Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2604/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/784/25
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Житомирі матеріали судового провадження №279/2604/25 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2025,

В С Т А Н О В И В:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення у відповідність до Закону України від 18.07.2024 за №3886-ІХ призначеного йому покарання за ч.4 ст.185 КК України.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням змінити ухвалу суду, призначивши йому порання за ч.4 ст.185 КК України у виді 4-х років позбавлення волі. При цьому, звертає увагу, що повністю визнав свою вину у вчиненому, щиро каявся та спряв у розкриттю злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду, вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повній мірі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 року у ст. 51 КпАП України якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КпАП України, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21), зміна в ст.51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст.185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинене як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст.185 КК України.

Таким чином, новим законом декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому, визначення суми, яка дорівнює 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається із матеріалів провадження №279/2604/25, ОСОБА_5 засуджений вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.06.2023 за ст.15 ч.3 185 ч.4 КК України до 5-и років позбавлення волі, тобто, за замах на таємне викрадення чужого майна 27.04.2023 на суму 4013,73 грн. (а.п.11-12).

В даному випадку, суд першої інстанції вірно встановив, що у 2023 році сума 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян складала 2684,00 грн.

Отже, кримінальне правопорушення за ст.15 ч.3 185 ч.4 КК України за вчинення якого ОСОБА_5 був засуджений вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.06.2023, залишається кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, а тому доводи апеляційної скарги засудженого є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 .

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що апеляційні посилання засудженого щодо пом`якшення йому призначеного покарання вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.06.2023, виходять межі його клопотання до суду першої інстанції, в якому ставилося лише питання декриміналізації, та не відповідає процесуальному порядку передбаченому ст.537 КПК України, котрими регламентовано питання, які вирішуються судом під час виконання вироків.

В даному випадку, будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які б були підставою для скасування або зміни ухвали в даному провадженні, не встановлено.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30.06.2025, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення у відповідність до Закону України від 18.07.2024 за №3886-ІХ призначеного йому покарання за ч.4 ст.185 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :