ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 15.01.2024року, щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 жовтня 2025 рокубуло застосовано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», без визначення розміру застави. Строк дії ухвали 60 днів, з 29 жовтня 2025 року до 27 грудня 2025 року включно.

Своє рішення судмотивував тим, що у відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 стала наявність обґрунтованої підозри і можливої причетності до скоєння умисного особливо тяжкого та умисного тяжкого злочину, а підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обвинувального акта, відповідно до якого обвинувачений продовжує обвинувачуватися у вчиненні таких злочинів, за що законом, у разі доведеності його вини, із застосуванням вимоги ч. 1 ст.70 КК України йому може загрожувати основне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Крім того, оцінивши доводи, наведені у клопотанні та наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, тяжкого кримінальних правопорушень, і суворість можливого вироку і тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від суду. Суд вважає, що обвинувачений, у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, перебуваючи під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, скоювати інші злочини. Крім того, суд вважає доведеним ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого як особисто, так і через інших осіб, з метою уникнення кримінальної відповідальності на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні. Досліджуючи питання щодо можливості зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, суд, враховуючи вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого обвинувачення та встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, незважаючи на наявність позитивних даних, які характеризують особу ОСОБА_7 , які заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують. Посилаючись на п.п. 4,5 ч.4 ст.183 КПК України суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ст.255 та ст.305 КК України, тобто щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 скасувати, в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 22.10.2025 року відмовити, ухвалити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді нічного домашнього арешту у визначений час з 21.00 год. до 06.00 год.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник обвинуваченого посилається на те, що сторона обвинувачення не довела необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а головуючий суддя, в свою чергу, не надав цьому належної оцінки в своєму рішенні. Зазначає, що клопотання сторони обвинувачення та ухвала суду зводиться лише до тяжкості обвинувачення та можливості суворого покарання, що не може бути достатньою підставою для застосування виключного запобіжного заходу. Звертає увагу, що ОСОБА_7 перебував під вартою у слідчому ізоляторі з 15.10.2024 року по 15.10.2025 року включно, з 16.10.2025 року по 29.10.2025 року перебував за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , про що повідомив Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра та залишив контактний номер телефону. 29.10.2025 року на розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 прибув самостійно без примусу. Зазначає, що перебуваючи у слідчому ізоляторі на ОСОБА_7 неодноразово був психологічний вплив з боку працівників поліції, що негативно вплинуло на стан його здоров`я, про що він сповіщав прокурора. Крім того, зауважує, що ОСОБА_7 проживає зі своєю матір`ю, яка є пенсіонером, страждає на ряд хронічних хвороб та потребує догляду та матеріальної підтримки. Також ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які також потребують матеріальної підтримки. Окрім зазначеного, обвинувачений 23.10.2025 року офіційно прийнятий на роботу продавцем у продовольчий магазин, зарекомендував себе як порядна, доброзичлива та працьовита людина. Вважає, що суд не надав належну оцінку зазначеним обставинам, не врахував, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, щодо питання альтернативи у вигляді застави суд підійшов формально.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор та захисник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, обвинувачений про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи за його участі не заявляв, а отже, враховуючи те, що відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників судового провадження.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених

ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до матеріалів справи в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 321 КК України.

Прокурором в суді першої інстанції заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 . Мотивуючи клопотання, прокурор зазначив про існування ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які иправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого, тяжкого кримінального правопорушення, суворість можливого вироку і тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від суду, відтак суд дійшов висновку, що з метою уникнення покарання, існують ризики того, що він може переховуватись від суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 стала наявність обвинувального акта, відповідно до якого останній обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого та умисного тяжкого злочинів, за що законом, у разі доведеності його вини, із застосуванням вимоги ч. 1 ст.70 КК України йому може загрожувати основне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

Апеляційний суд вважає, що обвинувачений з огляду на викладене у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, перебуваючи під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, скоювати інші злочини.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні. Наявність зазначеного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції обґрунтував тим, що на теперішній стадії судового провадження як і ОСОБА_7 , так і інші обвинувачені у цьому кримінальному провадженні, судом ще не допитані та суду не відомо чи бажають обвинувачені давати суду показання. Тому, враховуючи те, що захисник вже висловив свою позицію з приводу невизнання винуватості ОСОБА_7 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, відтак в зв`язку з обвинуваченням - повідомленням про підозру у ОСОБА_7 , як співучасника може існувати намір вплинути на інших обвинувачених з метою узгодження такої версії подій, яка б нівелювала доводи висунутого йому обвинувачення. При цьому суд взяв до уваги, що у судовому засіданні захисник намагався повідомити власну версію правовідносин між ОСОБА_7 з іншими обвинуваченими.

При встановленні наявності вказаного ризику апеляційний суд враховує встановлений КПК України порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, апеляційний суд вважає доведеним ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого як особисто, так і через інших осіб, з метою уникнення кримінальної відповідальності на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що продовжує існувати ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, зазначені ризики об`єктивно збільшуються з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Суд першої інстанції враховував дані про особу обвинуваченого, зокрема вік та стан здоров`я останнього, який на даний час є задовільним (наразі відсутня інформація щодо його стану здоров`я, який перешкоджає застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою), відомості про його соціальні зв`язки. Вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого в сукупності із обсягом пред`явленого обвинувачення та встановленим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що альтернативні запобіжні заходи не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, незважаючи на наявність позитивних даних, які характеризують особу ОСОБА_7 , які заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують.

На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та в апеляційній скарзі не доведені.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 , встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Доводи захисника щодо позитивних характеризуючих даних обвинуваченого, були предметом оцінки судом першої інстанції і з такою оцінкою погоджується апеляційний суд, та зазначає, що ці обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором у вчиненні ним протиправної діяльності, до того ж не зменшують наявних ризиків.

Що стосується посилань захисника на наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої та неповнолітньої дитини, та матері пенсійного віку, яка має ряд хронічних хвороб та потребує матеріальної підтримки, що свідчить про міцність соціальних зв`язків, то колегія суддів зауважує, що дані обставини, зважаючи на обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкриміновано обвинуваченому, не є достатніми стримуючими факторами та не можуть свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про те, що під час перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі працівниками поліції на нього вчинявся тиск, оскільки останній, маючи безперешкодну можливість подати до правоохоронного органу заяви/скарги в порядку ст.214 КПК України, не звертався із відповідною заявою або скаргою щодо неправомірних дій працівників правоохоронних органів, що свідчить про безпідставність тверджень апеляційної скарги з приводу застосування до обвинуваченого насильницьких дій.

Щодо твердження захисника про те, що лише тяжкість покарання, на яку посилається прокурор в клопотанні, не може бути достатньою підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів зауважує, що висновок суду першої інстанції щодо доцільності застосування тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на даних про особу обвинуваченого із урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінальних правопорушень, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, впливати на інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що зміст апеляційної скарги захисника спрямований на незастосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою альтернативного запобіжного заходу у виді можливості внесення застави.

Суд апеляційної інстанції щодо вказаних доводів наголошує, що відповідно до п. 4 та 5 ч. 4 ст.183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ст.255 та 305 КК України, тобто щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що надані до апеляційної скарги медичні довідки не містять відомостей щодо протипоказань та неможливості перебування обвинуваченого в умовах слідчого ізолятора у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Приймаючи рішення про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом дотримані в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, апеляційний суд вважає необхідним ухвалу суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4