Справа №589/1186/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/828/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

24 листопада 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/1186/23 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.03.2025, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостка Сумської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження за епізодом крадіжки від 30.12.2022 на підставі ст. 4, 5 КК, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК (за епізодами 05.12.2022, 06.12.2022) та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 190 КК у виді одного року обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі, оскільки з набранням чинності 09.08.2024 ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань доцільності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, вартість викраденого обвинуваченим майна за епізодом від 30.12.2022 не є кримінально караним діянням. Крім того, суд безпідставно звільнив ОСОБА_10 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, оскільки на розгляді у Шосткинському міськрайонному суді Сумської області перебуває кримінальне провадження відносно останнього за ч. 4 ст. 185 КК, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.03.2025 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 190 КК у виді одного року обмеження волі; за ч. 4 ст. 185 КК у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначене остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та покладені обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК. Стягнуто на користь держави процесуальні витрати в сумі 1 132,68 грн.

Згідно вироку суду, 05.12.2022 близько 17:00 ОСОБА_13 біля магазину «АТБ» по вул. Чернігівській, 14 в м. Шостка Сумської області побачив знайомого ОСОБА_14 , який спілкувався з незнайомим йому ОСОБА_15 , з яким він познайомився. В подальшому ОСОБА_13 попросив у ОСОБА_16 мобільний телефон для здійснення дзвінка і його розблокування. Біля будинку № 8 по вул. Ціолковського в м. Шостка ОСОБА_10 , не маючи наміру повертати телефон, з вказаного місця зник разом з мобільним телефоном марки «Хіаоmі» моделі 11 Lite 5G NF, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 10 954 грн. Цього ж дня ОСОБА_13 попрямував до магазину «Портсигар» по вул. Знаменській, 5 в м. Шостка, де о 18:43 здійснив покупку на суму 300 грн, за яку розрахувався за допомогою NFC на телефоні ОСОБА_16 . Після цього ОСОБА_10 , використовуючи NFC на мобільному телефоні «Хіаоmі» моделі 11 Lite 5G NF, належному ОСОБА_17 , розраховувався за товари 05.12.2022 о 18:59, 19:04, 21:43, 21:49, 21:52, 21:54 в магазині «Оксана» вул. Свободи, 29 в м. Шостка на суму 1290,98 грн, на суму 480 грн, на суму 615 грн, на суму 435 грн, на суму 158 грн, на суму 428 грн; о 20:26, 20:50, 22:12 в магазині «Людмила» вул. Маяковського, 4-А в м. Шостка на суму 627 грн, на суму 49 грн, на суму 250 грн; в магазині «Прем`єра» вул. Воронізькій, 24 в м. Шостка о 20:35 на суму 391,50 грн, о 20:42 на суму 1427 грн і о 20:43 на суму 10 грн. 06.12.2022 о 07:34 в магазині «АТБ-маркет» по вул. Чернігівська, 14 в м. Шостка на суму 26,90 грн; о 08:04 в магазині «АТБ-маркет» по вул. Свободи, 30 в м. Шостка на суму 615,50 грн; о 08:32 в магазині «Портсигар» по вул. Знаменській, 5 в м. Шостка на суму 3150 грн; о 08:46, 08:50 в ломбарді «Благо» по вул. Свободи, 16 в м. Шостка на суму 5625 грн, на суму 8960 грн; о 09:09 в магазині «40» по вул. Свободи, 17 в м. Шостка на суму 3079 грн; о 09:24 в аптеці «Берегиня» по вул. Чернігівській, 14 в м. Шостка на суму 835 грн; о 13:26 в магазині «Київстар» по вул. Свободи, 22 в м. Шостка на суму 7248,50 грн; о 13:31 в магазині «Lifecell» по вул. Свободи, 16 в м. Шостка на суму 240 грн, а всього ОСОБА_13 таємно викрав грошові кошти на загальну суму 44 168,88 грн, які належать ОСОБА_17

30.12.2022 близько 18:35 ОСОБА_13 біля магазину «АТБ» по вул. Чернігівській, 14 в м. Шостка Сумської області побачив як ОСОБА_18 ногою зачепив мобільний телефон. Він його підняв із землі та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив ОСОБА_18 матеріальну шкоду на суму 2 327,50 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині закриття кримінального провадження за епізодом крадіжки майна від 30.12.2022, а в іншій частині вирок суду просили залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є обґрунтованими, оскільки закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням. Для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК), а підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК (ч. 1 ст. 2 КК). При цьому кримінальним правопорушенням є передбачене КК суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК).

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК (ч. 3 ст. 3 КК), що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності (ч. 2, 3 ст. 4 КК).

Відповідно ч. 1 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права, і зміни до нього можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 6 ст. 3 КК).

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2022 становив 2 481 грн, тоді як вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_10 30.12.2022 майна становила 2 327,50 грн, що станом на день розгляду провадження судом апеляційної інстанції може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до декриміналізації діяння, і дія закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі п. 4-1 ст. 284 КПК у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім того, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, згідно якої якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком.

Тобто, системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами.

Визначаючи правові підстави для застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, не в повній мірі врахував зазначені вище вимоги закону, які об`єктивно впливають на звільнення від відбування покарання з випробуванням, внаслідок чого не дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню ст. 75 КК, і неправильно звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання.

Зокрема, як зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_10 раніше не судимий, одружений, не має стабільного джерела доходу, на обліку у психіатра не перебуває, проте перебуває на обліку лікаря-нарколога, щиро розкаявся і активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень. Обставин, які обтяжують покарання судом першої інстанції, установлено не було.

Разом з тим, залишилось поза увагою суду першої інстанції характер вчинення кримінальних правопорушень, кількість епізодів, розмір спричиненої протиправними діями ОСОБА_10 шкоди, яку останній не відшкодував. Тобто, суд при звільненні ОСОБА_10 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК не урахував на основі всебічного, повного та неупередженого з`ясування усіх обставини кримінального провадження в їх сукупності, тяжкість конкретного кримінального правопорушення, його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення тощо.

Суд першої інстанції не навів у вироку обставини, які б надавали можливість виправлення ОСОБА_10 без реального відбування покарання і доцільність застосування до нього положень ст. 75 КК. При цьому колегія суддів не убачає, що ОСОБА_10 щиро покаявся, оскільки щире каяття це не формальна вказівка обвинуваченого на визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, які є очевидними, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну (негативну) оцінку ОСОБА_10 своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальними правопорушеннями ситуації, зокрема відшкодування спричиненої матеріальної та моральної шкоди або усунення цієї шкоди у інший спосіб, бажання виправити ситуацію, яка склалась внаслідок вчинення ним кримінальних правопорушень, співчування потерпілим тощо. Тобто, факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен об`єктивно знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.11.2021 у справі № 199/6365/19).

Виходячи із системного тлумачення законодавства, ураховуючи особу обвинуваченого, наявність інших обставин кримінального провадження згідно вимог КК, колегія суддів приходить до переконання про неправильне звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК), а неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК).

Оскільки суд першої інстанції застосував до обвинуваченого ОСОБА_10 закон, який не підлягав застосуванню, зокрема ст. 75 КК (звільнення від відбування покарання з випробуванням), то вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання (п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК), а також скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК (ст. 417 КПК), тому після скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне ухвалити новий вирок, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність неправильно звільнений від відбування призначеного йому покарання.

При ухваленні нового вироку, колегія суддів вважає за необхідне залишити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК у виді і розмірі, визначеному судом першої інстанції, призначивши його остаточно з урахуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі, що є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне одночасно закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 в частині пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК (епізод крадіжки від 30.12.2022) на підставі ст. 5 КК, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 і ч. 15 ст. 615 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12.03.2025 відносно ОСОБА_19 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_19 вважати засудженим до призначеного судом першої інстанції покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді одного року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_20 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_19 в частині пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (за епізодом крадіжки від 30.12.2022) на підставі ст. 5 КК України, п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Строк відбування покарання ОСОБА_20 обчислювати з дня затримання на виконання вироку суду.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5