Справа № 304/955/23 Провадження № 1-кп/304/65/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000126 від 16 серпня 2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ільниця Іршавського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , директора Приватного підприємства «Беркут», з професійно-технічною освітою, одруженого, громадянина України, у силу положень ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що обіймаючи на підставі розпорядження засновника Приватного підприємства «Беркут» ОСОБА_6 № 8 від 17 жовтня 2018 року посаду директора вказаного підприємства, тобто будучи службовою особою юридичної особи приватного права та відповідно виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, у порушення п. 31, 76, 99 Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою КМУ № 668 від 01 серпня 2005 року (зі змінами) та Договору № 12 від 19 листопада 2019 року, укладеного між Тур`я-Реметівською сільською радою в особі голови ОСОБА_7 (замовник) та ПП «Беркут» в особі директора ОСОБА_4 (підрядник), з будівництва «Кладовища в урочищі «Мочари» у селі Т.Ремети Перечинського району (1 черга)», з метою заволодіння грошовими коштами із місцевого та державного бюджетів, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що підприємство у період з листопада по грудень 2019 року фактично будівельні роботи по вказаному об`єкту не виконало у повному обсязі, у невстановлений досудовим розслідуванням час, при невстановлених органом досудового розслідування обставинах та місці, але не пізніше 20 грудня 2019 року вніс до офіційних документів акту № 1 виконаних будівельних робіт форми КБ-2в за грудень 2019 року та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за грудень 2019 року завідомо неправдиві відомості про виконання ПП «Беркут» робіт на загальну суму 800 000 грн, що не відповідають обсягам та вартості фактично виконаних будівельних робіт, тоді як всього було виконано роботи на загальну суму 577 100,40 грн, завищивши вартість та обсяги фактично виконаних робіт, внаслідок чого із місцевого та державного бюджетів на користь ПП «Беркут», як оплату за фактично невиконані роботи, було вилучено бюджетні кошти на суму 222 899,60 грн, чим заволодів вказаними коштами та спричинив територіальній громаді села Тур`ї Ремети Перечинського району матеріальні збитки на вказану суму, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.

Ухвалою судді від 29 травня 2023 року в даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 21 червня 2023 року дане кримінальне провадження призначено до судового розгляду по суті.

На підставі розпорядження керівника апарату від 26 вересня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл справи; визначено нового суддю ОСОБА_1 .

У попередньому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 подали суду клопотання, про звільнення від кримінальної відповідальності, в якому просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення його до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування вказують, що діяння, які інкримінуються ОСОБА_4 мали місце у листопаді-грудні 2019 року, відтак з того часу пройшло більше п`яти років. У діючій редакції кримінального закону вказані злочини є нетяжкими, а тому в силу положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому обвинувачений вказує, що вину не визнає, цивільний позов не визнає, однак бажає реалізувати своє право, передбачене ст. 49 КК України. За наведених обставин просять звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закрити провадження у справі, а цивільний позов залишити без розгляду.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник вказане клопотання підтримали у повному обсязі, наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з вказаної у клопотанні підстави ОСОБА_4 відомі, проти закриття кримінального провадження стосовно нього не заперечує.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення клопотання сторони захисту не заперечив, також вказуючи на те, що події мали місце у грудні 2019 року, а відтак строки притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності сплили. Так само просив залишити цивільний позов без розгляду, при цьому зазначив, що процесуальні витрати слід віднести на рахунок держави, а заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не вживалися.

У судове засідання представник Тур`я-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як потерпілого не з`явилася, сільський голова подала заяву, в якій просила провести судове засідання без участі їх представника, проти закриття кримінального провадження в порядку ст. 49 КК України не заперечила.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що клопотання обвинуваченого та його захисника підлягає до задоволення виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України як внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та ч. 2 ст. 191 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, які згідно зі ст. 12 цього Кодексу відносяться до нетяжких злочинів.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Частиною першою статті 49 КК встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року в справі № 735/1121/20.

Відтак зазначена норма встановлює строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею нетяжкого злочину (за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад два роки) і до дня набрання вироком законної сили пройшло п`ять років.

Як роз`яснено в п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК.

Так само у постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 192/3301/16-к Верховний Суд підкреслив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

З обвинувального акту видно, що інкриміновані ОСОБА_4 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, були вчинені ним у грудні 2019 року, та які у свою чергу згідно зі ст. 12 діючого кримінального Закону відносяться до нетяжких злочинів, а відтак на час судового розгляду справи сплив, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Будь які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового слідства та суду в матеріалах справи відсутні.

Таким чином суд, за наявності згоди ОСОБА_4 на закриття кримінального провадження, враховуючи позицію сторони обвинувачення, прийшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, що передбачена ч.1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, та закриття відносно нього кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому суд враховує правову позицію, що була висловлена Верховним Судом у постанові ККС ВС від 18 лютого 2025 року у справі № 712/8174/23 (провадження № 51-2807км24), за якою положення ст. 49 КК України не передбачають дискреції суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за наявності законних підстав. Якщо провадження закривається на підставі закінчення строків давності за ініціативою та згодою особи, суд не може і не повинен констатувати факт її вини.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування даного кримінального провадження та розгляду справи у суді не обирався, на даний час клопотання про його обрання суду не подано, отже питання щодо такого судом не розглядається.

Вирішуючи питання процесуальних витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам із Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. За змістом наведеної норми КПК процесуальні витрати сторони обвинувачення на проведення експертиз у певному кримінальному провадженні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України без окремого судового рішення, а їх покладення на обвинуваченого здійснюється лише у разі ухвалення обвинувального вироку за умови належного документального підтвердження.

Оскільки у цьому кримінальному провадженні суд дійшов висновку про те, що воно підлягає закриттю, при цьому як видно з матеріалів справи ініціатором проведення експертиз був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК процесуальні витрати на проведення експертиз не можуть бути стягнуті з обвинуваченого, а повинні бути віднесені на рахунок держави.

Такі висновки були зроблені Верховним Судом у постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 20.03.2025 у справі № 372/845/20 (провадження № 51-4157км24) та постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 16.07.2025 у справі № 712/1678/18 (провадження № 51-391км25).

Крім цього у постанові ОП ККС ВС від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21) Суд виснував, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Що стосується цивільного позову заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах Тур`є Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

При цьому за змістом ст. 129 КПК суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к (провадження № 51-7731км18). Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловлював у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к (провадження № 51-3007км18); від 16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 (провадження № 51-2271км21); від 10 січня 2022 року у справі № 661/2681/18 (провадження № 51-4505км21).

Відтак з урахуванням наведеного, а також позиції прокурора у судовому засіданні, цивільний позов слід залишити без розгляду, що у свою чергу не перешкоджає потерпілому звернутися з цим позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Відомості про речові докази суду не надано, а відтак долю таких суд не вирішує.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284 ч. 2, 286, 288, 369, 372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

клопотання сторони захисту задовольнити.

ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, на підставі ст. 49 цього Кодексу звільнити у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах Тур`є Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без розгляду.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Перечинський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали суду сторони кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 7, 8 ст. 376 КПК України.

Головуючий:ОСОБА_1