Справа № 545/3788/25
Провадження № 1-кп/545/566/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2025 25 вересня 2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участюсекретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Северодонецкого району Луганської області, українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 06.10.2020 Лисичанським міським судом Луганської області за ч. 2 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки; 26.10.2023 ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області звільнений умовно-достроково на 02 роки 05 місяців 13 днів з залишенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 02 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

у с т а н о в и в:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив кримінальний проступок.

Так, вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 06.10.2020 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

04.12.2023 надійшли матеріали до Полтавського районного відділу № 1 філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області від Державної установи «Крюковської виправної колонії (№29)». Згідно зі ст. 81 КК України засуджений був звільнений умовно-достроково від основної міри покарання, призначеної вироком Лисичанського міського суду Луганської області 06.10.2020, із залишенням додаткової міри у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки в період з 03.11.2023 по 02.11.2025 року.

13.12.2023 засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений під особистий підпис з порядком і умовами відбування покарання, йому роз`яснено його обов`язки згідно зі ст. 34 КВК України та попереджений, що у разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 389 КК України.

Однак 10.05.2025 о 22 годині 50 хвилині ОСОБА_4 , достовірно знаючи про те, що він позбавлений права керувати транспортними засобами, маючи реальну можливість виконувати вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 06.10.2020, діючи умисно, усвідомлючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою невиконання вищевказаного вироку суду, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Peugot 607», д.н.з. НОМЕР_1 .

Щодо ОСОБА_4 складено адміністративний протокол серії ЕПР1 №326606 від 10.05.2025 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4700642 від 10.05.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

12.06.2025 постановою Полтавського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи викладене, уповноваженим органу з питань пробації були надіслані матеріали стосовно засудженого ОСОБА_4 на підставі ч. 1 ст. 34 КВК України, до ВП № 2 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідно до ч. 1 ст. 389 Кримінального кодексу України.

Отже, ОСОБА_4 своїми діями умисно порушив порядок та умови відбування покарання передбаченими ч.1 ст. 34 КВК, а саме: невиконав призначеного вироком суду покарання, без поважних причин, умисно ухилившись від покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 389 КК України як ухилення від відбування покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

У судовому провадження між обвинуваченим, його захисником та прокурором 19.09.2025 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення у судовому провадженні; прийняти узгоджене покарання та дати згоду на його призначення; прийняти наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 389 КК України у виді 1 року пробаційного нагляду, на підставі ст.ст. 71,72 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 06.10.2020 та остаточно визначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на невідбуту частину строку.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, є кримінальним проступком, тобто угода відповідає вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди з`ясовано питання щодо відсутності скарг обвинуваченого, що могли бути поданими ним під час кримінального провадження.

Умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст. 75 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 .

Судові витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України,

у х в а л и в:

Затвердити угоду від 19.09.2025 про визнання винуватості, укладену між прокурором Полтавської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.

На підставі ст.ст. 71,72 КК України приєднати невідбуту частину покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 06.10.2020 та остаточно визначити покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на невідбуту частину строку 1 місяць 8 днів.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ч.1, ч.5 ст.476 КПК України.

Вирок може бути оскаржений у Полтавський апеляційний суд через районний суд обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1