694/1294/25
1-кс/694/937/25
УХВАЛА

про арешт майна

26.09.2025 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Звенигородка клопотання дізнавача СД Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000176 від 07.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 КК України,

встановила:

23.09.2025 дізнавач ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням та просить накласти арешт на грошові кошти в межах завданого збитку 40 000 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_4 , що знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса та адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , код банку (МФО) НОМЕР_3 із забороною розпоряджатися грошовими коштами в межах завданого збитку 40000 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_4 , що знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса та адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , код банку (МФО) НОМЕР_3 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.05.2025 невідома особа шляхом обману під приводом продажу запчастин до сільсько-господарської техніки, розмістивши оголошення на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », використовуючи мобільний номер телефону НОМЕР_4 , заволоділа грошовими коштами в сумі 40000 гривень, які належать ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які перераховано з рахунку НОМЕР_5 на банківський рахунок НОМЕР_1 .

За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000176 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Під час допиту потерпілого ОСОБА_5 зазначила, що 04.02.2003 зареєстровано ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » код ЄРДПОУ НОМЕР_6 , засновниками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Директором є вона з 2016 року по даний час. Одним із видів діяльності товариства по коду 01.11 є вирощування зернових, бобових культур і насіння олійних культур, ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » шляхом надання довіреності уповноважило гр. ОСОБА_8 здійснювати діяльність з пошуку, підбору та замовлення запчастин та агрегатів до наявної у підприємства с/г техніки. На даний час у підприємства виникла необхідність у придбанні двох металевих дисків на комбайн. ОСОБА_9 розпочав пошук у мережі Інтернет оголошень про продаж дисків. В подальшому на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_9 знайшов оголошення яке виклав ФОП ОСОБА_4 . У вказаному оголошенні зазначалося, що дана особа реалізовує запчастини до с/г техніки, контактний телефон зазначений в оголошенні НОМЕР_4 був не доступний для дзвінків, а тому все спілкування здійснювалося через месенджер «Вайбер». В подальшому в ході переписки у месенджері «Вайбер» вказаний ФОП ОСОБА_4 надав на підтвердження існування в нього запитуваного товару, а саме: фото та відео підтвердження. Переконавшись у тому, що товар підходить ФОП ОСОБА_4 надіслав платіжне доручення. У вказаному дорученні зазначено повні дані ФОП ОСОБА_4 ЄРДПОУ/РНОКПП: НОМЕР_7 . Виписала дане доручення ОСОБА_10 . Банк одержувача зазначено НОМЕР_1 . 01.05.2025 здійснено оплату товару у безготівковій формі з нашого рахунку відкритого у АТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_5 в сумі 40 000 грн. Відповідно до умов поставки вказаний товар повинен був доставлений за допомогою послуг перевізника « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на що постачальнику надано дані про місце поставки, про те вказаний товар не доставлено та на даний час зв`язок із продавцем втрачено.

Також потерпілою ОСОБА_5 , до матеріалів кримінального провадження додано довіреність ОСОБА_8 , рахунок на оплату по замовленню №1175 від 29.04.2025, скриншот переписки та платіжну інструкцію (безготівкового переказу в національній валюті) по банківському рахунку належному ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_5 , в ході огляду якої встановлено, що 01.05.2025 з вищезазначеного банківського рахунку відбувся перерахунок грошових коштів на банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий в AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та належний ФОП ОСОБА_4 на суму 40 000 гривень.

08.05.2025 в ході допиту свідка ОСОБА_8 останній зазначив, що він працює у ФГ « ОСОБА_7 », ОСОБА_11 є співзасновником ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » код ЄРДПОУ НОМЕР_6 , яку засновано ще 04.02.2003. ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до довіреності від 01.01.2025 директором ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_12 його уповноважено здійснювати діяльність з пошуку, підбору та замовлення запчастин та агрегатів до наявної у підприємстві с/г техніки. Дана необхідність виникла у зв`язку з потребою придбання двох металевих дисків до комбайна. Він в мережі Інтернет на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » знайшов оголошення яке виклав ФОП ОСОБА_4 . У вказаному оголошенні зазначалося, що дана особа реалізовує запчастини до с/г техніки. Контактний телефон зазначений в оголошенні НОМЕР_4 був не доступний для дзвінків, а тому все спілкування здійснювалося через месенджер «Вайбер». В подальшому в ході переписки ФОП ОСОБА_4 надав на підтвердження існування в нього запитуваного товару, а саме фото та відео підтвердження. Переконавшись у тому, що товар підходить ФОП ОСОБА_4 надіслав платіжне доручення. У вказаному дорученні було зазначено повні дані ФОП ОСОБА_4 ЄРДПОУ/РНОКПП: НОМЕР_7 . Виписала дане доручення ОСОБА_10 . Банк одержувача зазначено НОМЕР_1 . 01.05.2025 було здійснено оплату товару у безготівковій формі з нашого рахунку відкритого у AT « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_5 в сумі 40 000 грн. Відповідно до умов поставки вказаний товар повинен був доставлений за допомогою послуг перевізника « ІНФОРМАЦІЯ_5 » на що постачальнику було надано дані про місце поставки, про те вказаний товар не було доставлено та на даний час зв`язок із продавцем втрачено. При пошуку в вільному доступі мережі інтернет було виявлено, що вказаний ФОП ОСОБА_4 також має контактні телефони з номерами НОМЕР_8 та НОМЕР_9 . Вказаний ФОП зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований 14.01.2025.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ФОП ОСОБА_4 з РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , який користується мобільними номерами НОМЕР_10 та НОМЕР_11 .

21.05.2025 отримано ухвалу Звенигородського районного суду № 694/1294/25 про тимчасовий доступ до банківського рахунку НОМЕР_1 , що належить АТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

13.06.2025 дізнавачем СД Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 здійснено тимчасовий доступ до інформації, яка знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Згідно отриманої інформації володілець банківського рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , та при перегляді інформації виявлено виписку по особовому рахунку НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 «за диск згідно рах. №1175 від 29.04.2025 в т.ч. ПДВ 20% - 6666,67 грн. відправник UA 0255552 ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у сумі 40000 грн. Відповідно аналізу грошові кошти в сумі 40000 грн., які переказано на рахунок НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , перебувають на вказаному рахунку.

На даний час виникла необхідність у арешті вище вказаного майна.

Дізнавач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд клопотання без її участі.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного.

Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у ІНФОРМАЦІЯ_7 , інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що сторона кримінального провадження повинна довести наявність конкретної мети накладення арешту на майно.

В свою чергу, ч. 1 ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження недопускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною шостою ст. 132 КПК України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Окрім цього, приписами ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен, серед іншого, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки суб`єкт, який ініціює будь-яке обмеження права власності, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, слідчим суддею встановлено, що виходячи з даних досудового розслідування, 01.05.2025 невідома особа шляхом обману під приводом продажу запчастин до сільсько-господарської техніки, розмістивши оголошення на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_8 », використовуючи мобільний номер телефону НОМЕР_4 , заволоділа грошовими коштами в сумі 40000 гривень, які належать ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які перераховано з рахунку НОМЕР_5 на банківський рахунок НОМЕР_1 .

За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000176 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В межах вищевказаного кримінального провадження дізнавач за погодженням із прокурором звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти в межах завданого збитку 40 000 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_4 , що знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса та адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , код банку (МФО) НОМЕР_3 із забороною розпоряджатися грошовими коштами в межах завданого збитку 40000 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_4 , що знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса та адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , код банку (МФО) НОМЕР_3 , з метою забезпечення збереження речового доказу, які були вилучені в ході проведення обшуку, що мало місце 13.06.2025.

В обґрунтування поданого клопотання дізнавач та прокурор посилаються на те, що метою накладення арешту є забезпечення збереження вказаного майна, як речового доказу, оскільки таке майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Разом з тим, до матеріалів клопотання не долучено постанову про визнання вищевказаного майна речовим доказом, при тому, що зміст клопотання містить посилання на існування такої постанови у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, докази того, що грошові кошти в межах завданого збитку 40 000 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_4 , що знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса та адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , код банку (МФО) НОМЕР_3 , які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, що мало місце 13.06.2025, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за №0000176 від 07.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчому судді не надано.

Отже, в даному випадку, за відсутності постанови про визнання майна речовим доказом неможливо упевнитися, що майно, на яке дізнавач та прокурор просять накласти арешт, зберегло на собі сліди протиправної діяльності, або ж містить (може містити) відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування, та які можуть бути використані як доказ для доведення будь-яких фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Обов`язок доведення чи дійсно відображено у постанові, яким же саме ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, відповідає конкретний об`єкт, на думку слідчого судді, необхідний задля уникнення необґрунтованого арешту майна та недопущення безпідставного обмеження права особи мирно володіти належним їй майном.

Таким чином, відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшла висновку, що оскільки органом досудового розслідування не підтверджено достатніми доказами, що майно, на яке дізнавач та прокурор просять накласти арешт, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, тому не доведено можливості його використання в якості доказу з метою встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, у зв`язку з чим, як наслідок, не доведено необхідності накладення на нього арешту.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження,розпорядження та/або користування майном, а тому слідчий суддя, який, згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, позбавлений можливості накласти арешт на майно шляхом, запропонованим слідчим та прокурором у поданому клопотанні.

Згідно з ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями статті 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Більше з тим, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання дізнавача, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Як вбачається з фактичних обставин, з`ясованих слідчим суддею під час розгляду клопотання, до канцелярії Звенигородського районного суду Черкаської області слідчим подано клопотання 23.09.2025. Разом з тим, ухвала слідчого судді про надання тимчасового доступу до речей та документів реалізована слідчим 13.06.2025 та, як зазначено у клопотанні, грошові кошти на суму 40 000 грн є та визнані речовими доказами. Відсутність документальних підтверджень постанови про визнання речовими доказами унеможливлює визначення слідчим суддею дотримання слідчим процесуальних строків для звернення із клопотанням про накладення арешту на певне майно.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, зважаючи, що ініціатор клопотання не представив слідчому судді належних, достатніх та переконливих доказів, що грошові кошти в межах завданого збитку 40 000 грн., що знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , який належить ФОП ОСОБА_4 , що знаходиться у володінні AT « ІНФОРМАЦІЯ_1 », юридична адреса та адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , код банку (МФО) НОМЕР_3 , які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, що мало місце 13.06.2025, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, виходячи з обставин пропущення строку звернення до слідчого судді, визначеного ч.5 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна, за принципом диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, слідчий суддя дійшла висновку, що правові підстави для задоволення клопотання дізнавача СД Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 07.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відсутні.

Керуючись статтями 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ухвалила:

Узадоволенні клопотання дізнавача СД Звенигородського РВП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000176 від 07.05.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1