ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002583 від 23.10.2025, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , такого, що має середню освіту, офіційно непрацевлашованого, раніше несудимого,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 , такого, що має середню освіту, офіційно непрацевлашованого, в силу ст. 89 КК України судимості немає,

кожного окремо за ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Судом установлено, що 17.10.2025 приблизно о 21:50 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували на території гаражного кооперативу «ЮПІТЕР» у місті Києві (пров. Джерельний), де з ними в той час перебував ОСОБА_8 . Цього ж дня приблизно о 22:00 ОСОБА_8 попросив ОСОБА_7 , щоб останній сходив до магазину «ФОРА» (м. Київ, вул. Дніпроводська, 7) та придбав слабоалкогольні напої, при цьому ОСОБА_8 передав останньому власну банківську карту АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» № НОМЕР_1 та надав пароль до неї. Після цього, ОСОБА_7 , тримаючи при собі вищевказану банківську картку АТ КБ «Приват Банк», належну ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_6 пішли до магазину «ФОРА».

У подальшому, в ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , котрі разом перебували у магазині «ФОРА» (м. Київ, вул. Дніпроводська, 7), виник спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а саме грошовими коштами, належними ОСОБА_8 , які знаходились на банківській карті останнього. Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, 17.10.2025 приблизно о 22:07 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «ФОРА», скористались послугою зняття готівки із банківської карти на касі магазину, внаслідок чого із банківської карти ОСОБА_8 було списано грошові кошти у розмірі 6 000 грн, які касир магазину передав ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізовувати свій спільний вищевказаний злочинний умисел ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «ФОРА», тримаючи при собі грошові кошти у розмірі 6 000 грн, які було знято із банківської карти ОСОБА_8 , відрахував та передав ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 3 000 грн, іншу частину грошей у сумі 3 000 грн залишив собі, після чого останні залишили приміщення магазину, а грошовими коштами розпорядились на власний розсуд.

Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_6 спричинили потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 6 000 грн.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явився. При цьому, в матеріалах кримінального провадження міститься заява від останнього, в якій потерпілий просить судове провадження кримінального провадження здійснювати за його відсутності, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого немає, цивільний позов у кримінальному провадженні подавати не буде, оскільки грошові кошти йому були повернуті, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Заслухавши позиції учасників судового провадження про можливість проведення судового розгляду, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце та спосіб вчиненого злочину відповідно до висунутого обвинувачення й надав наступні показання.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 показав, що він спільно із ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 розпивали алкогольні напої на території гаражного кооперативу «ЮПІТЕР» в Оболонському районі міста Києва. ОСОБА_8 попросив його сходити до магазину та надав йому свою власну банківську картку й повідомив пін-код до неї, на що він погодився й направився до магазину «ФОРА». Слідом за ним пішов і ОСОБА_6 . Перебуваючи біля магазину «ФОРА», вони з ОСОБА_6 домовились перевірити баланс картки та в разі наявності там коштів зняти частину та поділити між собою порівну, що вони і зробили. Так, пересвідчившись в наявності на карті грошей, він придбав для ОСОБА_8 обумовлені товари, а потім на касі магазину зняв з банкінвської карти потерпілого гроші в сумі 6 000 грн, після цього вони з ОСОБА_6 розділили зняту суму грошей порівну. При цьому, ОСОБА_9 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою винуватість в учиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , надавши показання аналогічного змісту, також свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце та спосіб вчиненого злочину відповідно до висунутого обвинувачення й надав наступні показання.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 показав, що він спільно із ОСОБА_9 та потерпілим ОСОБА_8 розпивали алкогольні напої на території гаражного кооперативу «ЮПІТЕР» в Оболонському районі міста Києва. ОСОБА_8 попросив ОСОБА_9 сходити до магазину з метою придбання слабоалкогольних напоїв і дав йому свою власну банківську картку та повідомив пін-код до неї, на що ОСОБА_9 погодився та направився до магазину «ФОРА». Слідом за ним пішов і він ( ОСОБА_6 ). Перебуваючи біля магазину «ФОРА» вони з ОСОБА_9 домовились перевірити баланс картки та в разі наявності там коштів зняти частину грошей й поділити між собою порівну, що й зробили. Пересвідчившись в наявності на карті грошей, ОСОБА_9 придбав для потерпілого обумовлені товари, а потім зняв на касі магазину з банківської карти гроші в сумі 6 000 грн, після чого вони розділили гроші між собою порівну. При цьому, ОСОБА_6 , висловивши самозасудження свого вчинку та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суд суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин вчинення злочину.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють обставин кримінального провадження і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, дослідженням відомостей, що характеризують особу кожного з обвинувачених, а також інших письмових документів, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в межах висунутого обвинувачення, допитавши кожного з них, дослідивши долучені сторонами матеріали провадження, відомості, що характеризують особу кожного з обвинувачених, інші документи, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , кожного окремо, у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії кожного з них за ч. 2 ст. 190 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання кожному з обвинувачених, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з усталеною судовою практикою при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема те, що він до кримінальної відповідальності притягається вперше, має місце реєстрації та проживання, за місцем реєстрації характеризується формально посередньо, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі в межах санкції норми закону, що передбачає відповідальність за вчинене.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, зваживши на позицію потерпілого та позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Так само, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_6 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , зокрема те, що він в силу ст. 89 КК України судимості немає, має місце реєстрації та проживання, за місцем реєстрації характеризується формально посередньо, на спеціальних обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги вказані обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції норми закону, що передбачає відповідальність за вчинене.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. При цьому, статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого, зваживши на позицію потерпілого та позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки вважає, що виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливо без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою протягом іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та/або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та/або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- 4 відеозаписи від 17.10.2025 із приміщення ТОВ «ФОРА» за адресою: м. Київ, вул. Дніпроводська, 7, що містяться на оптичному диску (постанова від 18.11.2025), - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

- 4 відеозаписи від 17.10.2025 із приміщення АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 2, що містяться на оптичному диску (постанова від 18.11.2025), - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1