У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000197, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора Vodafone за номером НОМЕР_3 , який вилучено в ході проведення обшуку до постановлення ухвали слідчого судді за адресою: Закарпатська область, Берегівський район, с. Арданово, буд. № 317.

Клопотання мотивоване тим, що даний мобільний телефон є речовим доказом як предмет кримінального правопорушення, з приводу якого здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та місить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються у даному кримінальному провадженні. Зокрема, у клопотанні зазначено, що на території Закарпатської області діє організована група осіб, які займаються збутом психотропної речовини - «Метамфетамін» та організовують переправлення осіб призовного віку через державний кордон України. Крім того, встановлено, що співучасником даної злочинної групи є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 25 жовтня 2025 року за місцем його проживання проведено обшук до постановлення ухвали слідчого судді, за результатами якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора Vodafone за номером НОМЕР_3 , який має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Слідчий, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення чи розгляд без участі не подав, у зв`язку з чим клопотання розглянуто у його відсутності.

Володілець майна, щодо якого вирішується питання про накладення арешту, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення чи розгляд без участі не подав, у зв`язку з чим клопотання розглянуто у його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття слідчого та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, у зв`язку з чим слідчий суддя розглянув подане клопотання про арешт майна у відсутності вказаних осіб.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема арешту майна, слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення частин 2 та 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно з ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 17.04.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 332 КК України. Як зазначено у витягу з ЄРДР, підставою до внесення стало те, що «до СУ ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт працівників УБН ГУНП в Закарпатській області відносно групи осіб, які причетні до зберігання, транспортування та збуту психотропних речовин на території Закарпатської області» та «. Кримінальному провадженню присвоєно номер 0000197.

20 жовтня 2025 року в рамках цього ж провадження внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. З витягу вбачається, що в ході документування кримінального провадження № 0000197 від 17.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, було задокументовано факт організації незаконного переміщення осіб через державний кордон України поза пунктами пропуску.

Постановою слідчого від 26.10.2025 вищевказаний мобільний телефон з сім-карткою мобільного оператора визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий, посилаючись на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, вказує, що на даний час виникла підстава накласти арешт мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора Vodafone за номером НОМЕР_3 , оскільки є загроза його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Так, слідчий в клопотанні вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речовий доказ у кримінальному провадженні, але при цьому не наводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного, обмежившись твердженням про те, що у вилученому мобільному телефоні може міститись інформація, яка має значення для даного кримінального провадження.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другої ст. 170 КПК України, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Разом із тим слідчим в клопотанні не доведено наявність вказаних в абзаці 2 ч. 3 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку майно.

Окрім того, клопотання не містить відомостей щодо призначення в рамках вказаного кримінального провадження судових експертиз, для забезпечення проведення яких є необхідність у застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого майна, зокрема електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах.

Слідчим у клопотанні зазначено, що метою арешту вищевказаного майна є збереження його як речового доказу, проте відповідних доказів на підтвердження необхідності накладення арешту не надано, наявність правових підстав для арешту з метою забезпечення збереження як речового доказу не доведено.

Крім того, орган досудового розслідування просить накласти арешт на майно особи, яка не має процесуального статусу в даному кримінальному провадженні.

Так, клопотання про арешт майна не містить відомостей щодо повідомлення ОСОБА_5 підозри у даному кримінальному провадженні, що ставить під сумнів доводи слідчого про достатність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Водночас, вирішуючи питання про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя бере до уваги те, що ухвалою від 03.11.2025 у справі № 308/15221/25 (провадження № 1-кс/308/6377/25) було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , проведеного на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України у зв`язку з відсутністю підстав та необхідності для проведення такої слідчої дії.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість поданого органом досудового розслідування клопотання про накладення арешту на мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 15 Pro», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора Vodafone за номером НОМЕР_3 , так як ним не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, у володінні та користуванні якої перебуває майно, про яке ідеться в клопотанні, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1