Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/412/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 404/7818/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна, адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницькоговід 18.08.2025, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_7 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000669, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідувань 11.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного - ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницькоговід 18.08.2025 задоволено клопотання старшого слідчого ОСОБА_7 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000669, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідувань 11.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та накладено арешт на такі речі: флеш-накопичувач «Transend» об`ємом 32 GB, флеш-накопичувач «SP micro» об`ємом 8 GB, банківську картку «Приватбанк» НОМЕР_1 , які упаковано до пакету НПУ № WAR2047879, банківські картки «Приватбанк» НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , банківська картка «Ощадбанк» НОМЕР_4 , банківська картка «Пумб-банку» НОМЕР_5 , банківська картка «А-банк» НОМЕР_6 , банківська картка «izibank» НОМЕР_7 , які вилучено та упаковано до пакету НПУ №WAR2047881, мобільний телефон блакитного кольору з маркуванням model 23028RN4DG, мобільний телефон марки «Samsung sm-a720e», imei: НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , мобільний телефон Redmi M2006C з наліпками, мобільний телефон Nokia TA-1104, мобільний телефон Redmi imei: НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , мобільний телефон Realme чорного кольору, мобільний телефон POCO model 2310FPCH4G чорного кольору, мобільний телефон Motorola сірого кольору, мобільний телефон «Samsung» SM-A235F, imei: НОМЕР_12 , які упаковано до пакету НПУ № WAR2047884, мірні ваги із залишками речовини невідомого походження, яку упаковано до пакету НПУ № INZ3033016, експрес накладу з ТОВ «Нова пошта» № 7562, яку упаковано до НПУ № WAR2047889, дві банківські картки «Приватбанк» № НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , які упаковано до НПУ № INZ3033017, власником та фактичним володільцем яких є ОСОБА_9 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В апеляційній скарзі представник власника майна, адвоката ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі.

При цьому, апелянт зазначає, що судовий розгляд клопотання не був повним та обєктивним, а висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають зібраним у справі доказам, що у відповідності до ч. 1 ст. 409 КПК України дає підстави для скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нового рішення.

Вважає, що у порушення вимог законодавства слідчим не надано доказів намагання особи, в якої тимчасово вилучене майно, приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити його, чи здійснити його відчуження.

Також апелянт вказує, що при вирішенні питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження щодо майна з метою забезпечення збереження речових доказів сторона обвинувачення має довести належними і допустимими доказами, що телефони, банківські картки та інше арештоване майно набуті ОСОБА_9 протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто, що майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Також вважає, що доказів належності банківських карток та іншого арештованого майна до кримінального провадження не надано.

Згідно із ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Заслухавши доповідача, пояснення власника майна ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника власника майна необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Однією з процесуальних гарантій реалізації прав людини в кримінальному провадженні являється здійснення слідчими суддями, у порядку передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора повинна відповідати загальним вимогам до судових рішень, передбачених КПК (статті 370, 372).

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження № 0000669, внесене до ЄРДР 11.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді 14.08.2025 в період часу з 10-16 год. по 12-04 год. за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , а також в період часу з 12-29 год. по 13-20 год. проведені обшуки домоволодіння та транспортного засобу марки «Mitsubishi Galant» д/н НОМЕР_15 в ході яких вилучені речі належні ОСОБА_9

14.08.2025 вилучені речі під час обшуків у ОСОБА_9 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000669, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що вони використовувались, як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, могли зберегти на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (а.м.к.80-82).

Колегія суддів не може не зазначити, що КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи та конкретну особу було повідомлено про підозру. Адже, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, повязаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив про доцільність накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що вилучені речі в результаті обшуків домоволодіння та автомобіля, описані у прохальній частині клопотання та постановою слідчого визнані речовими доказами, можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також те, що дані речі, зберегли на собі сліди та інші відомості, які можуть бути використані як доказ, потрібні для проведення необхідних слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні.

А тому, колегія суддів погоджується з мотивацією слідчого судді про те, що вилучені речі в результаті обшуків є речовими доказами та з метою унеможливлення подальшого приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення та відчуження тимчасово вилученого майна, необхідно накласти арешт на вилучене майно.

Отже, на даному етапі досудового розслідування апеляційні доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , з приводу того, що речі на які накладено арешт - не є знаряддям вчинення злочину та не містять слідів кримінального правопорушення і не були об`єктом протиправних дій, колегію суддів не враховуються, оскільки такі обставини можуть бути перевірені виключного в ході проведення слідчих (розшукових) дій, в тому числі під час проведення судових експертиз.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які б давали підстави для скасування вказаного судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170 - 174, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна, адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Фортечного районного суду міста Кропивницькоговід 18.08.2025, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітана поліції ОСОБА_7 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000669, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідувань 11.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2