ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року, якою

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Скородистик Чорнобаївського району Черкаської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, одруженому, проходить військову службу за контрактом на посаді старшого стрільця-оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимому, військове звання старший солдат, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні №0019466, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2025 року, обрано запобіжний захід тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк до 23 жовтня 2025 року, з визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року підозрюваному за ч. 5 ст. 407 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід тримання під вартою, в умовах гауптвахти на строк до 23 жовтня 2025 року включно.

Визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків, у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у сумі 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн 00 коп.

У разі звільнення з-під варти внаслідок внесення застави, визначено покласти на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати за викликом до органу досудового розслідування, суду для участі в слідчих діях, судових засіданнях або брати участь в судових засідання дистанційно; утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню з приводу обставин кримінального правопорушення.

Визначено строк дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави 2 (два) місяці з дня її внесення.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі вирішення судом питання про необхідність обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , просить обрати йому більш м?який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник підозрюваного зазначив, що в своєму клопотанні слідчий зазначає, що існують три ризики передбачені ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, однак далі по тексту вказує, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому вказані ризики не обґрунтовані належним чином і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Вважає, що в судовому засіданні прокурором не доведені обставини, які б свідчили, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не надано належних доказів того, що наявні такі ризики, які б дозволили б задовольнити клопотання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

Вважає, що суд першої інстанції порушив загальні засади кримінального провадження, такі як: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 22 КПК України); доступ до правосуддя; законність.

Наголошує, що судом порушено право підозрюваного на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При розгляді питання про обрання строку гримання під вартою також просить суд врахувати те що, ОСОБА_7 є не судимою особою, та він має місце постійного мешкання, має намір продовжувати військову службу.

Крім того, звертає увагу суду на те, що невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, не може бути тою обставиною, яка б вказувала на необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Позиції сторін в суді :

В рамках розгляду апеляційної скарги захисника підозрюваного учасники кримінального провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про проведення апеляційного розгляду за їх участю до суду не надійшло, як і клопотань про відкладення розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу за відсутності сторін кримінального провадження.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим Третього СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0019466 від 31.05.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

25 серпня 2025 року о 15:00 год. ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 207, 208 КПК України.

25 серпня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру в тому, що, за версією з`ясованих стороною обвинувачення і викладених письмово клопотанні обставин, він, будучи військовослужбовцем військової служби призваним за контрактом, перебуваючи на посаді старшого стрільця-оператора механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 28.05.2023 (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), тобто в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби без поважних причин та з мотивів небажання тимчасово переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, не з`явився з лікувального закладу до розташування підрозділу на місці дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , а вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, доки не був затриманий працівниками військової служби правопорядку 25.08.2025 року та доставлений до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Як вбачається з клопотання та матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення обґрунтовує підозру у нез`явленні військовослужбовця ОСОБА_7 вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: допитами свідків, актом проведення службового розслідування та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя зробив правильний висновок про те, що ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Відповідно до приписів ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками слідчого судді місцевого суду про те, що доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. На підтвердження чого слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

В той же час, слідчий суддя прийшов до слушного висновку, що ризики, передбачені п.п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий в своєму клопотанні, жодним чином не обґрунтовані і не підтверджені доказами.

Слідчий суддя вважає неможливим застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні та встановленому у судовому засіданні. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, на що вказують дані про особистість підозрюваного, а також з огляду на суворість покарання за кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.

Оцінено слідчим суддею в сукупності і такі обставини: достатню обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному (у разі встановлення його вини) позбавлення волі на строк від 5 до 10 років; особу підозрюваного та стан його здоров`я, відомості про перебування на обліку у медичних закладах за місцем проходження служби відсутні; одружений, на утриманні дітей не має; за місцем проходження служби зарекомендував себе посередньо, має статус учасника бойових дій; раніше не судимий.

Слідчий суддя обгрунтовано вважав, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі підозрюваного ОСОБА_7 , характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, не дає можливості перешкоджати інтересам досудового розслідування, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, слідчим суддею з огляду на приписи до приписів ч. 8 ст. 176 КПК України надано обґрунтований висновок щодо неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Таким чином доводи апелянта щодо відсутності обґрунтування наявності ризів як в клопотанні слідчого, так і в оскарженій ухвалі слідчого судді є необґрунтованими та спростовуються дослідженими матеріалами кримінального провадження, яким слідчий суддя дав належну та повну оцінку, із зазначенням які саме ризики були встановлені слідчим суддею, а існування яких не було доведено під час судового засідання.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

В той же час суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано альтернативний запобіжний захід заставу.

Безпідставними є твердження захисника підозрюваного в апеляційній скарзі щодо неврахування слідчим суддею відомостей щодо особи ОСОБА_7 , оскільки саме ці обставини стали підставою для застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте підозра ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого злочину в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, та у сукупності з іншими встановленими обставинами, колегія суддів вважає, що вказане виправдовує тримання підозрюваного під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_7 під вартою, суду не надано.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги факти того, що у підозрюваного ОСОБА_7 наявне місце постійного мешкання, а також, що він є не судимою особою та має намір продовжувати військову службу, адже вони не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризик, що став підґрунтям для застосування щодо ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу. Крім того, вказані обставини не стали запобіжником вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на думку колегії суддів в сукупності з існуючим ризиком, особою підозрюваного та конкретними ознаками інкримінованого йому кримінального правопорушення, є обґрунтованим, та підстав для залишення без задоволення клопотання слідчого колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі захисника підозрюваного доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зокрема неналежність та недопустимість долучених до клопотання слідчого доказів, є безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Крім того, під час апеляційного розгляду не було встановлено, що суд першої інстанції порушив загальні засади кримінального провадження, такі як: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 22 КПК України); доступ до правосуддя; законність, на що наголошував захисник підозрюваного.

Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається, обраний слідчим суддею запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 177, 178, 194 КПК, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, у зв`язку з чим не підлягає скасуванню, а відтак апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у кримінальному провадженні №0019466, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2025 року, обрано запобіжний захід тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк до 23 жовтня 2025 року, з визначенням розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4