У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого слідчого судді - ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю: прокурора - ОСОБА_3

підозрюваного - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції на станціях залізничного транспорту ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження, відомості про злочин якого внесені до ЄРДР за №0000052 від 03.04.2025 р. відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, м. Біла Церква, громадянина України, проживаючого в

АДРЕСА_1 , якому пред`явлено підозру у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ст. 149 ч. 2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого відділення відділу поліції на станціях залізничного транспорту Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000052 від 03.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Статтею 29 Конституції України гарантується права кожної людини на свободу та особисту недоторканність, які можуть обмежуватися лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

З огляду на вимоги зазначеної норми Основного Закону та ст. ст. 13, 14, 16 Закону України «Про психіатричну допомогу», рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 у справі № 1-1 /2016 при примусовій госпіталізації, хворих (без їх згоди) вимагається висновок комісії лікарів-психіатрів та рішення суду, а у разі недієздатності особи також прохання або згода її опікуна.

Таким чином, чинне законодавство забороняє будь-яке позбавлення особи волі, у тому числі у зв`язку з психічними розладами, без рішення суду як основного засобу контролю за дотриманням прав громадян на свободу.

Крім того, суспільні відносини у сфері охорони здоров`я врегульовані актами законодавства, насамперед Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Основи законодавства про охорону здоров`я).

Відповідно до вимог згаданого закону поняття «реабілітація» відноситься до одного з видів медичної допомоги.

Для соціальної реабілітації наркозалежних осіб передбачено створення закладів, зокрема центру ресоціалізації наркозалежної молоді, який відповідно до Типового положення про центр ресоціалізації наркозалежної молоді, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 №979,

є спеціалізованим закладом, в якому на добровільних засадах цілодобово перебуває молодь, що пройшла курс лікування від наркотичної залежності в закладах охорони здоров`я та потребує отримання соціальних послуг.

Такі центри утворюються за рішенням місцевого органу виконавчої влади, а їх розміщення в підвалах, цокольних поверхах, у приміщеннях, віддалених від населених пунктів, та за відсутності розвинутої транспортної інфраструктури не допускається.

Зарахування до центру здійснюється згідно з наказом його директора, що видається на підставі заяви отримувача соціальних послуг за наявності паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, медичної довідки про стан здоров`я та про проходження курсу лікування від наркотичної залежності в закладах охорони здоров`я або письмового направлення органу, що утворив центр, чи центру соціальних служб. Особи віком до 18 років зараховуються на підставі заяви батьків або осіб, що їх замінюють.

Водночас, до центру не зараховуються особи, що перебувають у стані наркотичного сп`яніння, із симптомами хвороб у гострому періоді або в період загострення хронічних захворювань.

Згідно з вимогами чинного законодавства «суб`єкти недержавного сектору» не мають права на позбавлення волі особи, навіть із самою, на перший погляд, гуманною метою - реабілітації, лікування або фізичного, духовного оздоровлення.

Процедура надання медичної допомоги хворим, у тому числі наркозалежних, потребує виконання передбачених законодавством вимог, які було порушено.

Так, статтею 33 Основ законодавства України про охорону здоров`я визначено, що медична допомога надається підготовленими медичними працівниками закладів охорони здоров`я з одержаною відповідно до закону ліцензією, та зареєстрованими фізичними особами-підприємцями з відповідною ліцензією, отриманою в установленому законом порядку.

Безоплатна та примусова праця є складовим елементом поневолення людини і прямо заборонено Конституцією України. Такі дії осіб реабілітаційного центру відповідно до положень Факультативного протоколу до Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання слід віднести до протиправного тримання в місцях несвободи, тобто будь-якої форми утримання під вартою чи тюремного ув`язнення або поміщення особи в державне чи приватне місце утримання під вартою, яке ця особа не має права залишити за власним бажанням, за наказом будь-якого судового, адміністративного чи іншого органу.

ОСОБА_4 , точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 03.04.2025 маючи умисел направлений на переховування людей з використанням обману та уразливого стану, з метою примусової праці матеріально незабезпечених осіб, з числа нарко- та алкозалежних, які перебували в уразливому стані, викликаному відповідними зовнішніми факторами, почав експлуатувати осіб на несправедливих умовах, без їхньої добровільної згоди, шляхом привласнення результатів їх праці та без належної компенсації для вказаних осіб.

Так, ОСОБА_4 , будучи наглядачем реабілітаційного центру при релігійній організації «Релігійна громада євангельських християн смт. Макарів Київської області», реалізовуючи свій умисел та трудову експлуатацію, під час телефонних розмов з особами, які потребують реабілітації від алкогольної та наркотичної залежності, доводив завідомо неправдиву інформацію про перебування на території реабілітаційного центру, повідомляючи про належні умови проживання, харчування та легкої побутової праці на території центру, замовчуючи дійсні умови праці та її характер, який полягав у безоплатній трудовій експлуатації. Після досягнення згоди потерпілих, запрошував та селив на території реабілітаційного центру розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому шляхом надання вказівок щодо виконання різноманітних робіт третім особам та подальшого контролю за їх виконанням, експлуатував останніх, як безоплатну робочу силу, надаючи останнім лише продукти харчування та місце мешкання.

Так, 22.10.2025 до вище вказаного реабілітаційного центру з метою проходження курсу лікування від алкогольної залежності звернувся потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Прибувши до реабілітаційного центру ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_4 , який одразу оглянув особисті речі ОСОБА_7 , та відібрав мобільний телефон повідомивши, що на території центру діють суворі правила, а саме - заборона на використання мобільного телефону, заборона покидати територію центру, необхідність дотримування графіку та розпорядку дня, а також виконання робіт за межами території реабілітаційного центру

У подальшому, ОСОБА_4 , у період часу з 22.10.2025 до моменту проведення обшуку та фактичного звільнення потерпілого ОСОБА_7 , 18.11.2025 з використанням обману та уразливого стану, з метою трудової експлуатації, примушував ОСОБА_7 , виконувати роботи в сфері ритуальних послуг, а саме - викопування ям для поховання, тобто експлуатував його шляхом примушування безоплатно працювати, застосовуючи психологічний тиск. За кожен робочий день потерпілого ОСОБА_4 отримував грошові кошти, які останній присвоював.

Таким чином, ОСОБА_4 , у період часу з 22.10.2025 до 18.11.2025 експлуатував потерпілого ОСОБА_7 у формі примусової праці, з використанням обману, його уразливого стану та матеріальної залежності від нього, утримуючи у домоволодінні, яке він не міг самовільно покинути, а саме - за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 20.10.2025 до вище вказаного реабілітаційного центру з метою проходження курсу лікування від алкогольної залежності звернувся потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Прибувши до реабілітаційного центру ОСОБА_8 зустрів ОСОБА_4 , який одразу оглянув особисті ОСОБА_8 , та відібрав мобільний телефон повідомивши, що на території центру діють суворі правила, а саме - заборона на використання мобільного телефону, заборона покидати територію центру, необхідність дотримування графіку та розпорядку дня, а також виконання робіт за межами території реабілітаційного центру

У подальшому, ОСОБА_4 у період часу з 20.10.2025 до моменту проведення обшуку та фактичного звільнення потерпілого ОСОБА_8 , 18.11.2025 з використанням обману та уразливого стану, з метою трудової експлуатації, примушував ОСОБА_8 , виконувати роботи в сфері ритуальних послуг, а саме - викопування ям для поховання, тобто експлуатував його шляхом примушування безоплатно працювати, застосовуючи психологічний тиск. За кожен робочий день потерпілого ОСОБА_4 отримував грошові кошти, які останній присвоював.

Таким чином, ОСОБА_4 , у період часу з 21.10.2025 до 18.11.2025 експлуатував потерпілого ОСОБА_8 у формі примусової праці, з використанням обману, його уразливого стану та матеріальної залежності від нього, утримуючи у домоволодінні, яке він не міг самовільно покинути, а саме - за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у переховуванні людини, вчиненому з метою експлуатації, з використанням обману та уразливого стану потерпілого за попередньою змовою групою осіб, щодо кількох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Так, 18.11.2025 о 20.44 годині ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України на підставі показів очевидців, які безпосередньо вказали, що саме ОСОБА_4 вчиняв вказаний злочин.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 276 Кримінального процесуального кодексу України, повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснювалось у зв`язку із затриманням особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення та наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, а саме 19.11.2025 року о 20.15 годині ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Біла Церква, Київської область, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

В діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 2 ст. 149 КК України.

Прокурор вказав, що причетність ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- рапортами;

- протоколом допиту потерпілого від 10.04.2025 року;

- протоколом обшуку від 18.11.2025 року;

- протоколом обшуку від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом обшуку від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту потерпілого від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту потерпілого від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту потерпілого від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту потерпілого від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту потерпілого від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом допиту свідка від 18.11.2025 року;

- протоколом про результати здійснення НСРД - зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 15.09.2025 року;

- протоколом допиту підозрюваного від 18.11.2025 року;

- іншими доказами в їх сукупності, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що свідчить про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У органу досудового розслідування є підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 149 КК України, який карається позбавленням волі від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такого.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального покарання, що пов`язане з позбавленням волі, ОСОБА_4 , може значний термін переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 не має на утриманні дітей чи інших непрацездатних осіб, не працюючий, не одружений, не має нерухомого майна, не має стійких соціальних зв`язків, що не перешкоджатиме останньому покинути територію міста Києва, з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення: враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного злочину, особу підозрюваного ОСОБА_4 , останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

- незаконно впливати на представника потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом залякування або схиляння та спонукання до зміни показів;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме: зникнути та перебувати тривалий час у розшуку, так як за вказаний злочин передбачено серйозне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такого.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання не зможуть запобігти ризикам, передбаченим вище, що підтверджуються вищевикладеними обставинами.

Крім того, відповідно до ст. 178 КПК України, при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно врахувати наступні обставини:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним вказаного кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється;

- стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 .

Крім того, питання щодо наявності захворювань, які б вказували про неможливість тримання ОСОБА_4 під вартою і були б підставами для його звільнення встановлюється відповідним висновком лікарської комісії та вирішується у передбаченому законом порядку.

Під час досудового розслідування не встановлено будь-яких даних про те, що підозрюваний не може утримуватися в Київському слідчому ізоляторі, не встановленого того, що підозрювана має хронічні захворювання, що у відповідності до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за №990/25767.

Вищевикладене свідчить про неможливість запобігання наявним ризикам, які передбачені п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечення належного виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та її належну поведінку, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Прокурор вважає, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, у разі задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження прокурор вважає за доцільне, в разі внесення підозрюваним розмір застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні, передбачених п. п. 1, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки, а саме:

1) з`являтися за кожною вимогою до слідчого у провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження і процесуального керівника, який здійснює процесуальне керівництво, слідчого судді, суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, з одночасним визнанням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечує проти розгляду клопотання у відкритому судовому засіданні у зв`язку з порушенням права на конфіденційність. Затримання підозрюваного відбулося під час проведення обшуку. Повідомлення ОСОБА_4 про затримання та про підозру було здійснено лише після завершення обшуку.

Під час затримання правоохоронними органами було затримано значну кількість осіб (приблизно 18-20 осіб). Затриманим особам не було надано можливості скористатися конституційним правом на захист. Усіх затриманих було доставлено до управління поліції.

Затримання підозрюваного є незаконним, оскільки його фактично утримували з 18.11.2025 року до початку судового розгляду, що стало підставою для подання захисником відповідної скарги до суду.

Твердження сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ніде не працює, не відповідає дійсності: особа має місце роботи.

Підозрюваний раніше не судимий та має постійне місце проживання, тому ризик вчинення нових кримінальних правопорушень відсутній.

Захисник просить суд застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Крім того, захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 20.11.2025 року подав скаргу, у якій зазначив, що фактично моментом затримання є початок проведення обшуку, тобто 07:10 год. 18.11.2025 року, повідомлення про підозру не було. В протоколі було зазначено час затримання 21:25 год. 18.11.2025 року, що є грубим порушенням вимог ст. 208 КПК України. Таким чином, слідчий здійснив незаконне затримання.

Крім того, працівники поліції перешкоджали у реалізації ОСОБА_4 права мати захисника.

Захисник вказав, що не знав про місце перебування свого підзахисного.

Письмове повідомлення про підозру вручається затриманій особі не пізніше 24 год. з моменту її затримання. Тому на момент звернення зі цією скаргою слідчим повідомлення про підозру ОСОБА_4 здійснено не було, а тому ОСОБА_4 підлягає негайному звільненню.

Слідчий зобов`язаний здійснити звільнення негайно.

Захисник у скарзі просив визнати затримання ОСОБА_4 незаконним та негайно звільнити з-під варти.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримує позицію захисника.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновків, які мотивує наступним чином.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, яке відноситься до особливо тяжкого.

Суд вважає відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки підозрюваний усвідомлює характер обставин, що йому інкримінуються, та неухильно зобов`язується виконує всі процесуальні обов`язки, своєчасно з`являючись на виклики слідчого та суду, що свідчить про відсутність ризику переховування.

ОСОБА_4 раніше не судимий та жодного разу не порушував процесуальних обов`язків, має постійне місце проживання та місце роботи.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження та дані про ОСОБА_4 , тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється останній, наявна ймовірність настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому слідчий суддя дійшов висновку, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , достатнім буде застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Таким чином суд вважає, в задоволенні клопотання відмовити.

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 про незаконне затримання ОСОБА_4 суд вважає необхідним відмовити.

Судом встановлено, що повідомлення про підозру було вручено особі протягом передбачених 24 годин, а саме 19.11.2025 року о 10 годині 15 хвилин.

Захисник ОСОБА_4 був залучений працівниками поліції до проведення відповідних процесуальних дій.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги у зв`язку з дотриманням органами досудового розслідування вимог закону.

Таким чином, суд вважає обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2026 року включно, заборонивши йому залишати будинок АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_9 протягом усього часу дії запобіжного заходу обов`язки, передбачені

ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді зі свого місця проживання; не відлучатись за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, здати на зберігання до Державної міграційної служби всі свої паспорти для виїзду за кордон та всі інші документи, що дають право на виїзд чи в`їзд в Україну.

Керуючись вимогами ст.ст. 176-178, 182, 183, 194 КПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 днів, тобто до 19 січня 2026 року включно, заборонивши йому залишати будинок АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_9 протягом усього часу дії запобіжного заходу обов`язки, передбачені

ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, суду; не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді зі свого місця проживання; не відлучатись за межі Київської області без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, здати на зберігання до Державної міграційної служби всі свої паспорти для виїзду за кордон та всі інші документи, що дають право на виїзд чи в`їзд в Україну.

Звільнити з-під варти в залі суду.

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 про незаконне затримання ОСОБА_4 - відмовити.

Контроль за виконання ухвали покласти на Солом`янську окружну прокуратуру м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1