УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000345 від 16 грудня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з указаним клопотанням.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000345 від 16 грудня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді начальника Управління туризму та промоцій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), будучи наділеною повноваженнями, пов`язаними з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функції, займаючи особливо відповідальне становище, реалізуючи злочинний намір на одержання неправомірної вигоди від представників ТОВ «ЖХ Інвест» за надання доступу до орендованого приміщення, залучила до протиправної діяльності директора Комунального підприємства «Бессарабський ринок» ОСОБА_4 , з яким вступила у злочинну змову.

На початку лютого 2025 року ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , та маючи злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди, під час особистої розмови з представником «ЖХ Інвест» ОСОБА_6 , повідомив про свою здатність посприяти у вирішенні питання щодо усунення перешкод з користуванням приміщенням в арці будівлі, яка згідно з договором оренди від 29 грудня 2022 року № 3664 перебуває в оренді Управління. 14 травня 2025 року повідомив ОСОБА_6 , що ним досягнуто домовленість з ОСОБА_5 щодо передачі в користування приміщення Управління для потреб ТОВ «ЖХ Інвест», та висунув вимогу, що передача в користування вказаного приміщення можлива за умови надання йому та ОСОБА_5 неправомірної вигоди.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_6 самостійно визначити розмір неправомірної вигоди, який, за його словами, мав компенсувати «незручності» та «задовольнити інтереси управління».

У свою чергу, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, шо без надання неправомірної вигоди, отримати право користування приміщенням в законний спосіб є неможливим, визначив розмір неправомірної вигоди у розмірі 25 000 дол. США.

У подальшому, ОСОБА_5 , з метою реалізації спільного з ОСОБА_4 злочинного умислу, 19 червня 2025 року підписала лист за № 065-467, яким повідомила Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальне підприємство «Бессарабський ринок» про намір дострокового припинення договору оренди нерухомого майна № 3664 від 29 грудня 2022 року, а саме з 01 липня 2025 року.

ОСОБА_4 , у період часу з 30 червня 2025 року по 08 липня 2025 року, підготував проєкт договору про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності міста Києва від 02 лютого 2023 року № 3676, відповідно до якого Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (орендодавець) в особі Першого заступника директора ОСОБА_7 , Комунальне підприємство «Бессарабський ринок» (балансоутримувач) в особі директора ОСОБА_4 та ТОВ «ЖХ Інвест» (орендар) в особі директора ОСОБА_8 домовились про внесення змін до договору оренди, а саме до підпункту 4.1 пункту 4 розділу І «Змінювані умови договору», згідно з яким приміщення першого поверху розміром - 54,1 кв.м надається в оренду ТОВ «ЖХ Інвест».

Таким чином, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище, ініціював укладення зазначеного договору перед посадовими особами Департаменту комунальної власності, усвідомлюючи, що його дії спрямовані на розширення об`єкта оренди на користь ТОВ «ЖХ Інвест», у межах раніше досягнутої злочинної змови, спрямованої на одержання неправомірної вигоди в особливо великому розмірі.

14 липня 2025 року вищевказаний договір про внесення змін був підписаний директором ТОВ «ЖХ Інвест» ОСОБА_8 , після чого, 17 липня 2025 року ОСОБА_4 надав ОСОБА_6 примірник договору про приєднання приміщення до орендованого ТОВ «ЖХ Інвест».

Після передачі договору, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вирушили до відділення банку, де діючи згідно з попереднім планом, зайшли до приміщення з індивідуальними банківськими скриньками, в якому ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 25 000 дол. США як неправомірну вигоду за сприяння у розірванні договору оренди.

Крім того, у ході досудового розслідування було встановлено, що до вищевказаної протиправної діяльності також причетний ОСОБА_9 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зважаючи на вищевикладене та невідкладний випадок, пов`язаний із збереженням майна та речей, безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, відповідно до частини третьої статті 233 КПК України слідчими ІНФОРМАЦІЯ_2 17 липня 2025 року було проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 16 Pro Max», s/n: НОМЕР_1 , з сім-карткою до номеру мобільного телефону НОМЕР_2 .

За результатами вилучення вказаних речей, останні були ретельно оглянуті, в ході чого було виявлено інформацію, що має значення для досудового розслідування, а саме, встановлено відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Постановою слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київські області ОСОБА_10 від 17 липня 2025 року вказані предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що в органу досудового розслідування існує сукупність достатніх підстав вважати, що зазначені предмети та речі є доказом злочину, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та подальшого протиправного використання, а також збереження речових доказів, виникла необхідність і накладенні арешту на вищевказане майно, тому прокурор звернувся до слідчого судді з указаним клопотанням.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки слідчому судді невідомо.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про поважність причин неявки невідомо.

Враховуючи положення частини першої статті 171 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе здійснити розгляд клопотання у відсутність слідчого, власника майна та його представника.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Положеннями пункту 7 частини другої статті 131 КПК України та частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000345 від 16 грудня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України.

17 липня 2025 року на підставі частини третьої статті 233 КПК України, зважаючи на невідкладний випадок, пов`язаний із збереженням майна та речей, безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, було проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_9 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 16 Pro Max», s/n: НОМЕР_1 , з сім-карткою до номеру мобільного телефону НОМЕР_2 .

Постановою слідчого слідчого управління ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 від 17 липня 2025 року вищевказане майно визнано речовими доказами у зазначеному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 29 липня 2025 року було надано дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У клопотанні прокурора зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки зазначене вище майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а незастосування зазначеного засобу забезпечення кримінального провадження, може призвести до негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у статті 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Разом з тим, у клопотанні про арешт майна взагалі не обґрунтовано, яким чином прокурор дійшов висновку, що мобільний телефон марки мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 16 Pro Max», s/n: НОМЕР_1 , з сім-карткою до номеру мобільного телефону НОМЕР_2 містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та яким чином можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. У матеріалах клопотання відсутній протокол огляду вищевказаного мобільного телефону, тому посилання прокурора у клопотанні на те, що в ході огляду вилученого мобільного телефону було виявлено інформацію, що має значення для кримінального провадження не підтверджуються будь-якими доказами.

Крім того, відповідно до частини другої статті 168 КПК України тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Так, мобільний телефон було вилучено в ході невідкладного обушку, стороною обвинуваченя не доведено, що у ньому міститься інформація, яка має значення для досудового розслідування.

Крім того, з протоколу обшуку вбачається, що слідчим не було зазначено про те, що доступ до мобільного телефону обмежувався його власником.

Таким чином, не доведено наявність законних підстав для вилучення вищевказаного майна.

Також, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів, що в межах цього кримінального провадження щодо вилученого мобільного телефону призначені експертні дослідження.

Прокурором не надано слідчому судді будь-яких доказів на спростування викладених вище обставин, не долучено до клопотання належних та допустимих доказів щодо відповідності майна - мобільного телефону з сім-карткою критеріям речових доказів, тому клопотання про арешт вищевказаного майна не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, накладення арешту на марки «Apple» моделі «iPhone 16 Pro Max», s/n: НОМЕР_1 , з сім-карткою до номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

З огляду на викладене та керуючись статтями 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000345 від 16 грудня 2024 року за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК України відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 169 КПК України прокурор повинен негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1