Справа № 307/4855/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/688/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2025.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт та задоволено клопотання прокурора й продовжено строк тримання під вартою до 21.02.2026 з раніше визначеним розміром застави 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, несудимого, непрацюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 15.10.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000632 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

24.12.2025 прокурор подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку із закінченням строку дії запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого. Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказував на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 03 років із конфіскацією майна. Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом при обранні та продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу, не змінились та не зменшились, а саме, з метою ухилення від кримінальної відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

-2-

Також захисник-адвокат ОСОБА_6 подав до суду клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на відсутність обґрунтованої підозри та недоведеність прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які нічим не підтверджені.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину. Також вказано, що ризики встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не змінилися, не зменшилися і не перестали існувати. Врахувавши наведене та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави, оскільки менш суворий запобіжний захід не зможе запобігти встановленим ризикам.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_5 вказує на те, що визначений обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави є непомірним для нього, оскільки не відповідає його майновому стану та рівню доходів, а також даним про особу обвинуваченого, який одружений, має постійне місце проживання, здійснює постійний догляд за матір`ю похилого віку, позитивно характеризується, несудимий, у нього діагностовано тяжке хронічне захворювання (астма). Також вказує на те, що прокурором не надано доказів у підтвердження наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зауважує, що розмір доходів не дозволяє сплатити заставу у визначеному судом розмірі. Застава у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є цілком достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та зможе запобігти ризикам, на які посилається сторона обвинувачення.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора та обвинуваченого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали. Також приймається до уваги думка захисника про можливість розгляду апеляційної скарги без участі вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали контрольного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

З апеляційної скарги вбачається, що стороною захисту не оскаржується вид застосованого запобіжного заходу, строк його застосування та встановлені ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Суть апеляційної скарги зводиться лише до вирішення питання в частині визначеного розміру застави, а тому апеляційний суд розглядає судове провадження у межах апеляційної скарги.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.10.2025 щодо ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 26.12.2025 включно з визначенням застави - 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн.

-3-

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 3 статті 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч.4 цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що принцип верховенства права є однією з основ демократичного суспільства, притаманною всім статтям Конвенції.

Невід`ємним елементом зазначеного принципу, який також є однією із загальних засад кримінального провадження, є пропорційність. Зокрема, це підтверджується абзацом 3 підпунктом 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2012 від 25.01.2012.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що така пропорційність обов`язково має застосовуватися судом при вирішенні питання щодо суми застави, яку у разі наявності відповідних підстав у порядку ч. 8 ст. 182 КПК України слід звернути в дохід держави.

У своєму рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що в цілях ст. 14 Конвенції різниця у поводженні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розсудливого виправдання, не переслідує законної мети і якщо запропоновані засоби не є пропорційними до переслідуваної мети (справа «Карлгайнц Шмідт проти Німеччини»).

-4-

У рішенні у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022 ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім - забезпечення явки особи на судове засідання, тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

У рішенні у справі «Гафа проти Мальти» від 22.05.2018 ЄСПЛ зазначив, що гарантія, передбачена ст. 5 §3 Конвенції, покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і враховувати майновий стан обвинуваченого.

Тому суд вважає, що у разі виникнення підстав для застосування судом ч. 8 ст. 182 КПК України має бути дотриманий принцип пропорційності, який є невід`ємною складовою верховенства права.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження та наданих стороною захисту відомостей, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, де відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов, мешкає разом з дружиною, його сім`я відноситься до категорії слабо забезпечених.

Разом з тим, судом першої інстанції при визначені розміру застави враховано обставини кримінального правопорушення, яке вчинено ОСОБА_8 з корисливих мотивів, майновий стан обвинуваченого та його сім`ї.

При цьому доводи сторони захисту про наявність у обвинуваченого тяжкого хронічного захворювання жодним належним доказом не підтверджені.

З огляду на те, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави мало стимулюючий характер дотримання покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів уважає, що визначений розмір застави на цій стадії кримінального провадження відповідає критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), здатний забезпечити справедливий баланс інтересів особи та суспільства, а тому не суперечитиме статті 1 Першого Протоколу та пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20.11.2010 у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене вимоги апеляційної скарги захисника щодо скасування ухвали суду про продовження щодо ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під ватою задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів, не встановлено.

-5-

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 є обґрунтованою, законною, постановлена з дотриманням вимог ст. 177, 178, 183 КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.12.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді