справа № 462/6061/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000176 від 10.02.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Балабине, Запорізького району, Запорізької області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , який в період часу з 04.04.2024 по 17.07.2024 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.126, ст.130 КУпАП та позбавлявся рішенням судів права керування транспортним засобом терміном на 1 рік, на 3 роки та на 5 років, достовірно знаючи про наявність постанов суду, які набрали законної сили, а саме постанови Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2024, постанови Залізничного районного суду м.Львова від 17.06.2024, постанови Франківського районного суду м.Львова від 08.07.2024, в тому числі про постанову Залізничного районного суду м.Львова від 17.07.2024, згідно якої ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років, яка набрала законної сили, про що ОСОБА_4 повідомлено у визначений законом спосіб, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими для виконання всіма фізичними особами на всій території України, діючи умисно, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 09 лютого 2025 року близько 21 год 50 хв., здійснював керування по вул.Кузневича, 5 у місті Львові автомобілем марки «ЗАЗ110207», державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , та не був пристебнутий ременем безпеки, чим порушив правила дорожнього руху, а саме п.2.3.в «Правил дорожнього руху України», під час чого був зупинений працівниками УПП у Львівській області ДПП ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та надалі притягнутий до встановленої законодавством адміністративної відповідальності.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 382 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю. Пояснив, що він одружений, із вищою освітою, має чотирьох повнолітніх дітей, у зв`язку із повномасштабним вторгненням переїхав до Львова, де підробляв, використовуючи автомобіль. Шкодує про вчинене, просить врахувати, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на час судового розгляду знайшов роботу не пов`язану із необхідністю керування транспортним засобом, працює та має намір сплатити накладені на нього штрафи.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували.

Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеним факт умисного невиконання постанови суду, що набрала законної сили, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 та передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, беззаперечно визнав свою вину, у вчиненому розкаявся, на обліку в лікаря психіатра не перебуває, перебуває на профілактичному обліку в КНП ЛОР «Львівський обласний центр превенції та терапії узалежнень», з його слів працює та має намір сплатити накладені на нього штрафи, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування призначеного йому покарання, однак, в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених законом при застосуванні ст. 75 КК України.

Запобіжний захід судом обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не було заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.

Речові докази:

-два цифрові носії, на яких міститься запис із нагрудних камер працівників УПП у Львівській області к/п 0000176 від 10.02.2025 залишити в матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1