Справа № 728/1996/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/617/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 16.04.2024 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Крути Ніжинського району Чернігівської області, фактично проживаючої АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, не одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину, 2009 року народження, не працюючої, не є особою з інвалідністю, раніше не судимої відповідно до положень ст. 89 КК України,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання, якщо вона протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на засуджену ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку слід ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 ухвалено не обирати.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 , хоча суд і зазначив, що вона не судима в силу ст. 89 КК України, раніше також вчиняла крадіжку, за що була засуджена, за місцем проживання має формальну характеристику, не має стійких соціальних зв`язків, має на утриманні малолітню дитину, і як мати мала би її забезпечувати, але дитина проживає разом з її батьками і перебуває на їх повному утриманні. Вважає, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій щире каяття та повне визнання вини, проте остання жодного разу перед ним не вибачилась, не пожалкувала про скоєне, в суді вела себе зухвало з почуттям безкарності, матеріальну шкоду, яку вона заподіяла злочином і досі не відшкодувала, хоча з моменту скоєння кримінального правопорушення пройшло більше року.

Як встановлено судом першої інстанції, 06.04.2024 року в післяобідній час, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі ОСОБА_9 , що розташована в АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, здійснила викрадення банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , належної ОСОБА_9 та яка згідно положень ст. 1 Закону України «Про інформацію», ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, якою в подальшому розпорядилась на власний розсуд.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено та триває дотепер.

ОСОБА_8 , маючи єдиний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, з метою власного збагачення, попередньо знаючи ПІН - код доступу до банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_2 , належної ОСОБА_9 , 06.04.2024 року о 17 год 36 хв та цього ж дня о 18 год 39 хв здійснила крадіжку грошових коштів з даної банківської картки в загальній сумі 10 000 грн. шляхом зняття їх в банківському терміналі АТ «Ощадбанк», розташованому за адресою: м. Бахмач Ніжинського району Чернігівської області, по вул. Олега Олійника, 1А, завдавши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на вищевказану суму.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинувачену, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , вказаних вимог закону про кримінальну відповідальність дотримався та визначив вид та міру покарання останній з дотриманням, в тому числі, і принципу його індивідуалізації. При цьому доводи потерпілого, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано обставини кримінального провадження, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання та не наведено переконливих мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 від відбування покарання із застосуванням до неї положень ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Статтею 75 КК України передбачено якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, один з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким, а інший кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, в силу ст. 89 КК України, за медичною допомогою в диспансерне психіатричне відділення та диспансерне наркологічне відділення КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» не зверталася, на обліку не перебуває, не працює, хоча є особою працездатного віку, має на утриманні неповнолітню дитину, вину визнала, добровільно не відшкодувала заподіяної шкоди потерпілому, а також думку останнього з приводу призначення покарання обвинуваченій, обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують.

При цьому апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду щодо можливості застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, вважає за необхідне також враховувати беззаперечне визнання обвинуваченою своєї вини, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, висновок органу з питань пробації, згідно якого виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства, думку прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченої від відбування призначеного вироком покарання з випробуванням, та яка була підтримана в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, твердження потерпілого в апеляційній скарзі про відсутність підстав для звільнення обвинуваченої від призначеного покарання з випробуванням не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами кримінального провадження. При цьому апеляційний суд зауважує на тому, що дійсно одне з вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень є тяжким та значною мірою суспільно небезпечним діянням.

Разом з тим, враховуючи необхідність застосування індивідуального, а не лише формального підходу до кожної конкретної особи при призначенні їй покарання, враховуючи мету покарання - не тільки кару, а й перевиховання особи та попередження вчинення нею нових протиправних дій, в даному випадку цілком обґрунтованим є звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки.

Додатково слід зазначити, що іспитовий строк - це певний проміжок часу, протягом якого здійснюється контроль за засудженим, який під загрозою реального відбування призначеного покарання зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та інші умови випробування. Іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, має на меті привчити його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Відповідно до позицій Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Таким чином, суд апеляційної інстанції, з урахуванням конкретних обставин провадження, даних про особу обвинуваченої, її поведінки в суді, яка свідчить про те, що вона є особою, яка усвідомила тяжкість наслідків кримінального правопорушення, дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень можливо досягти без ізоляції її від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Покарання, призначене ОСОБА_8 відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.50,65 КК України, та є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання та неможливості звільнення обвинуваченої від його відбування потерпілий в апеляційній скарзі не навів.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу представника потерпілої - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 травня 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4