Провадження №1-кп/447/277/25
Справа №447/2937/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2025 року місто Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2025 за №0000111, про обвинувачення,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, громадянки України, інваліда третьої групи з дитинства, з середньо спеціальною освітою, одруженої, має на утриманні малолітню дитину, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

обвинувачена ОСОБА_3 вчинила незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Кримінальний проступок вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_3 , 31.08.2025, близько 18:00 годин, маючи умисел на незаконне проникнення на приватну територію, що по АДРЕСА_2 , яка є власністю ОСОБА_6 , шляхом прикладання сили, всупереч волі законного володільця, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, грубо порушуючи гарантоване статтею 30 Конституції України право людини на недоторканість житла та іншого володіння особи, відчинила металеву хвіртку, незаконно проникла на земельну ділянку домоволодіння ОСОБА_6 , яка повністю огороджена по периметру парканом з улаштуванням замка на хвіртці, що перешкоджає вільному доступу сторонніх осіб, тим самим порушила недоторканість іншого володіння особи. Після цього ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, наблизилась до літньої кухні ОСОБА_6 за вищевказаною адресою та з метою незаконного проникнення у її приміщення, розбила скло дерев`яного вікна і через нього незаконно проникла у приміщення літньої кухні ОСОБА_6 , де і була виявлена сусідами власниці будинку.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно незаконно проникла до іншого володіння особи, тобто вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.162 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст.337 КПК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.162 КК України визнала повністю та пояснила, що вчинила кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин, погодилась зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують її винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

Додатково пояснила, що в селі с. Гонятичі Стрийського району Львівської області, де вона проживає, знаходиться господарство ОСОБА_6 , яка є дружиною її хресного батька. Їй було відомо, що господарів дома немає, оскільки вони постійно проживають в місті Пустомити, та тільки іноді приїжджають. З метою пошуку алкогольних напоїв, вона проникла на територію вказаного господарства, та в подальшому розбивши скло у вікні літньої кухні, проникла в середину приміщення літньої кухні, де її виявили сусіди господарів.

Зазначила, що усвідомлює неправильність свого вчинку, у вчиненому щиро розкаюється та про вчинене шкодує, готова понести покарання за вчинене.

Захисник обвинуваченої, адвокат ОСОБА_7 просив суд врахувати особу обвинуваченої, яка є інвалідом з дитинства 3 групи, має на утриманні малолітню дитину, визнала вину, у вчиненому розкаялась, відсутність притензій у потерпілої, та призначити їй покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі визначеному санкцією частини першої статті 162 КК України.

Прокурор просив визнати обвинувачену винною у вчиненні інкримінованого їй діяння та призначити їй покарання у виді штрафу в максимальному розмірі визначеному санкцією частини першої статті 162 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна її заява в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі, та при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та потерпіла також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.162 КК України, оскільки вона умисно незаконно проникла до іншого володіння особи.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст.65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Згідно статті 50 КК України встановлено, що "покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами", а згідно статті 65 КК України встановлено, що "особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень".

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляд справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, згідно зі ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Обвинувачена ОСОБА_3 не працевлаштована, одружена, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Суд також враховує, що вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 20.08.2025року, ОСОБА_3 було засуджено за ч.1 ст.357 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.09.2025року, ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно наданої прокурором в судовому засіданні 29.10.2025, зведеної платіжної інструкції на переказ готівки від 17.10.2025 №0281, ОСОБА_3 сплачено штраф за вказаними вироками суду в повному обсязі.

Відповідно до положень п.2-1 ст.89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Відтак, згідно положень ст.89 КК України, станом на 29.10.2025 ОСОБА_3 вважається такою, що немає судимості.

Суд вважає, що згідно зі ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, є її щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

З огляду на зазначене, обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, а саме, що вона повністю визнала вину, не працевлаштована, є особою з інвалідністю ІІІ групи, одружена, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставини які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію прокурора та позицію потерпілої особи щодо міри покарання, та вважає, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.162 КК України, а саме у виді штрафу.

На думку суду, саме таке покарання, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_3 та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_3 не обирався, і підстав для його обрання суд не вбачає.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.349,368-371,373-376,381-382,394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (тисячу триста шістдесят) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_8