Справа № 289/1138/25
Провадження №1-кп/283/99/2026
У Х В А Л А

09 лютого 2026 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі Малинського районного суду Житомирської області кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України,-

встановив:

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.

На обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за які може бути призначене покарання у виді довічного позбавлення волі. Тяжкість можливого покарання може змусити обвинуваченого переховуватись від суду. На час вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 перебував у державному розшуку у кримінальному провадженні № 0003103 за ч. 5 ст. 407 КК України, що також може свідчити про можливість переховування обвинуваченого від суду.

Також, з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Крім того існує ризик вчинення обвинуваченим аналогічних кримінальних правопорушень, оскільки з показів потерпілої вбачається, що обвинувачений вчиняв щодо неї протиправні дії сексуального характеру протягом тривалого часу.

Законний представник потерпілої та представник потерпілої підтримали клопотання прокурора.

Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження строку тримання під вартою, оскільки зібрані на досудовому слідстві докази не свідчать про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень. Сама ж по собі тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , не є підставою для тримання обвинуваченого під вартою. За таких обставин вважають за можливе застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю.

Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку захисника, обвинуваченого, законного представника потерпілої та представника потерпілої, суд дійшов наступного висновку.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 6 ст. 153 КК України.

Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У відповідності до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Суд враховує, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція за злочин, який передбачений ч. 6 ст. 153 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, може змусити останнього переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу чи свідків.

Крім того суд вважає, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення, пов?язані з вчиненням насильницьких дій сексуального характеру, оскільки з обвинувачення вбачається, що такі дії відносно потерпілої він вчиняв систематично протягом тривалого часу

Дані ризики існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу та продовжують існувати і на даний час.

Інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого. Зокрема не зможе запобігти належній поведінці запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки обвинувачений буде безпосередньо перебувати в одному житловому приміщенні з потерпілою та своєю малолітньою дочкою.

Таким чином суспільні інтереси, які полягають в забезпечення розгляду кримінального провадження та в забезпеченні безпеки потерпілої, свідків і інших осіб, переважають над інтересами обвинуваченого перебувати на волі.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

У зв?язку з цим ОСОБА_7 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 331 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на 60 днів - до 09 квітня 2026 року включно.

Копію ухвали направити обвинуваченому та до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань №8».

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п?яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя: Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3