УХВАЛА

22 вересня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне клопотання старшого слідчий в ОВС Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , (далі слідчий), погоджене керівником Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0005142 від 13.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України (далі це ж кримінальне провадження) про арешт майна , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням яке погоджено керівником Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 у якому просить накласти арешт на майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу № 29 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 27.01.2021 ОСОБА_5 призначено на посаду начальника 146 командно-розвідувального центру (військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 (більш точна адреса не підлягає розголошенню, у зв`язку із введенням правового режиму воєнного стану)).

Тому, командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_5 під час проходження військової служби за своїм військовим званням та посадою є начальником по відношенню до військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 .

Також у військовій частині НОМЕР_1 проходять військову службу, серед інших, наступні військовослужбовці: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 270 солдата ОСОБА_6 , призначено на посаду водія групи тактичної особової розвідки відділення збору інформації військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 270 солдата ОСОБА_8 , призначено на посаду водія групи тактичної особової розвідки відділення збору інформації військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2024 № 330 солдата ОСОБА_7 , призначено на посаду електрика-моториста відділення матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, військовослужбовці вказаної військової частини: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебували у підпорядкуванні командира військової частини НОМЕР_1 - підполковника ОСОБА_5 .

При цьому, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 перебувають на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .

Відтак, підполковник ОСОБА_5 виконуючи обов`язки військової служби, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України є службовою особою, яка постійно виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції.

Згідно з вимогами ст. ст. 3, 19, 21, 28, 68 Конституції України, ст. ст. 6, 11, 16, 29, 30, 37, 49, 50 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, підполковник ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності й витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, сприяти у підтриманні порядку і дисципліни, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, вимагати підпорядкування від своїх підлеглих, не припускаючись при цьому брутальності та приниження їх гідності,діяти лише на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно п. 5 окремого доручення Міністра оборони України щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 (далі окреме доручення МО України від 23.06.2022) виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначаються підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.

Санкція частини 5 статті 426-1 КК України передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років та, відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відносяться до категорії особливо тяжкихзлочинів.

17 вересня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Разом з тим як вбачається з матеріалів кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_5 має у власності земельну ділянку площею 1 гектар із кадастровим номером :03:001:0773, що знаходиться на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області та належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.

Згідно із нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

До початку розгляду клопотання слідчим подана заява про розгляд клопотання у його відсутність, у заяві зазначено, що клопотання підтримує в повному обсязі, із підстав, наведених у ньому та просить задовольнити вказане клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутності учасників провадження, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене в органу досудового розслідування виникає об`єктивна необхідність в накладенні арешту на майно, яке перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_5 , а саме земельну ділянку площею 1 гектар із кадастровим номером :03:001:0773, що знаходиться на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В разі повідомлення підозрюваного його захисника про розгляд такого клопотання останній матимуть змогу вжити негайних заходів щодо переоформлення такого майна на підставних осіб.

З огляду на ці обставини, не накладення арешту на вищевказані речі не забезпечить здійснення ефективного досудового розслідуваннята є порушення вимог ст. 170 КПК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Водночас, цими актами законодавства передбачено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Однак, слід врахувати, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З урахуванням вказаних обставин, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також проведення всебічного та повного досудового розслідування, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи та організацій, про які йдеться в клопотанні, а тому може бути виконане завдання, для виконання якого подається це клопотанням про арешт майна.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказане майно необхідно накласти арешт з метою збереження майна яке може бути конфісковано в дохід держави, та відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України виконати завдання арешту майна, а саме: запобігання можливості приховування такого майна, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі інших особам.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема зникненню, знищенню, передачі речей та документів, які відповідають критеріям майна, яке може бути конфісковано в дохід держави.

На теперішній час ця стадія досудового розслідування є фактично найбільш важливою, а тому з`ясування істини по провадженню потребує значного часу, дослідження цих речей, відомості які у них містяться, їх співставлення у сукупності з усіма матеріалами кримінального провадження дасть змогу провести повне та об`єктивне досудове розслідування, а їх виведення з розпорядження та користування органу досудового розслідування призведе до неможливості виконувати обов`язки, передбачені ст. ст. 91-94 КПК України в частині збирання та оцінки доказів.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 173 КПК України та вищевикладене, є необхідним накласти арешт майно, вилучене за вищевказаних обставин, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно відповідає критеріям встановленим ст. 98 КПК України, а незастосування арешту може призвести до втрати чи його пошкодження.

Керуючись ст. 170, 171,175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого - задоволити.

Накласти арешт на майноіз забороною відчуження та розпоряджання майном, яке є у власності підозрюваного, а саме на земельну ділянку площею 1 гектар із кадастровим номером :03:001:0773, що знаходиться на території Широкогребельської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_9