Справа 359/8986/21 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4576/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 рокуОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 01 серпня 2025 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме, ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано характер вчинених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, зважаючи на особу обвинуваченого його моральність, незначний вплив існуючих соціальних зав`язків та роду занять в Україні на добросовісність його процесуальної поведінки, його сімейний стан, наявність зв`язків з іншими особами, зв`язок з Україною, та дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися на момент розгляду клопотання прокурора, а саме: ризики переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

В уточненій апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 указано на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав, що судом першої інстанції було формально зазначено про існування ризиків, без їх конкретизації з посиланням та аналізом доказів, які підтверджували їх існування. Захисник звернув увагу на те, що прокурор до заявленого клопотання не надав письмові докази та не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 КПК України. На думку захисника, матеріали справи не містять доказів скоєння ОСОБА_8 інкримінованих кримінальних правопорушень. Окрім того, захисник зазначив, що судом проігноровано клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт, яке було заявлено в судовому засіданні та обґрунтоване поганим станом здоров`я обвинуваченого, про що у матеріалах кримінального провадження містяться відповідні документи. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора залишити без задоволення, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурорка ОСОБА_9 вказала не необгрунтованість поданої скарга, а ухвалу від 03.06.2025 вважала законною та обгрунтованою. Зазначила про те, що обвинувачений ОСОБА_8 переховувався від органів слідства 6 років виготовивши документи на інше ім`я. Окрім того, обвинувачений вчиняв інкриміновані йому злочини у змові з іншими співучасниками, які на теперішній час ухиляються від суду на території держави-агресора. Зазначила, що тривалий розгляд справи зумовлений діями сторони захисту, яка ігнорувала призначені судові засідання. Характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 характеризують його як особу із зв`язками у кримінальному середовищі та правоохоронних органів. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив доводи цієї скарги і просив її задовольнити;

обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, погодився із доводами скарги і просив її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши надані матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційного скарги з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із постановленням нової ухвали про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 03.06.2025 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 01.08.2025 року. Проте, 01.07.2025 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області була постановлена ухвала, якою ОСОБА_8 строк тримання під вартою був продовжений до 29.08.2025 року. Тобто, із 01.07.2025 року щодо обвинуваченого діяла інша ухвала, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст.177, ч.1 ст.194, ч.1 ст.196, ч.3 ст.199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу, суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст. 407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Колегія суддів повторно констатує те, що втрата чинності оскаржуваною ухвалою, унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги захисник , а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2025 року залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

В задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 відмовити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 01 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

_____________________ ОСОБА_2 _____________________ ОСОБА_3 _____________________ ОСОБА_4