УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СУ ГУНП в Рівненській області підполковника поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000180 від 20.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.240 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором спеціалізованої екологічної прокуратури Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на автомобіль КАМАЗ НОМЕР_1 , з кабіною темно-зеленого кольору, який було виявлено та вилучено 02.02.2026 року під час проведення огляду ТОВ «Городоцький завод будматеріали і К» Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 88.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що до СУ ГУНП в Рівненській області надійшли матеріали з УСР в Рівненській області ДСР НПУ про те, що на території Рівненської області діє група осіб з ознаками організованості, до складу якої входять службові особи суб`єкта підприємницької діяльності та інші невстановлені особи, які здійснюють незаконний видобуток корисних копалин на землях комунальної власності Рівненської області.

В ході проведення досудового розслідування надійшов рапорт оперуповноваженого УСР в Рівненській області ДСР НП України ОСОБА_5 про те, що за результатами виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України проведеними заходами встановлено, що директор ТОВ «Городоцький завод будматеріали і К» ОСОБА_6 організував незаконну діяльність з незаконного видобутку корисних копалин «суглинку», який залучив до протиправної діяльності підлеглих працівників заводу, які за допомогою спецтехніки проводять незаконний видобуток суглинку на землях комунальної власності на родовищі «Городоцьке» без наявного спеціального дозволу.

02.02.2026 в ході проведення огляду на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду ТОВ «Городоцький завод будматеріали і К» із залученням спеціаліста було виявлено та вилучено автомобіль КАМАЗ НОМЕР_1 , з кабіною темно-зеленого кольору яким здійснювалось перевезення незаконно видобутого супіску.

Вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки в них можуть міститись відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також були отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Покликаючись на викладене, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вказаний вилучений автомобіль, оскільки він являється об`єктом вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

З урахуванням неявки та заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000180 від 20.03.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.240 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, 02.02.2026 в ході проведення огляду ТОВ «Городоцький завод будматеріали і К» із залученням спеціаліста було виявлено та вилучено автомобіль КАМАЗ НОМЕР_1 , з кабіною темно-зеленого кольору яким здійснювалось перевезення незаконно видобутого супіску.

Постановою слідчого від 02.02.2026 автомобіль КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України - арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України - арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до п. 14 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року за результатами аналізу судової практики застосування слідчими суддями такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна встановлено, що слідчі судді мають враховувати співрозмірність обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження тощо.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається із клопотання та долучених до нього матеріалів, згідно розписки ОСОБА_7 від 02.02.2026 вказаний вилучений автомобіль передано йому на відповідальне зберігання до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони його користування не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власників майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи вищевикладене, положення ч. 2 ст. 173 КПК України, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, є необхідним накласти арешт на транспортний засіб, який було вилучено за вищевказаних обставин, що відповідає критеріям ст. 98 КПК України, при цьому спосіб арешту на вилучений транспортний засіб слід визначити у наймеш обтяжливий спосіб, залишивши автомобіль у користуванні ОСОБА_7 , що буде цілком достатнім для забезпечення збереження майна, як речових доказів, яким воно визнано у кримінальному провадженні, для забезпечення проведення слідчих (розшукових) дій, та з метою забезпечення арешту майна.

Керуючись ст.ст. 167, 170, 171, 172, 175, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити частково.

Накласти арешт на автомобіль КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , з кабіною темно-зеленого кольору, який було виявлено та вилучено 02.02.2026 року під час проведення огляду ТОВ «Городоцький завод будматеріали і К» Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 88, встановивши заборону особам, які мають відношення до вказаного майна, можливості відчуження, розпорядження вказаним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Автомобіль марки КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , повернути у користування ОСОБА_7 , без права його відчуження, до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні під розписку про забезпечення його схоронності.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя