КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/7205/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

законного представника: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 263-1, частиною першою статті 263, частиною першою статті 14, частиною другою статті 258 КК України, у кримінальному провадженні №0000946 від 25 серпня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року клопотання слідчого 5-го відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби Безпеки України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено частково.

Продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування до 01 листопада 2025 року включно.

Строк дії ухвали визначено до 01 листопада 2025 року.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_7 заставу, як альтернативний запобіжний захід у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн; на підставі частини п`ятої статті 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати на першу вимогу до слідчого, який здійснює досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, прокурора, суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи/навчання; утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні №0000946 від 25 серпня 2025 року; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

Уважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України та такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що як убачається з повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 03 вересня 2025 року, тих матеріалів кримінального провадження, з якими ознайомлена сторона захисту, спілкування ОСОБА_7 відбувалося у мобільному додатку «Telegram» із невстановленою особою, яка використовувала нік-нейм « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), а відтак, якщо така особа є невстановленою, то не відомо на підставі яких фактичних даних сторона обвинувачення стверджує про надання ОСОБА_7 допомоги у проведенні підривної діяльності проти України саме представнику іноземної держави.

Вказує, що на даний момент ОСОБА_7 виповнилося 17 років, тобто він є особою, яка не підлягає призову на військову службу по мобілізації, також він не набув виборчих прав, будь-яких публічних негативних висловів, у тому числі у соціальних мережах, щодо державної влади України не висловлював, а тому невідомо на підставі яких фактичних даних орган досудового розслідування стверджує про те, що неповнолітній ОСОБА_7 не сприймає державну владу України.

Уважає, що відсутні докази, які вказують на наявність у діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони державної зради.

Зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, які б підтверджували мету - завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, а також про те, що спілкування велося саме з представником РФ, а не громадянином України, в якого були власні злочинні наміри (у повідомленні про підозру вказується саме вислів «невстановлена особа»), а також не містять жодних відомостей, які б вказували на наявність у ОСОБА_7 обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони терористичного акту, а саме мети його вчинення.

Посилається на те, що відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду підтверджується тим, що ОСОБА_7 є неповнолітнім та май намір співпрацювати зі слідством; має місце проживання у м. Києві; раніше не судимий, інших кримінальних проваджень відносно нього немає; раніше у розшуку не перебував; не намагався втекти з місця події.

Окрім того, у разі застосування менш суворого запобіжного заходу, на переконання сторони захисту, можливим є встановлення обов`язку ОСОБА_7 здати свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право виїзду за кордон.

Вказує, що в рамках даного кримінального провадження було проведено обшук, за результатами якого вилучено мобільний телефон ОСОБА_7 , а також предмети, які були пов`язані з виготовленням саморобного вибухового пристрою, а тому можливості ОСОБА_7 знищити засоби зв`язку, які містять докази злочинної діяльності, про що зазначалося у клопотанні про застосування запобіжного заходу, відсутні.

Вважає, що висновок слідчого про те, що ОСОБА_7 може впливати на свідків та інших підозрюваних є припущенням та не підтверджений жодними доказами. Водночас, у разі застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу чи визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, йому можливо встановити обов`язок утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Наполягає на тому, що ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином відсутній, адже ОСОБА_7 має намір співпрацювати зі слідством, жодним чином перешкоджати проведенню досудового розслідування підозрюваний не буде.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, раніше не судимий, інших кримінальних проваджень відносно нього не має, інкриміновані дії були припинені внаслідок проведення обшуку, тому відсутні будь-які ознаки того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому він підозрюється.

Сторона захисту переконана, що відсутні обставини, які виправдовують подальше тримання неповнолітнього підозрюваного під вартою.

Наголошує на тому, що враховуючи відсутність ризиків, передбачених статтями 177 КПК України, неповнолітній вік, наявність постійного житла, належну процесуальну поведінку з моменту повідомлення про підозру, відсутність обставин, які виправдовують тримання під вартою, а також значну тривалість перебування під вартою, ОСОБА_7 можливо визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, який достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України за процесуального керівництва прокурорів відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні Департаменту захисту інтересів дітей та протидії домашньому насильству Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000946 від 25 серпня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 263-1, частиною першою статті 263, частиною першою статті 14, частиною другою статті 258 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_7 на території України здійснював підривну діяльність в умовах воєнного стану на виконання вказівок представників спецслужб РФ за грошову винагороду.

22 лютого 2025 року о 03:26 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку статті 208 КПК України.

22 лютого 2025 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною першою статті 14, частиною другою статті 258, частиною першою статті 263 КК України.

24 лютого 2025 року Шевченківським районним судом м. Києва до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави строком до 16 серпня 2025 року.

14 серпня 2025 року ухвалою Шевченківським районним судом м. Києва стосовно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави до 16 вересня 2025 року.

03 вересня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 263-1, частиною першою статті 263, частиною першою статті 14, частиною другою статті 258 КК України.

13 серпня 2025 року ухвалою слідчого судді продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 12 місяців, тобто до 04 листопада 2025 року.

08 вересня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого 5-го відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби Безпеки України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 263-1, частиною першою статті 263, частиною першою статті 14, частиною другою статті 258 КК України, у кримінальному провадженні №0000946 від 25 серпня 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року клопотання слідчого 5-го відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби Безпеки України ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено частково.

Продовжено відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування до 01 листопада 2025 року включно.

Строк дії ухвали визначено до 01 листопада 2025 року.

Постановляючи ухвалу про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з того, що відомості, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях, підтверджуються відповідними даними, отриманими в ході досудового розслідування та долученими до матеріалів клопотання у сукупності.

Також, слідчий суддя врахував, ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, не зменшились і не перестали існувати та для їх запобігання необхідно продовжити останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, слідчим суддею встановлено, що не зменшилися та продовжують існувати ризики того, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя виходив з того, що з огляду на кваліфікацію кримінальних правопорушень, які інкримінуються підозрюваному, а саме вчинення особливо тяжких кримінальних правопорушень, суспільну небезпеку злочинів, а також те, що підозрюваний вчинив кримінальні правопорушення, переслідуючи корисливий мотив, з метою одержання грошових коштів, що ОСОБА_7 не має законних джерел доходу, офіційно не працевлаштований, відтак може вчинити нові злочини з метою отримання грошових коштів для подальшого існування, продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 буде виправданим та таким, що буде відповідати завданням кримінального провадження.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку статті 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно частини третьої статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

За змістом частини першої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є обґрунтованою.

Колегією суддів досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про тримання ОСОБА_7 під вартою, та встановлено, що для закінчення досудового розслідування необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, вказаних у клопотанні слідчого.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет продовження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Даних про наявність підстав для скасування запобіжного заходу або його зміни на більш м`який, ніж тримання під вартою, у тому числі з підстав, наведених захисником, при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність виняткових обставин, які б не враховувались при прийнятті рішення попереднім слідчим суддею щодо визначення ОСОБА_7 саме такого виду запобіжного заходу, оскільки захисником не спростовано існування у кримінальному провадженні ризиків, визначених частиною першою статті 177 КПК України, вказаних у клопотанні слідчого.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України у сукупності з вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваного та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів уважає, що таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням указаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

З наведеного вбачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, у сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, та підстав для обрання ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 111, частиною другою статті 263-1, частиною першою статті 263, частиною першою статті 14, частиною другою статті 258 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86, №12245/86, №12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності із статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З урахуванням наведеного, посилання апелянта на те, що як убачається з повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру від 03 вересня 2025 року, тих матеріалів кримінального провадження, з якими ознайомлена сторона захисту, спілкування ОСОБА_7 відбувалося у мобільному додатку «Telegram» із невстановленою особою, яка використовувала нік-нейм « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), а відтак, якщо така особа є невстановленою, то не відомо на підставі яких фактичних даних сторона обвинувачення стверджує про надання ОСОБА_7 допомоги у проведенні підривної діяльності проти України саме представнику іноземної держави; на даний момент ОСОБА_7 виповнилося 17 років, тобто він є особою, яка не підлягає призову на військову службу по мобілізації, також він не набув виборчих прав, будь-яких публічних негативних висловів, у тому числі у соціальних мережах, щодо державної влади України не висловлював, а тому невідомо на підставі яких фактичних даних орган досудового розслідування стверджує про те, що неповнолітній ОСОБА_7 не сприймає державну владу України; відсутні докази, які вказують на наявність у діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони державної зради; матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, які б підтверджували мету - завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України, а також про те, що спілкування велося саме з представником РФ, а не громадянином України, в якого були власні злочинні наміри (у повідомленні про підозру вказується саме вислів «невстановлена особа»), а також не містять жодних відомостей, які б вказували на наявність у ОСОБА_7 обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони терористичного акту, а саме мети його вчинення, колегія суддів уважає передчасними, оскільки дослідження та оцінка доказів відноситься до стадії судового розгляду по суті та не вирішується на стадії досудового розслідування.

На даному етапі провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог процесуального закону обґрунтовано обмежився виключно питанням визначення причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень та дійшов висновку про вірогідність та достатність доказів його причетності для застосування обмежувальних заходів.

Доводи захисника про те, що органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, посилаючись на положення частини четвертої статті 183 КПК України, згідно якої під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

На підставі викладеного є безпідставними аргументи сторони захисту, що враховуючи відсутність ризиків, передбачених статтями 177 КПК України, неповнолітній вік, наявність постійного житла, належну процесуальну поведінку з моменту повідомлення про підозру, відсутність обставин, які виправдовують тримання під вартою, а також значну тривалість перебування під вартою, ОСОБА_7 можливо визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, який достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4