УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 601/3211/21

провадження № 51-359ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000059 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126,

ст. 126-1, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня

2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 126,

ст. 126-1, ч. 1 ст. 263 КК до покарання:

- за ч. 1 ст. 126 КК - у виді громадських робіт на строк 200 годин; на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК,

у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- ст. 126-1 КК - у виді обмеження волі на строк 2 роки; на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_4 звільнено від покарання, призначеного за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, у зв`язку

із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності;

- ч. 1 ст. 263 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням

із встановленням іспитового строку тривалістю на 1 рік 6 місяців.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та цивільного позову у кримінальному провадженні.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим в умисному заподіянні побоїв,

які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо колишнього подружжя, що призвело до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої особи, та у носінні, зберіганні, придбанні вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, вчинених за таких обставин.

Так, 04 грудня 2019 року приблизно о 23:00 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні власного житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , реалізуючи протиправний умисел на вчинення домашнього насильства у формі фізичного та психологічного насильства щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_5 та умисел на заподіяння їй побоїв, в порушення вимог

ст. 28 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, ст. 289 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), яка встановлює, що фізична особа має право на особисту недоторканність; фізична особа не може бути піддана катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, умисно ударив її двічі правим кулаком в обличчя, чим завдав фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_4 19 грудня 2019 року приблизно о 23:00, прийшовши до житлового будинку, розташованого на АДРЕСА_2 , (на даний час АДРЕСА_3 , у якому проживає його колишня дружина ОСОБА_5 , під час суперечки,

що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння фізичних страждань своїй колишній дружині та спричинення їй умисного тілесного ушкодження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно завдав обома кулаками потерпілій, яка в цей час перебувала на ліжку, шість ударів в обличчя, чим спричинив ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я.

Вироком Кременецького районного суду від 18 червня 2021 року, який відповідно

до ухвали Тернопільського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року залишено

без змін, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Крім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу,

10 червня 2020 року приблизно о 15:30 (точного часу досудовим розслідуванням

не встановлено), перебуваючи за місцем свого проживання на

АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно вчинив психологічне насильство щодо колишньої дружини ОСОБА_5 , а саме безпричинно словесно ображав, виражався в її сторону нецензурною лайкою, принижував гідність, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Крім того, ОСОБА_4 , продовжуючи свій протиправний умисел, 18 вересня 2020 року приблизно о 09:00 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на території Старопочаївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, розташованої на вул. Шевченка, 65, у с. Старий Почаїв Кременецького району Тернопільської області, під час словесної суперечки із ОСОБА_5 вчинив фізичне насильство щодо свої колишньої дружини, а саме завдав їй побоїв, двічі умисно ударивши її правим кулаком та правою ногою в обличчя та ліву ногу, які спричинили фізичний біль та не спричинили тілесних ушкоджень.

Також ОСОБА_4 , продовжуючи свій протиправний умисел, 31 березня 2021 року приблизно о 12:30 (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за місцем фактичного проживання своєї колишньої дружини,

що на АДРЕСА_2 , (на даний час АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, умисно вчинив психологічне насильство щодо ОСОБА_5 у присутності малолітнього сина ОСОБА_6 , а саме безпричинно словесно ображав, виражався в її сторону нецензурною лайкою, принижував гідність, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_4 систематично, а саме: 04 та 19 грудня 2019 року, 10 червня та 18 вересня 2020 року, 31 березня 2021 року вчинив домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 грубо порушено норми щодо запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема суспільні відносини, які забезпечують дотримання правил поведінки, загальновизнані норми моральності та добропристойності у сфері сімейних правовідносин та заподіяно шкоду здоров`ю, особистим правам та інтересам ОСОБА_5 , наданих їй Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканість.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше

05 листопада 2021 року, та у невстановленому місці ОСОБА_4 виявив вибухову речовину метальної дії - нітроцелюлозний порох, який придатний для горіння

за допомогою вогнепровідного шнура, загальною масою 353,28 г, яку підняв та забрав з вказаного місця, таким чином незаконно придбав вказану вибухову речовину, після чого, достовірно знаючи, що придбаний ним предмет відноситься до категорії вибухових речовин, переніс його до власного місця проживання у житловий будинок

на АДРЕСА_1 , тобто здійснив носіння вибухової речовини, та почав умисно зберігати її

у металевих банках у різних кімнатах цього будинку до моменту вилучення під час обшуку працівниками поліції 05 листопада 2021 року.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування вказаних вимог ставить під сумнів висновки суду першої інстанції

про доведення поза розумним сумнівом його винуватості у вчиненні ним домашнього насильства. Стверджує, що жодних психічних страждань чи фізичного насильства потерпілій не завдавав; потерпіла сама при зустрічі постійно провокувала конфлікти та зачіпала його особистість. Крім того, не погоджується із оскарженими рішеннями

в частині кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК, зазначаючи, що доказам надана неправильна оцінка та не взято до уваги докази, які мали істотне значення для справи. Під час проведення обшуку у будинковолодінні він був відсутній, обшук здійснювався

з неодноразовими перервами і в цей час поняті виходили, а потім заходили;

у задоволенні клопотання про допит понятих суд відмовив. Крім того, зазначає,

що дружина мала вільний доступ до його будинковолодіння і могла підкинути порох. Протокол проведення обшуку вважає неналежним та недопустимим доказом, оскільки обшук проведений з грубим порушенням вимог законодавства. Вказує на те,

що порушення, допущені судом першої інстанції не були усунені апеляційним судом,

а постановлене рішення апеляційний суд належним чином не мотивував.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ст. 126-1, ч. 1 ст. 263 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно

до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій судових рішень, свою вину у вчиненні інкримінованих йому дій не визнав, зазначивши, що жодних із дій, які йому ставляться у провину, не вчиняв, та просив виправдати його за пред`явленим обвинуваченням

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ст. 126-1, ч. 1

ст. 263 КК.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання: потерпілої ОСОБА_5 , яка детально описала обставини вчинення кримінальних правопорушень щодо неї, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , неповнолітнього ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також послався на дані, що містяться у: рішенні Кременецького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2019 року про розірвання шлюбу, рапорті чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19 вересня 2021 року, заяві ОСОБА_5 від 08 квітня 2021 року, згідно якої просить притягнути

до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який систематично застосовує до неї та дочки ОСОБА_7 фізичне, психологічне та фінансове насильство, а саме, в грудні

2019 року ОСОБА_4 застосував до неї домашнє насильство; заяві ОСОБА_5

від 18 вересня 2021 року, згідно якої просить притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який без причин 04 грудня

2019 року завдав їй декілька ударів, спричинивши фізичний біль; довідці КНП «Почаївська районна комунальна лікарня» Почаївської міської ради № 823

від 17 червня 2021 року, заяві ОСОБА_5 від 18 вересня 2020 року, згідно якої просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який завдав їй тілесні ушкодження 18 вересня 2020 року неподалік навчального закладу ЗОШ І-ІІІ

ст. Старопочаївська; рапорті помічника чергового СРПП №2 Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 19 вересня 2020 року, рапортах помічника чергового СРПП № 4 Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 18 вересня 2020 року, заяві ОСОБА_5 від 18 вересня 2020 року, згідно якої просить прийняти міри до колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який у цей же день на подвір`ї школи вчинив щодо неї психологічне і фізичне насилля, в присутності дітей та вчителів копав ногами, штовхав кулаками і ображав; заяві ОСОБА_8 від 18 вересня 2020 року, згідно якої просить забезпечити щоденне чергування поліції на території школи у зв`язку з тим, що у присутності учнів, вчителів ОСОБА_4 вчинив насилля над своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 , копав ногами, штовхав у присутності старшого сина

ОСОБА_17 , який сидів у машині і плакав; повідомленні КНП «Почаївська районна комунальна лікарня» Почаївської міської ради № 1084 від 22 вересня 2021 року, протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 26 травня 2021 року, заяві ОСОБА_5 від 20 грудня 2019 року, згідно якої просить притягнути до кримінальної відповідальності її чоловіка ОСОБА_4 , який 19 грудня 2019 року спричинив їй тілесні ушкодження; висновку експерта № 1258 від 24 грудня 2019 року; висновках експерта № 23 від 29 травня 2020 року та № 1258 від 24 грудня 2019 року; висновку експерта № 86 від 20 листопада 2020 року; вироку Кременецького районного суду Тернопільської області (справа № 601/2527/20) від 18 червня 2021 року; протоколі тимчасового доступу до речей та документів від 26 травня 2021 року; рапорті помічника чергового СРПП № 1 Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 10 червня 2020 року, заяві ОСОБА_5 від 15 червня 2020 року, згідно якої просить притягнути

до відповідальності колишнього чоловіка ОСОБА_4 за вчинення домашнього насильства над нею, яке полягає в тому, що 10 червня 2020 року він украв

в присутності її неповнолітніх дітей її телефон; заявою ОСОБА_5 від 08 квітня

2021 року, згідно якої просить притягнути до кримінальної відповідальності

ОСОБА_4 , який систематично протягом 2020-2021 років застосовує до неї та дочки ОСОБА_7 фізичне, психологічне та фінансове насильство, а саме: в грудні 2019 року, 18 вересня 2020 року, 31 березня 2021 року; рапорті помічника чергового Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 31 березня 2021 року; заяві ОСОБА_7 від 31 березня 2021 року, згідно якої просить притягнути

до адміністративної відповідальності її батька ОСОБА_4 , який 31 березня 2021 року за місцем проживання її матері вчинив щодо неї домашнє насильство в сім`ї,

що виражалося в психологічному тиску на неї та її малолітнього брата ОСОБА_18 ,

щоб брат не йшов до мами, чим довів її до психологічного зриву; заяві ОСОБА_5

від 12 квітня 2021 року, згідно якої просить притягнути ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та винести терміновий заборонний припис щодо ОСОБА_4 ; рапорті чергового СРПП № 2 Кременецького РВП ГУНП

в Тернопільській області від 12 квітня 2021 року, також інші докази, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Що стосується обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, суд належним чином оцінив і проаналізував показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , експерта

ОСОБА_22 , а також послався на дані, що містяться у: рапорті помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 05 листопада 2021 року, протоколі обшуку від 05 листопада 2021 року із доданим відеозаписом, який досліджено під час судового розгляду, протоколі огляду від 08листопада 2021 року, висновках експерта № СЕ-19/120-21/11512-ФХВР та №СЕ-19/120-21/11518-ФХВР

від 25 та 26 листопада 2021 року, висновках експерта № СЕ-19/120-21/11524-ВТХ та №СЕ-19/120-21/11522-ВТХ від 10 грудня 2021 року, висновку експерта № СЕ-19/120-21/11514-ФХВР від 12 листопада 2021 року, висновку експерта № СЕ-19/120-21/11519-ВТХ від 22 листопада 2021 року, повідомленні ГУНП в Тернопільській області

№ 10308-2024 від 11 жовтня 2024 року.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ст. 126-1, ч. 1 ст. 263 КК.

При цьому суд, як убачається з вироку, зауважив, що твердження захисника про те,

що між ОСОБА_4 і потерпілою ОСОБА_5 відбувались сімейні конфлікти, до уваги не бере, оскільки вказане спростовується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Також суд зазначив, що критично оцінює показання свідка ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_4 в частині того, що поняті під час обшуку виходили на каву, в магазин, оскільки вказане спростовується переглянутим відеозаписом проведеного обшуку; обвинувачений під час обшуку взагалі був відсутній; зауважень до протоколу обшуку під час його підписання ОСОБА_19 не висловлював.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційною скаргою його захисника ОСОБА_23 , доводи якої є аналогічними доводам у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_4 , ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши

в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі вказав на те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ст. 126-1, ч. 1 ст. 263 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених

у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Як убачається із постановленої ухвали, суд апеляційної інстанції, спростовуючи доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, зазначив, що умисні, систематичні дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які полягали у заподіянні потерпілій ОСОБА_5 побоїв, тілесних ушкоджень, словесних образ, нецензурної лайки, штовхання, тобто фізичне та психологічне насильство, призвели до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_5 (колишнього подружжя), і такі дії обвинуваченого охоплються диспозицією ст. 126-1 КК, та не можуть кваліфікуватися як конфлікт.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважив, що розцінює показання ОСОБА_4 , який свою вину за епізодами від 04 та 19 грудня 2019 року, 10 червня та 18 вересня 2020 року, 31 березня 2021 року не визнав, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Також колегія суддів визнала неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що під час проведення обшуку у будинковолодінні ОСОБА_4 був відсутній, обшук здійснювався з неодноразовими перервами і в цей час поняті виходили, а потім заходили, а отже, порох міг підкинути будь-хто, та що протокол проведення обшуку є неналежним та недопустимим доказом оскільки останній проведений з грубим порушенням вимог законодавства.

Як вказав суд, відповідно до протоколу обшуку від 05 листопада 2021 року, який проводився за участю ОСОБА_24 (зі сторони власника будинку), ОСОБА_19 (старости Почаївської міської ради), ОСОБА_7 в присутності понятих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 на підставі ухвали слідчого судді 1-кс/601/886/2021 про проведення обшуку від 26 жовтня 2021 року, згідно якого об`єктом обшуку є домоволодіння

на АДРЕСА_1 , вилучено: 3 металеві банки із невідомою сипучою речовиною, зовні схожою на порох, дві із яких із надписом: «КРУК піроксиліновий мисливський порох» та одна «Сокол порох охотничий бездимний», які поміщено у сейф-пакет № 7229872; та інші предмети, які не є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні. Від учасників обшуку ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_24 та ОСОБА_29 зауважень не надходило. Відомості, викладені у протоколі обшуку, повністю узгоджуються із відеозаписом, долученим до вказаного протоколу обшуку; обшук домоволодіння на АДРЕСА_1 проведений

із дотриманням положень ст. 234 КПК на підставі ухвали слідчого судді, а протокол обшуку відповідає вимогам статей 104, 105 КПК, є належним та допустимим доказом. Також колегія суддів погодилася з критичною оцінкою судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_19 та обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що поняті під час обшуку виходили на каву, в магазин, оскільки такі показання спростовуються відеозаписом проведеного обшуку; при цьому, обвинувачений під час обшуку був відсутній; зауважень до протоколу обшуку під час його підписання ОСОБА_19

не висловлював.

Крім того, суд вказав на те, що твердження сторони захисту про те, що будь-яких інших доказів, окрім протоколу обшуку, на підтвердження винуватості ОСОБА_4 за ч. 1

ст. 263 КК стороною обвинувачення надано не було, спростовуються наявними

в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом доказами, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_21 , рапортом помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області від 05 листопада 2021 року, протоколом огляду від 08 листопада 2021 року, висновками експертів; повідомленням ГУНП в Тернопільській області від 11 жовтня 2024 року.

Не заслуговують на увагу, як зазначив суд, і доводи захисника про те, що у вироку суду не вказано, який міг бути мотив і мета ОСОБА_4 в зберіганні вибухової речовини метальної дії - нітроцелюлозного пороху, оскільки такі обставини не впливають

на кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК - носіння, зберігання, придбання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

На твердження захисника про те, що не спростовано жодним доказом того, що порох, вилучений на місці події, не належить ОСОБА_4 , колегія суддів зазначила, що під час обшуку, який був проведений на підставі ухвали слідчого судді у житловому будинку, власником якого є ОСОБА_4 і у якому він проживає, працівниками поліції

05 листопада 2021 року виявлено та вилучено вибухову речовину метальної дії - нітроцелюлозний порох, який придатний для горіння за допомогою вогнепровідного шнура загальною масою 353,28 г, а тому колегія суддів не вбачає підстав сумніватися у належності йому вказаної вибухової речовини. При цьому доводи захисника,

як вказав суд, про те, що до 2020 року ОСОБА_4 проживав в будинковолодінні разом з дружиною, яка в подальшому мала вільний доступ до нього і могла підкинути порох, не підтверджені жодними доказами і розцінюються як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Отже, закон України про кримінальну відповідальність в частині засудження

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126,

ст. 126-1, ч. 1 ст. 263 КК застосовано правильно.

Таким чином, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених вироку та ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду.

З огляду на зазначене, підстави для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 17 червня 2025 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3