Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/733/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря: ОСОБА_4

підозрюваного: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 до 06 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 до 06 грудня 2025 року.

У своїх висновках слідчий суддя вказав, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та мають місце ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_5 розлучений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимий.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час або визначити мінімальний розмір застави.

Наголошує на тому, що слідчим не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Стверджує, що у даному кримінальному провадженні необхідно визначити мінімальний розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим заходом і він може бути застосованим тоді, коли жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених у ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що за час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 та визначених місцях служби, з 20.02.2025 року до 07.10.2025 року, військовослужбовець ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

07 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, з практики Європейського Суду з прав людини випливає, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Відповідно до підозри, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією, перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 20.02.2025 року, приблизно о 21 год. 00 хв., самовільно залишив місце служби, а саме: розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_1 та визначених місцях служби до 07.10.2025 року, коли прибув до другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за адресою: м. Житомир вул. Перемоги, 54, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 та визначених місцях служби, з 20.02.2025 року до 07.10.2025 року, військовослужбовець ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

07 жовтня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри підтверджується:

- витягом з наказу № 52 командира військової частини НОМЕР_1 від 20.02.2025 про зарахування до списків особового складу військової частини в/ч НОМЕР_1 , поставлення на забезпечення та призначення на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону в/ч НОМЕР_1 ;

- витягом з наказу № 53 командира в/ч НОМЕР_1 від 21.02.2025 про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем НОМЕР_1 ОСОБА_5 ;

- витягом з наказу № 1989 командира в/ч НОМЕР_1 від 20.02.2025 про призначення службового розслідування та витягом з наказу № 1209 командира в/ч НОМЕР_1 від 14.03.2025 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 ;

- повідомленням з в/ч НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 ;

- актом службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 ;

- показаннями військових службових осіб в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо самовільного залишення місця служби розташування підрозділу в/ч НОМЕР_1 військовослужбовцем ОСОБА_5 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Доводи підозрюваного про необґрунтованість підозри, оскільки він не був мобілізований спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , який 20.02.2025 року, приблизно о 21 год. 00 хв., самовільно залишив місце служби та проводив час на власний розсуд, а 07.10.2025 року був затриманий за адресом АДРЕСА_2 .

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий суддя також достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Отже, прокурором доведено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, яке йому загрожує, в разі визнання його винним, вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу.

Крім того колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої підозри, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження, а тому ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування не вбачає.

Що стосується доводів про незаконне затримання ОСОБА_5 то питання законності затримання є самостійним предметом судового контролю та розглядається слідчим суддею в окремій процедурі, незалежно від вирішення питання застосування запобіжного заходу.

Якщо сторона захисту вважає затримання незаконним, належним способом захисту є подання окремої скарги до слідчого судді в порядку ст.206 КПК України.

За таких обставин, до компетенції апеляційного суду не належить перевірка законності затримання в межах розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу.

Також, у відповідності до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахувавши підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, відношення до скоєного, відсутність бажання повернутися на службу, обґрунтовано не визначив розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 , оскільки на даному етапі досудового розслідування саме такий запобіжний захід, зможе запобігти зазначеним ризикам.

Отже, слідчим суддею з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 08 жовтня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 до 06 грудня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: