Провадження № 1-кп/161/1311/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 07 жовтня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 25.06.2025, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , громадянин України, неодружений, освіта вища, військовослужбовець, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.405 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 під час проходження військової служби за мобілізацією у НОМЕР_1 прикордонному загоні на посаді лікаря (лікаря-терапевта) медичного пункту (на 15 ліжок), в порушення вимог ст.ст. 3, 17, 19, 21, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25 червня 2025 року близько 10 год. 30 хв., грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним службовою вимогливістю та військовою дисципліною заступника загону з морально-психологічного забезпечення полковника ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що останній являється щодо нього прямим начальником за своїм службовим становищем та військовим званням, а також перебуває при виконанні обов`язків з військової служби, діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень полковнику ОСОБА_6 , перебуваючи в загальному коридорі на першому поверсі адміністративної будівлі штабу НОМЕР_1 прикордонного загону, що за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив напад на полковника ОСОБА_6 , котрий вийшов зі свого службового кабінету №112, в ході якого наніс останньому один удар кулаком в область голови. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_6 , захищаючись від удару, виставив руки вперед, отримавши ушкодження лівого плечового суглобу у вигляді забою, а також вдарився спиною об двері службового кабінету, отримавши ушкодження у вигляді забою шийного і грудного відділу хребта. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 , намагався заподіяти тілесні ушкодження ОСОБА_6 , а також висловлював останньому словесні погрози заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв, проте його дії були припинені іншими військовослужбовцями НОМЕР_1 прикордонного загону.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується заподіяння побоїв начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, а також погроза заподіянням тілесних ушкоджень чи побоїв начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.405 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.4 ст.405 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно заподіяв побої начальнику, висловлював словесні погрози заподіяння тілесних ушкоджень та побоїв. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №242 від 08.08.2025 на час вчинення інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_3 виявив ознаки розладу адаптації із змішаним порушенням поведінки та емоцій, що, однак не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. В даний час ОСОБА_3 на будь-який психічний розлад не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій, і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує, тобто є осудним.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні побоїв начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, а також погрозі заподіянням тілесних ушкоджень чи побоїв начальникові у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинені в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.405 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки така обставина підтверджена в ході розгляду кримінального провадження.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.67 КК України, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість, відомості про позитивну характеристику відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, позицію сторони обвинувачення щодо міри покарання, думку потерпілого, яка висловлена в заяві щодо покарання, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

На глибоке переконання суду, призначене покарання, яке необхідно відбувати реально, є виваженим, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

При цьому, підстави для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, а також для звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України у суду відсутні, оскільки кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» від 13.12.2022, яким встановлено заборону застосування положень ст.ст.69,75 КК України у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинені в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Строк відбуття покарання обвинуваченому необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст.174 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою з метою запобігання ризику, передбаченого ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під вартою у відповідності до вимог ст.72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.405 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.72 КК України в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25.06.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий