ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1131/25

Провадження № 11-кп/820/654/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінальних проваджень №0009675 та №0001336, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 вересня 2024 року та 13 вересня 2024 року, відповідно, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 та ч.4 ст.189 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 08 вересня 2025 року клопотання прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_5 задоволено.

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 06.11.2025 включно.

Продовжуючи дію запобіжного заходу, місцевий суд своє рішення обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме підвищену суспільну небезпечність злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , той факт, що потерпіла є дружиною обвинуваченого, а тому існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у вказаному кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, судом враховано, що у вказаному об`єднаному кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 189, ч. 5 ст. 407 КК України, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу і постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді застави.

Свої вимоги аргументує тим, що ухвала Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 вересня 2025 року підлягає скасуванню через порушення судом норм кримінального процесуального законодавства та ухвалення судом рішення без всебічного, повного й неупередженого з`ясування та дослідження всіх обставин кримінального провадження, без належної перевірки та об`єктивної оцінки усіх доказів, без наведення достатніх мотивів його ухвалення.

Стверджує, що відсутні дані про те, що обвинувачений може ухилятись від суду, чи іншим чином перешкоджати правосуддю, а також ризик впливу на потерпілу та свідків, оскільки будь-яких доказів цьому прокурором не надано.

Також звертає увагу, що інші, більш м`які запобіжні заходи, можуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти ризикам, на які посилається прокурор.

Вважає, що прокурором не доведено, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, на думку захисника, прокурором не доведено, що станом на день розгляду клопотання обвинувачений ОСОБА_6 є військовослужбовцем, а тому застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на ст. 176 КПК України, є безпідставним.

Стверджує, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на потерпілу та свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразова вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Крім того, ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання де проживає разом з батьками, двоє неповнолітніх дітей.

Наголошує апелянт і на тому, що суд першої інстанції своє рішення про відмову в задоволенні клопотання захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді застави не обґрунтував та не мотивував, пославшись лише ч. 8. ст. 176 КПК України, що в даному випадку є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення з коротким викладом доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги з мотивів наведених у ній, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду та безпідставність доводів сторони захисту, перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На думку колегії суддів, ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Враховуючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний обвинуваченому раніше і на теперішній час обставини, які були враховані при обранні запобіжного заходу, не змінились, тому і заявлені ризики не зменшилися.

Таким чином, наявність ризиків у межах кримінального провадження, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Колегія суддів враховує те, що чинний КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений (обвинувачена) при застосуванні до нього (неї) більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього (неї) процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для обрання ОСОБА_6 більш м`якого виду запобіжного заходу, в тому числі застави.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту стосовно того, що суд не розглянув можливість застосування відносно обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, є безпідставними, оскільки, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд тим самим виключив можливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів через неспроможність їх забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого у кримінальному провадженні, з чим і погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих обвинуваченому злочинів, а також з урахуванням запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, місцевий суд прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначивши заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується колегія суддів.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків належним чином.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі не встановлено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити місцевому суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не виявлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи не є достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року, якою ОСОБА_6 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407 та ч.4 ст.189 КК України, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 06 листопада 2025 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3