дуже темно і вони продовжать слідчі дії вранці. На наступний день десь о 09 год. поліцейські вручили йому повістку за трьома статтями. Після цього у нього було проведено обшук і вилучена зброя, яку він мав на законних підставах. На нього чинили психологічний тиск, приходили з обшуком, хотіли протизаконно помістити його до психлікарні для проведення експертизи. За місцем проживання ОСОБА_9 мешкає теща, зятем якої був працівник Роменського РВП. Машина належить родичу ОСОБА_9 , вважає, що потерпілий діяв за вказівкою інших осіб. які хотіли прикрити незаконну діяльність, пов`язану з наркотиками. Коли приїхали працівники поліції, то вони не звертали увагу на його вказівки, що кидають каміння у вікна, поряд було ще 3 особи, не перевіряли хто розтрощив двері, підтягнув блок, хто порізав клейонку. При цьому, не було проведено усі експертні дослідження, не брали у нього відбитки пальців, інші сліди піднігтьового вмісту також не було зроблено. З нього вимагали 30 тис. доларів хабар за те, щоб не притягували його до кримінальної відповідальності. Не є обґрунтованими доводи ОСОБА_9 про те, що він заблукав. Слідчим ОСОБА_25 не було розглянуто його доводи, що ОСОБА_9 не міг сам зробити усі дії, йому допомагали інші особи, яких поліція навіть не намагалась відшукати. Пояснення ОСОБА_9 є неспроможними, що він шукав пилораму, заблукав, а тому заліз до будинку. Він з`ясовував, що ОСОБА_9 раніше жив у м. Кременчук, на нього були відкриті кримінальні справи там, а тому той поїхав з міста. Він точно не пам`ятає, де він станом на 2012 рік працював. Він був інструктором з рукопашного бою у Роменській поліції, у 2004 році він придбав 2 гвинтівки, пройшов усі медкомісії, кожні 4 роки проходив переогляд. У ПМК-23 було право власності на будинок, там працював батько і з 1973 р. виділили їм житло. На дату здійснення нападу ОСОБА_9 становив реальну загрозу йому та його матері, діяв з умислом на залякування або вбивство за його правозахисну діяльність, а його спільники пізніше викрали ніж, яким ОСОБА_22 йому погрожував та з яким кидався на нього.

Так, не зважаючи на повне невизнання ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що винуватість останнього у повній мірі доводиться показаннями потерпілого та свідків, отриманих від них безпосередньо у ході судового розгляду у порядку, визначеному ст.ст. 352-353 КПК України, які було перевірено судом першої інстанції із урахуванням попередньо наданих ними показань у ході досудового слідства у порядку, визначеному КПК України 1960 року, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав свої показання, які він надавав у ході судового слідства у порядку КПК України 1960 року у статусі свідка та потерпілого (т. справи 3, а.с. 164-169), суду пояснив про те, що він раніше жив у м. Кременчук, після розлучення орієнтовно у 2012 році переїхав до родичів у с. Хоминці, Роменського району, приїхав у м. Ромни, знімав квартиру по АДРЕСА_7 , працював у РЗТ. Так, 16.04.2012 року він ходив на вокзал і повернув по Горького, шукав пилораму та хотів дізнатись про можливість отримати роботу, однак погано знав місто та пропустив поворот на вул. Маяковського, заблукав, потім побачив світло, на яке пішов. Поки ходив по місту, то він вжив алкоголь, можливо тому і заблукав. Піднявся на другий поверх будівлі через прибудову з чорного входу та постукав у вікно, затянуте плівкою. ОСОБА_7 затягнув його через вікно, кинув на підлогу, за 2 метри відійшов і вистрелив декілька разів, у кисть руки, у стегно з рушниці, а потім приставив до голови пістолет, він втратив свідомість, був у стані алкогольного сп`яніння. Він не встиг нічого пояснити ОСОБА_7 , а той нічого не питав у нього, не попереджав, а відразу почав у нього стріляти. Він тільки встиг встати і побачив ОСОБА_7 з рушницею. Перший постріл був у кисть руки, він говорив ОСОБА_7 не стріляти, що він заблукав. Потім було два постріли десь за 10 секунд у ліву ногу в районі стегна, потім у праву ногу у стегно. Він тоді впав повністю і десь за 40 секунд ОСОБА_7 підійшов до нього і сказав, що ще добавить і вистрілив у ліву руку. Було дуже боляче, але свідомість він не втрачав. Він побачив, що ОСОБА_7 прийшов із пістолетом і сказав, що добавить йому і вистрілив, але він болю не відчув. У нього з собою ніяких ножів, пістолетів не було, тільки запальничка. У коридорі, окрім ОСОБА_7 , була жінка, мати останнього, вона вийшла після пострілів і пішла вниз по сходах, говорила, що викличе поліцію. Далі заходили якісь чоловік із жінкою, підійшли до нього, але не допомагали, просто подивились, що відбувається, десь за 15 хв. він зрозумів, що старша жінка покликала сусідів. Хто саме викликав швидку та поліцію йому не відомо. Поліції ОСОБА_7 говорив, що стріляв з гвинтівки, яка зареєстрована. Його знесли на носилках у швидку, там першу допомогу надали. У медичній картці повідомив неправдиві дані про особу, не пам`ятає яке прізвище назвав. Був у стані шоку, розгублений, чому вказав чуже прізвище не знає. Він був у лікарні десь чотири місяці, стан здоров`я після цього повністю не відновився, права нога стала коротша на 2,5 см, він кульгає. Після цих подій з ОСОБА_7 , окрім судових засідань, ніде не зустрічався.

- показаннями свідка ОСОБА_8 , які за змістом є тотожними тим показам свідка, що було надано останньою у ході досудового слідства у порядку КПК України 1960 року (т.3 а.с. 173), яка в судовому засіданні пояснила про те, що 16.04.2012 року ОСОБА_9 проник у їх дім з чорного входу, що знаходиться в АДРЕСА_6 та АДРЕСА_4 , де вони проживають з сином. Станіслав вистрелив у потерпілого з гвинтівки, дозвіл на яку був. ОСОБА_9 піднявся по сходах з чорного входу, пошкодив тимчасові двері, розрізав клейонку на вікні, син вийшов, говорив тому стояти, але ОСОБА_9 продовжував рух, хотів щось дістати з карману, а тому син вистрілив у руку, потім по ногам. Вона вибігла на вулицю і кликала на допомогу, там йшли чоловік з жінкою, які підійшли, викликали поліцію, пішли разом з нею. Приїхала поліція, швидка, забрали ОСОБА_9 . Вважає, що дії потерплого були умисними, він хотів здійснити збройний напад на неї та її сина. У нього були ніж та палиця, якими він погрожував їй та сину, а поліцейські умисно приховали речові докази, бо діяли із ОСОБА_22 за попередньою змовою.

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який підтримав свої показання, надані ним у ході судового слідства у порядку КПК України 1960 року у статусі свідка (т. справи 3, а.с. 172)який в судовому засіданні пояснив про те, що 16.04.2012 року десь близько 23 години вони з дружиною повертались додому із гостей, йшли по вул. Горького і в цей час вибігла жінка з будинку, просила про допомогу. Він чув хлопок, схожий на вистріл. Вони піднялись на 2 поверх будинку, де побачили на підлозі людину, як їм пояснили, яка залізла у квартиру. Поліцію викликали ще внизу. Потім приїхала поліція, швидка, їх допитали. До 2011 року у тій місцевості не був. У будівлі велись ремонтні роботи, там стояли ліса зі сторони, де залазив чоловік, була прорізана клейонка. Він думає, що той чоловік заліз до будівлі по лісам. Хлопок чув вже коли вибігла жінка, вони з дружиною йшли повільно. Було темно, жінка була боса, просила про допомогу, що напали і в цей час почули хлопок, постріл, тоді і викликали поліцію. Вони всі разом зайшли по сходах на 2 поверх, був ремонт. У кінці коридору був стіл перевернутий, а там напівлежачи знаходився невідомий чоловік. У нього було поранення і кров на джинсовій курточці, чи були двері не пам`ятає, були якісь будівельні матеріали. Коридор був десь 8-10 м, світло точно було на сходах, з правої сторони були кімнати з дверима. Від вікна, що проник, була кімната ОСОБА_8 . Бачив у суді ОСОБА_9 , це був той чоловік, що проліз. Бачив кров на руці ОСОБА_9 , на джинсовій куртці у районі ліктя. ОСОБА_9 був у свідомості, стогнав від болю, біля нього нічого не бачив, нікого більше не було. У коридорі бачив ОСОБА_7 , який говорив, щоб проходили, подивились на злодія, який заліз. У руках у ОСОБА_7 зброї не бачив і поряд з ним теж. На ОСОБА_7 не бачив крові, тілесних ушкоджень. Всі були у коридорі до приїзду поліції. У той час ОСОБА_7 розповідав про одну особу, інших осіб не було ні на вулиці, ні у приміщенні, ні він, ні його мати про них не казали. При ньому ОСОБА_7 не стріляв, зброї у нього не було. Поліція приїхала швидко, десь за 5 хв., і швидка також. Були там поки не опитала поліція, огляд робили при них, біля вікна був стіл, за 2 метри був ОСОБА_9 . Коли роздивились слідчі, то говорили, що клейонка була розрізана, бо вона цупка, розрізана збоку. ОСОБА_7 був присутнім, інших жителів не було, не знає чи поліція записувала дані ОСОБА_9 , поліцейський-дівчина з ним розмовляла. Не пам`ятає чи був експерт, з боку бачив ліса, розбитих дверей не бачив. На місці події пробули десь годину приблизно. Хто саме викликав швидку не знає, обшук ОСОБА_9 не бачив, від повороту на вул..Маяковського до будинку десь 50 метрів, ОСОБА_8 була налякана, допит сусідів не бачив, ОСОБА_27 не пам`ятає та не знає хто це.

- показаннями свідка ОСОБА_28 , яка підтримала свої показання, що надавала у ході судового слідства у порядку КПК України 1960 року у статусі свідка (т. справи 3, а.с. 171) яка в судовому засіданні пояснила про те, що 16.04.2012 року вони йшли з чоловіком ОСОБА_26 додому по АДРЕСА_3 , ввечері десь після 21 години. Вибігла з будинку літня жінка у домашньому одязі і просила про допомогу, щоб вони викликали поліцію, щось кричала про те, що хтось заліз до хати. Її чоловік подзвонив в поліцію. На вулиці було темно, біля ОСОБА_29 нікого поряд не було. Це був двоповерховий будинок, робились ремонтні роботи, там було темно та погане освітлення на вулиці та в будинку, пам`ятає, що лежала цегла. Вона заходила у будинок через передній вхід, чи був зачинений не пам`ятає. Вони піднялись на 2 поверх, у коридорі виглядало як у гуртожитку, бачила потерпілого, який лежав біля столу, зрозуміла, що його підстрелили, тримався за ногу. ОСОБА_7 там був, ходив злий, що залізли до їх житла через вікно. На вікні була клейонка, бо був ремонт, що за вікном було не пам`ятає, отвір у клейонці не бачила. ОСОБА_7 ходив по коридору з поліцією, освітлення у коридорі та на сходах було погане, не пам`ятає хто викликав швидку. Працівники поліції приїхали десь через 15 хв., відібрали пояснення у неї та чоловіка, вони підписали протоколи, десь були 1,5-2 години на місці події, не знає чи був експерт, ОСОБА_30 вона не знає, не помітила, щоб була відео чи фото зйомка поліцією, не бачила, щоб потерпілого обшукувала поліція, який лежав десь за 1 метр від вікна, біля столу. Ці події вона пам`ятає погано, бо спливло багато часу. При цьому ОСОБА_7 не говорив, що стріляв у ОСОБА_9 , зброю у ОСОБА_7 не бачила, до цього ОСОБА_31 та ОСОБА_32 не знала, інших людей поряд із будинком не бачила, на вулиці вони були самі, пострілів також не чула. Слідчі усе обдивлялись, щось шукали, писали протокол і фотографували.

- показаннями свідка ОСОБА_33 , який в судовому засіданні пояснив про те, що 16.04.2012 року він у складі чергової групи з напарником приїхали на виклик до будинку по АДРЕСА_3 , де був ОСОБА_7 , потерпілий ОСОБА_9 там лежав на підлозі у загальному коридорі. Вони викликали слідчо-оперативну групу з Роменського відділу поліції та стежили, щоб зберегти обстановку місця події непорушеною. У ОСОБА_7 були відібрані пояснення, який нічого не говорив про ніж у потерпілого. Здійснили попередній огляд місця події, ножа ніякого не бачили, в будинку і біля будівлі нікого не було. Потерпілий лежав за столиком, вони його виймали з-за нього. У ОСОБА_7 була гвинтівка ТОЗ 99, дозвіл на зброю.

- показаннями свідка ОСОБА_34 , який в судовому засіданні пояснив про те, що він був учасником огляду місця події, яка відбулась 16.04.2012 р. по вул.Горького у м.Ромни. При цьому, він вказав, що змиви не брав, брались зразки плівки, відбитки, загалом як спеціаліст здійснював дії за вказівкою слідчого ОСОБА_24 . На місці події, коли він приїхав ОСОБА_9 не було, відбувалася фотофіксація, фіксація слідів і вилучення речових доказів. Оглядом місця події і вилученням речових доказів керують слідчі. Як спеціаліст-криміналіст слідчий ОСОБА_35 приїхала після 24 год. ночі, у той день було одночасно три пригоди. Він фотографував місце події, були поняті при огляді, ОСОБА_9 не було на місці, був ОСОБА_7 чи його мати, працівники поліції. Сфотографував те, що встиг, бо ОСОБА_7 вимагав припинити слідчі дії, бо вже був час відпочивати, зброю не вилучили у останнього, бо ОСОБА_7 закрив зброю у сейфі і не дав її оглядати. ОСОБА_7 тоді розповідав, що вони відпочивали, почув, що хтось лізе у вікно, ОСОБА_7 вистрелив з рушниці та поранив потерплого, освітлення у коридорі було погане, відбувались ремонтні роботи, знаходились будівельні матеріали, інших жильців у будівлі не бачив. Кулі лежали майже під вікном, коридор був десь метрів 10, а у кінці вікно, знаходилась квартира матері ближче до вікна, а ОСОБА_7 десь посередині. ОСОБА_7 говорив, що у потерпілого був ніж, він його шукав, але не знайшов, його ніде не було, Слідча дія огляд місця події - не була завершена, оскільки ОСОБА_7 , посилаючись на пізній час, не дав можливості її звершити, а тому він такий протокол не підписував. На наступний день він на місце події не виїздив щоб завершити слідчу дію, оскільки була не його зміна чергування, інших вказівок він не отримував.

- показаннями свідка ОСОБА_36 , який в судовому засіданні пояснив про те, що влітку-восени десь 5 років тому або більше, точно не пам`ятає за спливом часу, він з напарником у складі чергового патруля приїхали на виклик по вул.Горького, де був ОСОБА_7 , який пояснив, що відбулось. Він відібрав пояснення від ОСОБА_7 , також з-під вікна дістали потерпілого, останній нічого йому не повідомляв, не знає чи ОСОБА_24 спілкувалась з потерпілим, не пам`ятає чи викликав швидку, ОСОБА_37 йому не відомий, з торця будинку чи помітив чи були дерев`яні сходи, бачив лише ремонтне сміття. У своїх поясненнях ОСОБА_7 нічого не говорив йому про ніж у потерпілого, слідча ОСОБА_24 не давала йому вказівок, він не пам`ятає чи давали вказівку шукати ніж, вони до приїзду СОГ забезпечували схоронність місця події, він сам ходив до чорного входу, але чи піднімався не пам`ятає. Не помітив чи експерт ОСОБА_17 піднімався по сходах, вони з напарником оглядали потерпілого, проводили поверхневий огляд, допомагали медикам підняти потерпілого, погрузити в швидку. Він не був присутнім, коли ОСОБА_24 брала пояснення у потерпілого. Шуму він не чув, ні свисту, ні стукіт каменів у вікнах, біля будівлі нікого із сторонніх осіб не було. Потерпілий лежав за столиком, вони його виймали з-за нього. Карабіна у ОСОБА_7 не бачив, була гвинтівка ТОЗ 99, дозвіл на зброю. Не пам`ятає чи були поняті на вулиці або на 2 поверсі будинку. Хто саме встановлював особу потерпілого йому не відомо, він не має перевіряти особу. Які саме слідчі дії робили ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , він не пам`ятає. ОСОБА_38 йому не відомий, освітлення поряд з будинком було погане.

- показаннями свідка ОСОБА_39 , яка підтримала свої показання, що надавала у ході судового слідства у порядку КПК України 1960 року у статусі свідка (т. справи 3, а.с. 175) яка в судовому засіданні пояснила про те, що вона 16.04.2012 року здійснювала слідчі дії по виклику відносно події в АДРЕСА_3 , разом з експертом та іншими працівниками поліції. У ОСОБА_7 було вилучено зброю, при огляді місця події ніяких ножів не було знайдено у ОСОБА_9 , сторонніх осіб, крім понятих не було, здійснили всі необхідні допити та провели всі слідчі дії, більш точно вже не пам`ятає за спливом років.

Також, як слідує з матеріалів, винуватість ОСОБА_7 у повній мірі підтверджується доказами з матеріалів кримінального провадження, які судом першої інстанції було безпосередньо досліджено у судовому засіданні у порядку, визначеному КПК України 1960 року, а саме:

- карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону від 16.04.2012 р., в якій зазначено, що невстановлена особа проникла до квартири заявниці ОСОБА_8 ;

- карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону від 17.04.2012 р., в якій зазначено, що до Роменської ЦРЛ з тілесними ушкодженнями госпіталізовано ОСОБА_40 , 1969 р.н., АДРЕСА_8 ;

- протоколом усної заяви від 17.04.2012 р. від ОСОБА_9 , в якій зазначено, що 16.04.2012 р. близько 23 год. в АДРЕСА_3 , невідомий йому чоловік наніс вогнепальне пошкодження з предмету, схожого на гвинтівку;

- рапортом слідчого СВ Роменського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_41 від 04.05.2012 р., згідно якого в ході проведення судово-медичної експертизи було встановлено, що в ході спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 шляхом проведення пострілів ОСОБА_9 з гвинтівки ТОЗ 99;

- рапортом о/у СКР Роменського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_42 від 14.06.2012 р., відповідно до якого при проведенні обшуку за місцем проживання гр. ОСОБА_7 , 1969 р.н., за адресою: АДРЕСА_9 , в останнього було вилучено пістолет «ПГШ-790» № НОМЕР_2 ;

- протоколом огляду місця події від 17.04.2012 року, з фототаблицею до нього, відповідно до якого за участю спеціалістів та понятих було оглянуто місце події за адресою: АДРЕСА_3 , зафіксовано обстановку поряд із будівлею та внутрішню обстановку коридору 2 поверху будівлі та розташування слідів, бризок крові на різних поверхнях тощо;

- протоколом огляду місця події від 17.04.2012 року, з фототаблицею до нього, відповідно до якого за участю понятих було оглянуто чоловічий одяг в приймальному відділенні Роменської ЦРЛ, зафіксовано сліди від пострілів та кров на верхньому одязі;

- протоколом обшуку від 25.04.2012 р., з фототаблицею до нього, проведеного за участю понятих в кімнаті, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 , в ході якого за місцем проживання ОСОБА_7 виявлені зброя, набої до неї, меч, дозволи на зброю;

- висновком експерта № 70 від 01.06.2012 р., згідно якого представлений на дослідження карабін, вилучений при ОМП у гр. ОСОБА_7 , який скоїв постріл у гр. ОСОБА_9 , в АДРЕСА_9 , 16.04.2012 р. є нарізною вогнепальною зброєю-самозарядним мисливським карабіном «ТОЗ-99», № НОМЕР_3 , калібру 5,6 мм, 1999 р.в.; даний карабін виготовлений заводським способом; наданий на дослідження карабін придатний для стрільби малокаліберними патронами, кільцевого запалення, калібру 5,6 мм; представлені на дослідження три гільзи, вилучені при ОМП 17.04.2012 р., і надані на дослідження є компонентами патронів, кільцевого запалення, калібру 5,6 мм до нарізної спортивної і промислово-мисливської вогнепальної зброї, калібру 5,6 мм і бойовими припасами не є; відповісти на питання: «Чи відстріляні три гільзи, які вилучені під час ОМП 17.04.2012 р. зі зброї, яка надана на дослідження?», не є можливим по причинам, викладених в дослідницькій частині висновку експерта; представлені на дослідження, а саме: двадцять два патрони, з числа вилучених у гр. ОСОБА_7 , і наданих на дослідження є гвинтівочними мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм з експансивною кулею, які є бойовими припасами до нарізної промислово-мисливської вогнепальної зброї, калібру 5,6 мм, дані патрони виготовлені заводським способом; п`ятдесят три патрони, з числа вилучених у гр. ОСОБА_7 , і наданих на дослідження є гвинтівочними патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, вогнепальної зброї, калібру 5,6 мм, дані патрони виготовлені заводським способом; представлені на дослідження патрони придатні для стрільби;

- висновком експерта № 69 від 30.05.2012 р., згідно якого представлений на дослідження пістолет «ПГШ-790», № НОМЕР_2 , вилучений при ОМП у гр. ОСОБА_7 , який скоїв постріл у гр. ОСОБА_9 , в АДРЕСА_9 , 16.04.2012р. являється ручною вогнепальною зброєю-виготовленим шляхом заміни штатної втулки з перетинкою та стопорним кільцем на нештатну втулку без стопорного кільця та перетинки газо-шумового пістолета «ПГШ 790», № НОМЕР_2 кал. 9 mm P.A. виробництва СП «Шмайсер» (Україна), конструкція якого дозволяє здійснювати постріли шумовими патронами калібру 9 мм з використанням снарядів, що заряджаються окремо від патрону; наданий на дослідження пістолет придатний для проведення пострілів патронами, які складаються з шумових патронів, калібру 9мм., та свинцевих куль діаметром до 7 мм; на представленому на дослідження пістолеті є наступні маркувальні позначення, а саме: на лівому боці кожух-затвора-маркувальне позначення заводавиготовника-«SCHMEISSER», на правому боці затвору маркувальне позначення-калібру зброї та моделі зброї «Ка1. 9 mm P.A. Knall ПГШ 790»; на рамці з лівої сторони-заводського номеру-«КО 030969»; представлена на дослідження одна гільза, вилучена при ОМП-є складовою частиною газового патрону до газової зброї /пістолетів/ калібру 9 мм, і бойовим припасом не є; відповісти на питання: «Чи відстріляна одна гільза, яка вилучена під час ОМП 17.04.2012р, зі зброї, яка надана на дослідження?, не є можливим по причинам, викладеним в дослідницькій частині висновку експерта; представлені на дослідження, а саме: чотирнадцять патронів, з числа вилучених у гр. ОСОБА_43 -є травматичними патронами, калібру 9 мм, спорядженими гумовою кулею і бойовими припасами не є, дані патрони виготовлені заводським способом; одна гільза, з числа патронів, вилучених у гр. ОСОБА_43 -є складовою частиною газового патрону до газової зброї /пістолетів/ калібру 9мм, і бойовими припасами не є; представлені на дослідження патрони придатні для стрільби;

- висновком експерта № 68 від 03.06.2012 р., згідно якого представлені на дослідження дві кулі, вилучені при ОМП 17.04.2012 р., і надані на дослідження є компонентами патронів, кільцевого запалення, калібру 5,6 мм до нарізної спортивної і промислово-мисливської вогнепальної зброї, калібру 5,6 мм, і бойовими припасами не є; причиною деформації наданих на дослідження куль є влучення їх в перешкоду; відповісти на питання: «Чи не вистелені представлені на дослідження дві кулі, вилучені при ОМП 17.04.2012 р., з мисливського карабіну «ТОЗ-99», № НОМЕР_3 , калібру 5,6 мм, 1999 р.в., вилученого при ОМП у гр. ОСОБА_7 , який скоїв постріл у гр. ОСОБА_9 , в АДРЕСА_9 , 16.04.2012 р.?», не є можливим по причинам, викладеним в дослідницькій частині висновку експерта; відповісти на питання: «Чи не складали до пострілу кулі та гільзи, представлені на дослідження один патрон?», не є можливим по причинам, викладеним в дослідницькій частині висновку експерта;

- протоколом огляду від 13.06.2012 р., проведеного за участю понятих у приміщенні каб. № 5 Роменського МВ речових доказів (стрілецької зброї та набоїв до неї тощо), визнаних та приєднаних до справи у якості речових доказів постановою слідчого від 13.06.2012 р.;

- висновком експерта № 10 від 18.05.2012 р., відповідно до якого з наданої на дослідження гвинтівки ТОЗ-99 № 9901013 після останньої чистки та змащування проводилися постріли;

- постановою про призначення судово-медичної експертизи від 20.04.2012 р.;

- висновком експерта № 210 від 20.04.2012 р., згідно якого відповідно до оригінала історії хвороби № 4773/279 травматологічного відділення Роменської ЦРЛ ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні з 17.04.2012 р. з діагнозом: Оскольчатий вогнепальний перелом середньої третини правого стегна зі зміщенням. Вогнепальне поранення правої кисті, лівого плеча із пошкодженням променевого нерва. По часу ушкодження можуть відповідати 16.04.2012 року, що підтверджується даними судово-медичного огляду від 20.04.2012 року та меддокументації. Пошкодження у проекції лівого ліктьового суглоба у вигляді синця та садна могли утворитися від дії тупого твердого предмета (Предметів) з обмеженою контактною поверхнею. Наявність вхідного та вихідного отворів на тильній поверхні правої кисті з`єднаних рановим каналом з пошкодженням 2 п`ясткової кістки свідчить про те, що вони могли утворитися внаслідок вогнепального наскрізного кульового поранення. Ушкодження в області лівого плеча утворилися так само від дії наскрізного вогнепального кульового поранення, на що вказує наявність вхідного та вихідного ранових отворів з`єднаних рановим каналом із пошкодженням середньої третини плечової кістки. Одне з ушкоджень у галузі правого стегна утворилося на місці наскрізного вогнепального кульового поранення, на що вказує наявність вхідного та вихідного отворів, з`єднаних рановим каналом, та одне пошкодження внаслідок сліпого вогнепального кульового поранення, на що вказує наявність вхідного отвору, ранового каналу і кулею, що застрягла в м`яких тканинах, підтвердженої рентгенологічним дослідженням, а так ж оскольчатого перелому середньої та нижньої третини стегнової кістки. Відсутність слідів дії додаткових факторів пострілу (опіку, впроваджених під шкіру порошинок, відбитків дульного зрізу) в області вхідного отвору на тильній поверхні правого пензля свідчить про те, що постріл був зроблений з не близької відстані, відстані, з яких були зроблено інші постріли, встановлюються при дослідженні вилученої з потерпілого одягу. Кожне з ушкоджень у проекції лівого ліктьового суглоба у вигляді синця і садна відноситься до легких тілесних ушкоджень. Ушкодження в області правого пензля з переломом 2 п`ясткової кістки не є небезпечними для життя, і відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, тому що для повного загоєння їх необхідний термін понад 3 тижні. Ушкодження в області лівого плеча у вигляді наскрізного вогнепального поранення з пошкодженням середньої третини плечової кістки згідно з пунктом 2.1.3 Правил визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 від 17.01.1995 року МОЗ України «Про розвиток та вдосконалення служби судово-медичної діяльності» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Вогнепальне ушкодження в області правого стегна з ушкодженнями середньої та нижньої третини стегнової кістки, що розглядаються в сукупності, згідно з вищевказаним пунктом та наказом відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;

- висновком експерта № 221 від 25.04.2012 р., згідно якого при судово-медичній експертизі 25.04.2012 р. у гр. ОСОБА_7 , 1969 р.н., тілесних ушкоджень не виявлено;

- висновком експерта № 301 від 14.06.2012 р., відповідно до якого всі ушкодження у гр. ОСОБА_9 не могли утворитися від дій, продемонстрованих гр. ОСОБА_7 під час відтворення обстановки і обставин події, так як в області правого стегна було виявлено два вогнепальних поранення, а не одне, в області лівої ноги і в проекції лівої ключиці вогнепальних пошкоджень взагалі не було виявлено, зате було виявлено наскрізне вогнепальне поранення лівого плеча;

- постановою від 20.04.2012 р. про виїмку кулі, вилученої в ході хірургічної операції в операційній Роменської ЦРЛ з тіла потерпілого ОСОБА_9 ;

- протоколом відтворення обстановки і обставин події від 22.05.2012 р. з фототаблицею до нього, проведеного за участю понятих, спеціаліста, ОСОБА_7 за місцем його проживання АДРЕСА_3 , де останній на місці події вказав, які дії ним було вчинено при проникнення за місцем його проживання ОСОБА_9 , зокрема щодо черговості виконаних ним дії;

- карткою-заявою № 253, в якій видано дозвіл № НОМЕР_4 на зберігання зброї газового пістолету ПГШ-790 № НОМЕР_2 2003 р. ОСОБА_7 ;

- дозволом № 83, виданим 27.05.2004 р. на зброю гвинтівку (нарізну) ТОЗ-99 ОСОБА_7 ;

- дозволом № 253, виданим 07.02.2004 р. на зброю пістолет (газовий) ПГШ-790 ОСОБА_7 ;

- дозволами, виданими 07.02.2007 р. та 27.05.2007 р., на право зберігання, носіння газового пістолету ПГШ-790 № НОМЕР_2 , мисливську гвинтівку ТОЗ-99 № НОМЕР_1 ОСОБА_7 ;

- копією протоколу обшуку від 25.04.2012 р., складеного за участю понятих та ОСОБА_7 в кімнаті, що розміщена за адресою: АДРЕСА_9 , в ході якого було виявлено та вилучено зброю, боєприпаси, меч та ніж, схожий на кинджал, а також дозволи на зброю;

- журналом виклику швидкої допомоги від 16.04.2012 р. № 3865, відповідно до якого було зафіксовано виїзд бригади швидкої допомоги за адресою: АДРЕСА_3 з приводу вогнепального поранення;

- копією картки виклику ШМД від 16.04.2012 р., копією карти виїзду ШМД від 16.04.2012 р.

При цьому суд першої інстанції, надаючи оцінку вищенаведеним доказам, обгрунтовано керувався вимогами КПК України 1960 року, яким було врегульовано порядок провадження у кримінальних справах до 19.11.2012. З 20.11.2012 в дію вступив новий Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року, який є нині чинним.

Стаття 4 КПК України (в редакції 1960 року) передбачала, що суд, прокурор, слідчий і орган дізнання зобов`язані в межах своєї компетенції порушити кримінальну справу в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину, і до їх покарання.

Відповідно до пунктів 7,8,10 РозділуXI Перехідних положень КПК України (в редакції закону станом на 20.11.2012), оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності. Після набрання чинності цим Кодексом оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії здійснюються згідно з положеннями Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність"та положеннями цього Кодексу.

За таких обставин допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України згідно з положеннями цього Кодексу.

Після набрання чинності КПК України 2012 року, слідчі та процесуальні дії у даному кримінальному провадженні, зокрема після направлення справи для проведення додаткового розслідування, здійснювалися органом досудового розслідування вже згідно положень КПК 2012 року, а тому суд таким доказам надає оцінку у порядку, визначеному чинним кримінальним процесуальним законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також у повній мірі підтверджується матеріалами кримінального провадження, які судом першої інстанції було безпосередньо досліджено у судовому засіданні у порядку, передбаченому ст.ст. 357, 358, 359 КПК України, а саме :

- витягом з ЄРДР від 12.08.2016 року, згідно якого було внесено відомості за №0000950, щодо вчиненням ОСОБА_7 шляхом застосування мисливської нарізної гвинтівки, помилково вважаючи дії ОСОБА_9 , як суспільно-небезпечне посягання, перебуваючи у стані уявної оборони, явно вийшов за межі захисту та спричинив ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних поранень, та попередньо кваліфіковано такі дії за ст.124 КК України

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.09.2016 року, проведеного у присутності понятих із застосуванням відеозапису, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 у присутності понятих, за адресою: АДРЕСА_3 , продемонстрував події, які мали місце 16.04.2012 р., а саме щодо способу потрапляння на 2 поверх жилої будівлі, а також дій, що було здійснено ОСОБА_7 відносно нього;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.09.2016 року, з фототаблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 у присутності понятих, у приміщенні Роменського ВП, продемонстрував події, які мали місце 16.04.2012 р., а саме його приблизне місцезнаходження у коридорі 2 поверху будівлі по АДРЕСА_3 , відстань, на якій від нього знаходився ОСОБА_7 , його дії та положення у приміщенні після нанесення йому ОСОБА_7 вогнепальних поранень тощо;

- висновком експерта № 380 від 19.09.2016 року, відповідно до якого визначено, що характер та локалізація тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_9 не виключають можливості виникнення їх при обставинах, продемонстрованих ним під час слідчого експерименту;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.03.2017 року, з фототаблицею та планом-схемою до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 у присутності понятих, за адресою: АДРЕСА_3 , продемонструвала події, які мали місце вночі 16.04.2012 р.;

- протоколом огляду місця події від 30.03.2017 року, з фототаблицею та планом-схемою до нього, відповідно до якого за участю понятих було оглянуто ділянку місцевості, розташовану на перехресті вулиць Горького та Маяковського в м. Ромни, де знаходиться будинок АДРЕСА_10 та зафіксовано зовнішню обстановку, розташування будівель та відстань до будинку по АДРЕСА_3 від перетину вулиць ;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.03.2017 року, з відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_7 у присутності понятих, за участю потерпілого ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 , продемонстрував події, які мали місце 16.04.2012.

Виходячи з встановленого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 , попри доводи апеляційної скарги, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковано за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

При цьому, судом враховано, що проведено повне досудове розслідування, виходячи з досліджених ним доказів в їх сукупності, а тому суд правильно вважав винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Також, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції надав оцінку позиції обвинуваченого щодо здійснення ним дій у стані необхідної оборони та, на його думку, щодо існування обґрунтованої необхідності у захисті себе та своєї матері він незаконного посягання на приватну власність, а також на життя та здоров`я.

Так, суд правильно звернув увагу на те, що відповідно до ст. 124 КК України, кримінальна відповідальність передбачена за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

За змістом ч. 5 ст. 36 КК України, не є перевищенням меж необхідної оборони і не має наслідком кримінальну відповідальність застосування зброї або будь-яких інших засобів чи предметів для захисту від нападу озброєної особи або нападу групи осіб, а також для відвернення протиправного насильницького вторгнення у житло чи інше приміщення, незалежно від тяжкості шкоди, яку заподіяно тому, хто посягає.

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання.

При цьому для вирішення питання про відсутність чи наявність стану необхідної оборони, перевищення її меж, у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, необхідно здійснювати порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання і акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання, а також перевірити наявність чи відсутність обставин, передбачених ч. 5 ст. 36 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи обвинувачений стверджував, що у нього був відсутній умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , оскільки потерпілий протиправно намагався проникнути до житла за місцем його проживання, погрожуючи застосуванням по відношенню до нього насильства та маючи при собі ніж, а тому такі дії він сприймав як реальну загрозу по відношенню до себе та діяв в стані необхідної оборони.

Водночас, як правильно зауважив суд, в ході досудового розслідування, а надалі і під час судового розгляду було встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 дійсно у квітні 2012 року у нічний час здійснив проникнення на 2 поверх будинку по АДРЕСА_3 , при цьому у цей час він перебував у стані алкогольного сп`яніння, що сторонами процесу не заперечується.

Водночас, жоден свідок у кримінальному провадженні, окрім матері обвинуваченого, не повідомляв про те, що будучи присутнім на місці події, яка відбулась 16.04.2012 він би бачив будь-який предмет колюче-ріжучого спрямування, палиці, іншого знаряддя, яким можна нанести тілесні ушкодження, який би міг становити реальну або уявну загрозу безпосередньо обвинуваченому або його матері, а також щодо дій потерпілого ОСОБА_9 у складі групи осіб, однак такі твердження обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 неодноразово перевірялись.

Тому, оцінюючи невідповідність тяжкої шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_9 , ступеню небезпечності його посягання та існуючій обстановці захисту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невідповідність дій ОСОБА_7 , які не були очевидно необхідними, зокрема щодо заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому.

Судом було встановлено, що потерпілий, будучи пораненим обвинуваченим із вогнепальної зброї у кисть правої руки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи фізичної переваги над обвинуваченим, не робив спроб чинити фізичний опір або залишити місце події, не мав при собі зброї, ножів або інших засобів, однак ОСОБА_7 продовжив наносити йому постріли у область ніг, таким чином здійснивши дії з метою позбавлення потерпілого можливості пересуватись, а згодом, коли потерпілий впав на підлогу, наніс вогнепальне поранення у ліве плече, маючи при цьому можливість відвернути чи припинити посягання потерпілого із заподіянням явно меншої шкоди, об`єктивно усвідомлюючи наявність такої можливості, зокрема будучи особою, яка володіє навичками рукопашного бою та використання вогнепальної зброї, маючи фізичну перевагу над потерпілим тощо.

При цьому, співставляючи встановлені обставини із диспозицією ч.5 ст. 36 КК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у ході судового розгляду не було встановлено у обвинуваченого ОСОБА_7 жодної з підстав для спеціального виду необхідної оборони, що має становити наявність хоча б одного із таких посягань, а саме: 1) напад озброєної особи, або 2) напад групи осіб, або 3) протиправне на¬сильницьке вторгнення в житло чи інше приміщення. За таких обставин суд правильно розцінив, що не можна вважати дії ОСОБА_7 такими, що були здійснені у межах необхідної оборони.

Також судом правильно зауважено і на тому, що було проведено ретельну перевірку доводів обвинуваченого про наявність підстав для постановлення виправдувального вироку, які свого підтвердження у ході проведеного досудового розслідування, а також і у ході судового розгляду не віднайшли та спростовуються дослідженими судом першої інстанції матеріалами у кримінальному провадженні у їх сукупності.

Окремі надані стороною обвинувачення докази судом першої інстанції в основу обвинувального вироку суду не покладено з підстав того, що вони визнані судом як такі, що прямо чи непрямо не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні з огляду на вимоги ст. 64-65 КПК України 1960 року та ст.ст. 84,85 та 91 КПК України, а також не доводять суду існування інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, що також колегія суддів вважає правильним.

Що стосується доводів апеляційної скарзи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд надав неправильну оцінку доказам, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи тому вирок суду необхідно скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, або ж ухвалити новий вирок, яким його дії кваліфікувати за ч. 2, ч. 5 ст. 36 КК України або вирок суду скасувати та призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд, то перевіривни такі доводи колегією суддів не встановлено підстав для скасування вироку суду першої інстанції з постановленням нового виправдувального вироку, оскільки як вже йшлося вище, вина обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині знайшла своє підтвердження в поясненнях свідків та досліджених письмових доказах, які обгрунтовано визнані судом першої інстанції належними та допустимими і правильно покладені в основу обвинувального вироку.

Також колегія суддів погоджується і з відсутністю підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2, ч. 5 ст. 36 КК України, мотиви про що викладені вище.

Щодо скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, як про це ставив питання обвинувачений в ході апеляційного розгляду справи, то тут колегія суддів зауважує на тому, що підстави для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції визначені в ст. 415 КПК України та вони є вичерпними.

Натомість підстав для скасування вироку суду з призначенням в суді нового судового розгляду колегія суддів не вбачає, оскільки в ході апеляційного розгляду порушень норм кримінального процесуального права, визначених ст. 415 КПК України, не встановлено.

Також колегія суддів вважає безпідставними і інші доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , викладені ним в апеляційній скарзі та доповненнх до неї, а саме :

1) суд в ході розгляду справи не врахував того, що було відкрито кримінальне провадження № 40000107 від 23.11.2017 по факту вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та що це кримінальне провадження закривалось прокурором, однак поверталось йому назад для здійснення розслідування, однак апелянт не мотивував як вказана обставина впливає на встановлений в його діях склад злочину передбачений ст. 124 КК України в іншому кримінальному провадженні;

2) ОСОБА_9 притягнуто до кримінальної відповідальності за фактом незаконного проникнення до помешкання, де на той час проживали він ОСОБА_7 та його мати ОСОБА_8 та суд не врахував того, що він ОСОБА_7 і його мати є потерпілими, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки вказаний факт за встановлених судом обставин не заперечується, однак обвинувачений ОСОБА_7 притягується до відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 124 КК України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень з перевищенням меж необхідної оборони;

3) суд проігнорував доручення № 53/1-499вих21 від 26.04.2021, що надано прокурору ОСОБА_10 в якому йшлося, що в ході судового розгляду він ОСОБА_7 повідомив, що 02.04.2012 було письмове звернення ОСОБА_8 до МВС в Сумській області ОСОБА_11 та прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_12 щодо факту погрози і замовлення вбивства його ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_8 , однак вказана обвинуваченим обставина не звільняє його від кримінальної відповідальності передбаченої ст. 124 КК України;

4) ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, встановлених у потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_7 ставив під сумнів та вважав, що вони залишені поза увагою суду, що не узгоджується матеріалами провадження, оскільки вони підтверджені висновком експерта № 210 від 22.04.2014;

5) в матеріалах справи відсутня апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_13 від 05.07.2016, однак вказане не є предметом апеляційного розгляду даного кримінального провадження, оскільки предметом апеляційного розгляду в колегії суддів є апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 ;

6) суд встановив яким чином ОСОБА_9 опинився на другому поверсі та суд вказав про безпідставність пострілів, що ставить під сумнів кваліфікацію його ОСОБА_7 дій, однак до вказаного колегія суддів відноситься критично, оскільки відповідно до встановлених фактичних обставин, спосіб і мотив потрапляння ОСОБА_9 на другий поверх є не встановленим, як судом так і в ході досудового розслідування та вказане не виключає з дій обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ст. 124 КК України;

7) суд не дав належної оцінки доказам та всім недолікам досудового розслідування і фактам фальсифікації, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки такі висновки будуються на суб`єктивному баченні обвинуваченого та не відповідають обставинам справи;

8) суд не допитав праціників поліції, які брали участь у справі та слідчих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , однак апелянт не вказує того, що саме могли повідомити ці особи та як відсутність їх пояснень вплинула на правильність встановлення судом фактичних обставин справи;

9) суд не звернув уваги на те, що огляд місця події провели не професійно, не зафіксували пошкодження плівки і вікна, не провели замір пошкодження та виявлений предмет яким було пошкоджена плівка, не заміряли дверей, однак апелянт не обгрунтовує як вказане впливає на допустимість цього протоколу як доказу в цілому;

10) експерт Залевський проявив бездіяльність, однак в чому саме така бездіяльність виявилась та як вплинула на результат, обвинувачений не вказує;

11) суд безпідставно відмовив в задоволенні відводу судді ОСОБА_18 , яка не правильно встановила, що в його ОСОБА_7 діях не було необхідної оборони і не надала оцінки тому, що зі сторони ОСОБА_9 була реальна небезпека. Суд не врахував, що в його матері ОСОБА_8 через події злочину відбулось погіршення здоров`я, що колегія суддів розцінює як незгоду обвинуваченого з встановленими обставинами справи, оскільки такі доводи зводяться фактично до дій судді по кваліфкації злочину інкримінованого ОСОБА_7 , а не до підстав з яких суддя не може брати участі в розгляді провадження. Щодо стану здоров`я ОСОБА_8 то вказана обставина не впливає на суть предє`явленого ОСОБА_7 обвинувачення;

12) судом не надано оцінки фактам висновків ОСПЛ № 2 акт № 3418652 (том 2 а.с.160) в п.п. 8, 9, де йдеться що саме ОСОБА_9 спровокував своєю поведінкою його ОСОБА_7 дії, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки правова кваліфікація дій обвинуваченого вже надавалась та судом встановлено відсутність підстав для її зміни;

13) підстав для стягнення з нього - ОСОБА_7 моральної шкоди немає, однак відповідно до резолютивної частини вироку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного судом покарання за ст. 124 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та така моральна шкода з ОСОБА_7 і не стягувалась;

14) суд безпідставно стягнув з нього ОСОБА_7 процесуальні витрати на рахунок держави, однак з цим колегія суддів погодитись не може, оскільки при звільненні особи від призначеного судом покарання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, така особа від сплати понесених в кримінальному провадженні процесуальних витрат не звільняється, оскільки її вину у вчиненні злочину встановлено.

За таких обставин в задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів відмовляє за їх необгрунтованістю.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке за ст. 12 КК України (станом на 16.04.2012 р.) кваліфікувалось як злочин невеликої тяжкості та станом на дату судового розгляду за ступенем тяжкості (з огляду на максимальний розмір покарання, що передбачався на 16.04.2012 р.) може бути віднесене до кримінального проступку, обставини його вчинення, умисний протиправний характер діяння, форму й ступінь вини ОСОБА_7 , мотивацію даного кримінального правопорушення, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений є раніше не судимим, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, офіційно не працевлаштований, займається громадською діяльністю.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ст. 124 КК України у редакції Закону України від 17.01.2012 р. № 4025-VI, з огляду на вимоги ст.ст.4-5 КК України, оскільки призначення інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Також з матеріалів справи вбачається, що в ході судового розгляду обвинуваченому було роз`яснено суть обвинувачення, існування підстав для звільнення від кримінальної відповідальності навіть при повному невизнанні своєї вини та право заперечувати проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності за ст. 49 КК України.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 вину свою не визнав у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, заперечував проти закриття кримінального провадження згідно ст. 49 КК України.

Верховний Суд у Постанові від 12.11.2019 №566/554/16-к вказав, що якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. У цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст.74, ст.49 КК України може звільнити від нього засудженого.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону України від 17.01.2012 р. № 4025-VI) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 16.04.2012 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, відомості про яке внесено 12.08.2016 в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000950, а відтак на час ухвалення вироку сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи інформації, ОСОБА_7 раніше не судимий, за час судового розгляду нових кримінальних правопорушень не вчинив, від досудового слідства або суду не переховувався та у розшук не оголошувався. Відтак, перебіг трирічного строку давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 124 КК України, не переривався та сплинув на час ухвалення вироку.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 необхідно звільнити від призначеного покарання у виді обмеження волі, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та ч.5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 30.05.2023, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4