Справа №295/1604/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

заявника адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання адвоката ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із указаним вище клопотанням, в обґрунтування вимог за яким зазначив, що 29.01.2026 близько 18 год. 21 хв. відбулося фактичне безпідставне позбавлення волі людини, його клієнта згідно договору про надання правової допомоги від 20.01.2026 ОСОБА_4 у м. Житомирі, на якій вулиці невідомо, але з останньої телефонної розмови, яку встиг здійснити ОСОБА_4 , це відбулося під час повернення додому з роботи на власному автомобілі ВАЗ 2108. Це позбавлення волі відбулося особами у формі поліції спільно з особами у формі, схожої на військову форму, які доставили його клієнта на територію можливо ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , де і утримують ОСОБА_4 станом на час подачі клопотання та останньої інформації. Також ОСОБА_4 встиг надіслати відеозапис свого незаконного затримання. За словами адвоката, під час позбавлення волі ОСОБА_4 , на прохання останнього, особи у формі не представились, законних підстав затримання не назвали, протоколу затримання не складали, не роз`яснили права та під тиском, що відбудеться примус із застосуванням сили, ОСОБА_4 сів в автомобіль поліції. Також в подальшому у нього незаконно, проти волі, відібрали власний мобільний телефон.

З огляду на викладене у скарзі та посилаючись на положення ст. 206 КПК України, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод адвокат ОСОБА_3 просить постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який незаконно утримується проти своєї волі у м. Житомирі по вул. Монтана, 18 на території, яка охороняється озброєними особами, можливо приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також повернути вилучений мобільний телефон.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що в телефонній розмові ОСОБА_4 повідомив про те, що його доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого адвокат зателефонував на лінію 102 і повідомив про незаконне викрадення людини без протоколу адміністративного затримання. На наступний день він з братом ОСОБА_5 приїхали до ІНФОРМАЦІЯ_1 , але там повідомили, що ОСОБА_5 направили в 199 навчальний батальйон. У свою чергу, там повідомили, що не знають чи є він у них в списках. За словами адвоката, йому невідомо чи складались будь-які документи відносно його клієнта працівниками поліції або ОМТЦК. На даний час ОСОБА_6 не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, заслухавши заявника, вивчивши й дослідивши матеріали клопотання та доданих до нього документів, дійшов висновку, що вимоги клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

З наведених норм закону слідує, що статтею 206 КПК України врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою в межах кримінального процесуального закону. Зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги (клопотання) на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з нормами кримінального процесуального законодавства, затримання уповноваженими службовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадян та їх утримання на території збірного пункту, а у подальшому службовими (посадовими) особами військової частини на території частини не є незаконним позбавленням особи свободи в розумінні статті 206 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 206 КПК України, в якому просив постановити ухвалу, якою негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котрий незаконно утримується проти своєї волі у м. Житомирі по вул. Монтана, 18 на території, яка охороняється озброєними особами, можливо приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також повернути вилучений мобільний телефон.

Разом з тим, як вже встановлено слідчим суддею, стаття 206 КПК України регулює відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою, органом державної влади чи службовою особою, у разі коли така особа позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після, наприклад, внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Водночас, зазначені у скарзі адвоката ОСОБА_3 правовідносини виходять за межі їх регулювання нормами КПК України, оскільки не стосуються кримінального провадження, а фактично є незгодою із діями посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язаними з мобілізацією військовозобов`язаного.

Відтак, ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінального процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на згадані в ухвалі правовідносини між їх учасниками не поширюються.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан.

Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст.102, п. 1, п. 17, п. 20 ч.1 ст.106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації, яка проводиться і на теперішній час.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадян України, передбачений ст. 65 Конституції України.

На думку слідчого судді, у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_1 при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, з метою судового захисту він вправі звернутись із відповідним адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст. 206 КПК України та задоволення клопотання відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст. 206, 309 КПК України слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя