Дата документу 09.10.2025Справа № 554/4355/25
Провадження № 1-кп/554/743/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №0000006 за обвинуваченням

ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження та повернення обвинувального акту немає, вказане кримінальне провадження підсудне цьому суду, а тому можливо призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Обвинувачений не заперечував призначити кримінальне провадження до судового розгляду та просив проводити судовий розгляд кримінального провадження одноособово.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, адвокатом ОСОБА_6 раніше були подані клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 та від 30.01.2025 та клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді особистого зобов?язання.

В клопотаннях захисник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 30.01.2025:

- корпоративних прав ТОВ ДБК «КВАНТ» () в розмірі 100% статутного капіталу, належного ОСОБА_3 , розмір внеску до статутного фонду становить 1000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок; скасувати заборону державним реєстраторам, які виконують функції державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей про ТОВ ДБК «КВАНТ» (), зокрема відомостей щодо розміру статутного капіталу, часток у статутному (складеному) капіталі, складу учасників, директора, юридичної адреси, відповідних відомостей у статуті, або видання статуту у новій редакції; скасувати заборону ТОВ ДБК «КВАНТ» () приймати будь-які рішення щодо зміни розміру статутного капіталу, часток у статутному (складеному) капіталі, складу учасників, директора, юридичної адреси, відповідних відомостей у статуті, або видання статуту у новій редакції; скасувати заборону ТОВ ДБК «КВАНТ» () чи його представникам та іншим уповноваженим особам вчиняти дії, що виникають на підставі права власності на частку в розмірі 100% статутного капіталу, належного ОСОБА_3 та, які направлені на відчуження та/або обтяження у будь-який спосіб зазначеної частки та майно ТОВ ДБК «КВАНТ» (), у тому числі відповідних змін в цій частині до державних реєстрів; скасувати заборону вчиняти реєстраційні дії уповноваженими особами щодо вказаної юридичної особи по всій території України;

- грошових коштів в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДПРОУ 14360570, МФО 305299);

- заборону ОСОБА_3 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати;

- обов?язок службових осіб АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмово повідомити Полтавську обласну прокуратуру та Територіальне управляння БЕБ у Полтавській області про суму коштів, що знаходиться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДПРОУ 14360570, МФО 305299) на момент винесення ухвали.

Крім того, в іншому клопотанні захисник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 30.01.2025 на майно ТОВ ДБК «КВАНТ»:

-транспортний засіб причіп ДНІПРО Д-201, д.н.з. НОМЕР_1 , 2024 p., VIN НОМЕР_2 , вартістю 28 050 грн., та скасувати заборону користування та розпорядження майном;

-грошові кошти в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «ДБК КВАНТ» (), відкритих в наступних банківських установах: АТ «ПУМБ» (), Акціонерний банк «Південний» (), АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ();

-заборону службовим особам ТОВ «ДБК Квант» (), АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати;

-обов?язок службових осіб банківських установ АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний» письмово повідомити Полтавську обласну прокуратуру та Територіальне управління БЕБ у Полтавській області про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках на момент винесення ухвали.

Також у ще одному клопотанні захисник просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 на мобільний телефон, належний ОСОБА_3 , Iphone 14 Pro Max, s/n: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , абонентський номер: НОМЕР_6 , який був виявлений та вилучений 22.01.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи подані клопотання, захисник зазначає, що накладення арешту на майно ТОВ «ДБК КВАНТ» та ОСОБА_3 вмотивовано поданням в рамках зазначеного кримінального провадження цивільного позову до директора ТОВ «ДБК КВАНТ» ОСОБА_3 про стягнення на користь Полтавської міської ради шкоди у вигляді суми несплачених до бюджету податків, заподіяну внаслідок вчинення кримінальних правопорушень в загальній сумі 43 803 000,00 грн. Разом з тим, потреби у застосуванні арешту на вищезазначене майно немає, а суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання про накладення арешту на майно ТОВ «ДБК «КВАНТ» та ОСОБА_3 , допустивши неповноту та неприпустиме спрощення судового розгляду.

Так, самі по собі корпоративні права (акції), оборотні та необоротні активи підприємства, за обставин, що розслідуються, не є матеріальними об?єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Твердження суду першої інстанції в ухвалі, якою накладено арешт на корпоративні права (статутний капітал), що останні відповідають критеріям ст. 98 КПК, не підлягають врахуванню, оскільки відповідно до Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства. Тож, статутний капітал підприємства - це оціночна вартість внесків засновників, не є матеріальний об?єктом і не може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під кримінального провадження. Господарська діяльність ТОВ «ДБК КВАНТ», зокрема і корпоративні права, і грошові кошти на банківських рахунках не мають жодного відношення до даного кримінального провадження. При цьому, корпоративні права ТОВ «ДБК КВАНТ» у розмірі 100% статутного капіталу, який становить 1000 (одну тисячу) грн. не можуть бути набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, оскільки останні були набуті до 2022 року та не можуть бути забезпеченням цивільного позову до ОСОБА_3 . Тобто, за рахунок корпоративних прав неможливе відшкодування шкоди, оскільки права не забезпечують доступ до майна товариства для компенсації збитків, а надають учасникам право на участь у розподілі прибутку і управлінні товариством. Відповідно, відшкодування шкоди має бути здійснене за рахунок особистих активів особи, яка заподіяла шкоду, або через інші механізми, не пов?язані з корпоративними правами. Крім того, з урахуванням вимог ч.8 ст. 214 КПК України фактично юридична особа вважається особою, до якої можуть бути в подальшому застосовані заходи кримінально-правового характеру та щодо якої здійснюється провадження з моменту вручення повідомлення про підозру особі, яка вчинила злочин в інтересах та від імені юридичної особи та внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Однак відносно ТОВ «ДБК КВАНТ» жодних відомостей до ЄРДР не вносилось, підозра відсутня, заходи кримінально-правового характеру застосовані не можуть бути. Вважає, що накладення арешту на корпоративні права ТОВ «ДБК КВАНТ» є необґрунтованим та незаконним, оскільки цивільний позов поданий до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 43 803 000,00 грн. не може бути забезпечений корпоративними правами ТОВ ДБК «КВАНТ».

Крім того, відсутні будь-які докази, які б вказували, що належні ТОВ «ДБК «КВАНТ» грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках набуті кримінально протиправним шляхом, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Цивільний позов прокурора подано до фізичної особи ОСОБА_3 , тому даний позов не може бути забезпечений майном юридичної особи, директором та засновником якого є ОСОБА_3 .

Також, накладення арешту на транспортний засіб причіп ДНІПРО Д-201, д.н.з. НОМЕР_7 , 2024 p.B., VIN НОМЕР_8 , вартістю 28050 грн., який належить на праві власності ТОВ «ДБК КВАНТ» також необґрунтований, оскільки цивільний позов поданий до фізичної особи ОСОБА_3 , предметом позову є стягнення шкоди у вигляді суми несплачених до бюджету податків в сумі 43 803 000, 00 грн. Тому накладення арешту на транспортний засіб ТОВ «ДБК КВАНТ» є незаконним.

Заборона проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошей на рахунках ТОВ, не дають можливості підприємству функціонувати, виконувати зобов?язання по договорам, приймати участь у тендерах тощо. ТОВ «ДБК КВАНТ» займається будівництво автострад, захисних та інших споруд, своєю діяльністю надає допомогу Збройним Силам України. Підприємство виконує зобов?язання, які стосуються обороноздатності країни. Через накладення арешту ТОВ не має можливості приймати участь у тендерах та отримувати нові замовлення, що спричиняє простій підприємства, підприємство несе величезні збитки, оскільки не може функціонувати та отримувати нові замовлення, чим порушується право підприємства здійснювати підприємницьку діяльність, а також чинить перешкоди у виконанні своїх зобов?язань по договорам про надання послуг.

З цих самих підстав просить скасувати і арешт на грошові кошти в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також скасувати заборону ОСОБА_3 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати.

Відсутня необхідність і у накладенні арешту на мобільний телефон Iphone 14 Pro Max, s/n: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , абонентський номер: НОМЕР_6 , належний ОСОБА_3 , який був виявлений та вилучений 22.01.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки підставою накладення арешту слугувала та обставина, що вилучений мобільний телефон необхідний для проведення судової експертизи з метою виявлення файлів, в тому числі прихованих та видалених про привласнення коштів особами щодо яких здійснюється досудове розслідування, а також накладений з метою запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, проведення експертного дослідження. Постановою детектива від 23.01.2025 вищезазначений мобільний телефон був визнаний речовим доказом. На даний час досудове розслідування завершено, а обвинувальний акт поданий до суду. Однак, як вбачається з Реєстру матеріалів досудового розслідування, а також з самих матеріалів досудового розслідування, жодна судова експертиза мобільного телефону з метою виявлення файлів, в тому числі прихованих та видалених про привласнення коштів особами щодо яких здійснюється досудове розслідування не була проведена, навіть не було проведено огляд мобільного телефону, що свідчить про те, що зазначений мобільний телефон не є доказом в даному кримінальному провадженні. Тому подальшої потреби арешту мобільного телефону ОСОБА_7 немає.

Обґрунтовуючи клопотання про зміну запобіжного заходу із застави на особисте зобов?язання, захисник посилається на ту обставинну, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з одночасним визначенням альтеративного запобіжного заходу у виді застави в сумі 2650 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 024 200 грн., з покладенням обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.02.2025 зменшено розмір застави, встановлений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 та визначено її в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. 30.01.2025 ТОВ «АБЗ СХІД» була внесена застави за ОСОБА_3 в розмірі 8 024 200 грн., а на підстави ухвали Київського районного суду м. Полтави від 11.03.2025 частина застави в розмірі 7 115 800 грн. повернута. Обвинувачений ОСОБА_3 протягом тривалого часу з моменту обрання йому запобіжного заходу до цього часу належним чином виконує процесуальні обов?язки, покладені КПК України, не вчинив жодного правопорушення, вчасно з?являється за викликом до суду чи органу досудового розслідування, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не знищив, не сховав та не спотворив будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не впливав на свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, іншим чином не перешкоджав кримінальному провадженню. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не підтверджуються. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не мається, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у сторони обвинувачення. ОСОБА_3 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочин останній не збирається. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що неодноразова вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. ОСОБА_3 є директором ТОВ «ДБК «КВАНТ», яке займається будівництвом доріг та автострад. Однак, незважаючи на основну діяльність компанії, ОСОБА_3 приділяє значну увагу наданню допомоги Збройним Силам України. Він неодноразово організовував та фінансував різноманітні заходи підтримки військових, надавав матеріальну допомогу та активно сприяв вирішенню важливих питань, що стосуються обороноздатності країни. Військові відкликаються про нього дуже позитивно, ставляться з вдячністю у його внесок у спільну справу, підкреслюючи його активну громадянську позицію та безкорисну допомогу. За свою постійну підтримку Збройним Силам України ОСОБА_3 був нагороджений численними відзнаками та подяками, що є свідченням його відданості справі у захисту Батьківщини. З урахуванням зазначеного вище, а також даних про особу ОСОБА_3 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має проблеми зі здоров?ям, сам виховує свою неповнолітню дитину, є всі підстави для зміни запобіжного заходу із застави на особисте зобов?язання.

В підготовчому судовому засіданні, призначеному на 02.09.2025 року о 13.00 годин адвокат ОСОБА_6 повністю підтримав доводи поданих ним клопотання та просив їх задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також підтримав заявлені клопотання та просив їх задовольнити з підстав, викладених в них.

Обвинувачений повністю підтримав думку своїх захисників, просив задовольнити заявлені клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотань про скасування арешту майна та зміну запобіжного заходу, вважає, що ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно є законними та обґрунтованими, прийнятими із дотриманням норм КПК. Арешт на мобільний телефон, належний ОСОБА_3 , Іphone 14 Pro Max, накладений з метою збереження речового доказу, телефон визнаний речовим доказом, а тому підстав для скасування арешту немає. Арешт на майно обвинуваченого та ТОВ ДБК «Квант» накладено з метою забезпечення поданого цивільного позову про стягнення з ОСОБА_3 на користь Полтавської міської ради шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням в сумі 43 803 000,00 грн. Накладення арешту на корпоративні права та частку в статутному капіталі ніяким чином не зупиняє діяльність підприємства, арешт на грошові кошти в сумі 43 803 000, 00 грн., які маються на рахунках підприємства та рахунках ОСОБА_3 накладено за виключенням грошових коштів, які підлягають сплаті в якості обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати. Крім того, підприємство може відкривати нові рахунки та проводити господарську діяльність без будь-яких перешкод. Всі доводи, на які посилається сторона захисту були враховані апеляційною інстанцією під час перегляду ухвал слідчого судді про накладення арешту на майно, підстав для задоволення клопотання про скасування арештів апеляційний суд не знайшов. Тому просить відмовити у задоволенні клопотань про скасування арешту майна. Клопотання про зміну запобіжного заходу з застави на особисте зобов?язання також просить не задовольняти. Апеляційною інстанцією переглядалась ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу, було зменшено розмір застави, а в іншій частині ухвала залишена без змін. Всі доводи, на які посилається сторона захисту були враховані апеляційною інстанцією. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м?який апеляційна інстанція не знайшла. Вважає, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на особитсе зобов?язання.

Суд, вислухавши доводи прокурора щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, клопотання захисника про скасування арешту майна та зміну запобіжного заходу, думку обвинуваченого, захисників, прокурора щодо заявлених клопотань, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, відсутні.

Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 5-8 ч. 1 ст. 284 КПК України або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення, відсутні.

Кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду міста Полтави згідно правил підсудності, передбачених ст.ст. 32, 33 КПК України.

Підстав для проведення судового розгляду в закритому судовому засіданні немає.

Визначено питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Таким чином, всі питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Таким чином, заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що є достатні підстави для призначення судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Клопотань про складення досудової доповіді від учасників кримінального провадження не надходило, а оскільки її складення передбачається лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини, суд не вважає за необхідне з власної ініціативи вирішувати питання щодо складення досудової доповіді.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 315 КПК України з метою підготовки до судового розгляду суд розглядає клопотання учасників судового провадження.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя, суд повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України.

За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (абзац 2 частина перша статті 174 КПК України).

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя, суд, з урахуванням наданих доказів, має з?ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Абзацом 1 ч. 1 ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст. 170 КПК).

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3 ст. 170 КПК).

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З вимог ч.11 ст.170 КПК України вбачається, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.

Частиною 2 ст. 173 ПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За юридичними позиціями Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003); суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (абзац 2 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009).

Право на судовий захист є фундаментальним правом людини, яке є гарантією захисту її прав, свобод і законних інтересів, а рівень його забезпеченості характеризує демократизм держави та її правовий характер.

У кримінальному судочинстві, де стикаються публічні та приватні інтереси, виникає потреба у створенні таких механізмів реалізації права на судовий захист, які забезпечували б ефективне поновлення прав особи, були максимально пристосовані для вирішення його завдань на всіх етапах провадження.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При цьому суд враховує, що гарантування права власності є одним із основоположних аспектів забезпечення верховенства права.

За приписами ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не слідує із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частина друга).

Гарантії захисту та порядок відновлення порушеного права на власність мають своє відображення у кримінальному процесуальному законодавстві України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 року накладено арешт на мобільний телефон, належний ОСОБА_3 , Іphone 14 Pro Max, s/n: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , абонентський номер: НОМЕР_6 , який був виявлений та вилучений 22.01.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 . Арешт на мобільний телефон, згідно ухвали слідчого судді, накладено з метою забезпечення збереження речового доказу.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року накладено арешт на корпоративні права ТОВ «ДБК КВАНТ» () в розмірі 100% статутного капіталу, належного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір внеску до статутного фонду становить 1000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок, із забороною державним реєстраторам, які виконують функції державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей про ТОВ «ДБК КВАНТ» () (в тому числі відомостей щодо розміру статутного капіталу; часток у статутному (складеному) капіталі; складу учасників; директора; юридичної адреси; відповідних відомостей у статуті або видання статуту у новій редакції), а також із забороною ТОВ «ДБК КВАНТ» () приймати будь-які рішення щодо зміни розміру статутного капіталу; часток у статутному (складеному) капіталі; складу учасників; директора; юридичної адреси; відповідних відомостей у статуті або видання статуту у новій редакції, а також із забороною ТОВ «ДБК КВАНТ» () чи його представникам та іншим уповноваженим особам вчиняти дії, що виникають на підставі права власності на частку в розмірі 100% статутного капіталу, належного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та, які направлені на відчуження та/або обтяження у будь-який спосіб зазначеної частки та майна ТОВ «ДБК КВАНТ» (), у тому числі, внесення відповідних змін до державних реєстрів, та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії уповноваженими особами, щодо вказаної юридичної особи по всій території України.

Також вказаною ухвалою накладено арешт на грошові кошти в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДПРОУ 14360570, МФО 305299). Заборонено ОСОБА_3 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати. Зобов?язано службових осіб АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмово повідомити Полтавську обласну прокуратуру та Територіальне управляння БЕБ у Полтавській області про суму коштів, що знаходиться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДПРОУ 14360570, МФО 305299) на момент винесення ухвали.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року накладено арешт на майно ТОВ ДБК «КВАНТ», а саме на транспортний засіб причіп ДНІПРО Д-201, д.н.з. НОМЕР_1 , 2024 p., VIN НОМЕР_2 , вартістю 28 050 грн., із забороною користування та розпорядження майном; на грошові кошти в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «ДБК КВАНТ» (), відкритих в наступних банківських установах:

АТ «ПУМБ» (), МФО банку 334851:

№ НОМЕР_9 (українська гривня);

№ НОМЕР_10 (українська гривня);

№ НОМЕР_11 (українська гривня);

№ НОМЕР_12 (українська гривня).

Акціонерний банк «Південний» (), МФО банку 328209:

№ НОМЕР_13 (українська гривня).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», (), МФО банку 305299:

№ НОМЕР_14 (українська гривня).

Також вказаною ухвалою заборонено службовим особам ТОВ «ДБК КВАНТ» (), АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати, а також зобов?язано службових осіб банківських установ АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний» письмово повідомити Полтавську обласну прокуратуру та Територіальне управління БЕБ у Полтавській області про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках на момент винесення ухвали.

Єдиною підставою для накладення арешту на майно ТОВ «ДБК «КВАНТ» та майно ОСОБА_3 стала та обставина, що прокурором в кримінальному провадженні подано цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення на користь Полтавської міської ради шкоди за кримінальним правопорушенням в сумі 43 803 000,00 грн., а тому, з метою забезпечення цивільного позову та подальшого відшкодування шкоди, в разі постановлення обвинувального вироку, накладено арешт на майно ТОВ «ДБК «КВАНТ» та ОСОБА_3 .

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 з 17.08.2018 року є директором та з 20.08.2018 засновником ТОВ «ДБК КВАНТ» (код СДРПОУ 42103828), а отже наділений адміністративно-господарськими та організаційно-розпорядчими функціями, а тому, в розумінні положень ч.3 ст. 18 КК України, п.1 Примітки до ст. 364 КК України, є службовою особою.

Між УЖКГ в особі начальника управління ОСОБА_8 (Замовник) та ТОВ «ДБК КВАНТ» () в особі директора ОСОБА_3 (Виконавець) 26.09.2022 укладено договір №49 про закупівлю робіт «Послуги з прибирання вулиць та інших територій Полтавської міської територіальної громади (утримання в належному санітарно-технічному стані об?єктів благоустрою, у т.ч. утримання вулично-дорожньої мережі)» (далі - Договір).

Відповідно до Додатку №2 до Договору в переліку робіт та витрат передбачено передання Виконавцем товарно-матеріальних цінностей хлористого натрію (сіль з антизлежувачем) у загальній кількості 3000 т.

Згідно з актом №4 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2022 року від 28.12.2022 (форма №КБ-2в), довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати № 4 за грудень 2022 року від 28.12.2022 (форма №КБ-3) УЖКГ отримало хлористий натрій (сіль з антизлежувачем) від ТОВ «ДБК КВАНТ» в кількості 3000 т загальною вартістю 43 803 000 грн (в тому числі 7 300 500 грн. ПДВ). Від УЖКГ вказані документи підписав ОСОБА_9 , від ТОВ «ДБК КВАНТ» - керівник ОСОБА_3

16.12.2022 між УЖКГ та ТОВ «ДБК Квант» укладено договір відповідального зберігання №2022.12.16, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, УЖКГ (Поклажодавець) передає, а ТОВ «ДБК КВАНТ» (Зберігач) приймає на відповідальне зберігання майно, найменування, вартість та кількість, адреса зберігання якого вказується в актах прийому-передачі до цього договору. Оціночна вартість майна погоджується сторонами в актах прийому-передачі. Від УЖКГ вказаний договір підписав ОСОБА_9 , від ТОВ «ДБК КВАНТ» - ОСОБА_10 .1.

Згідно з актом приймання-передавання від 29.12.2022, що є додатком до договору відповідального зберігання від 16.12.2022 №2022.12.16, УЖКГ передало, а ТОВ «ДБК КВАНТ» прийняло хлористий натрій (сіль з антизлежувачем) в кількості 3000 т. Від УЖКГ вказаний акт підписав ОСОБА_9 , від ТОВ «ДБК КВАНТ» - ОСОБА_10 .1.

Таким чином, у невстановлену досудовим розслідуванням точну дату, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, зловживаючи своїм службовим становищем, забезпечив складання первинних облікових документів (акти приймання виконаних робіт форми №КБ-2в та довідки про вартість і витрати форми №КБ-3, рахунки на оплату тощо) до Договору №49 від 26.09.2022, із зазначеними у них завідомо неправдивих відомостей про обсяги наданих послуг, до яких, відповідно до умов договору, входила передача ТОВ «ДБК КВАНТ» до УЖКГ хлористого нагрію (сіль з антизлежувачем) в кількості 3000 т, а також видаткові накладні №№1-6 від 21.12.2022, у яких містилися завідомо неправдиві відомості щодо отримання Товариством хлористого натрію (сіль з антизлежувачем) від ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», який фактично не поставлений.

В подальшому, ОСОБА_3 , у період з 26.09.2022 но 28.12.2022 (більш точний час у холі досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці, будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, бюджетними грошовими коштами, в особливо великих розмірах, достовірно знаючи, що послуги на виконання Договору №49 від 26.09.2022, а саме передача в адресу УЖКГ хлористого натрію (сіль з антизлежувачем)» в кількості 3000 т. не будуть виконуватися, підписав та скріпив печаткою Товариства документи, що містили завідомо неправдиві відомості, які посвідчували фактичну передачу хлористого натрію (сіль з антизлежувачем) у загальній кількості 3000 т від Товариства в адресу УЖКГ, а саме: акт №4 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2022 року від 28.12.2022 (форма №КБ-2в); довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №4 за грудень 2022 року від 28.12.2022 (форма №КБ-3); акт приймання-передавання від 28.12.2022, надавши їм статусу офіційних документів, чим видав зазначені неправдиві документи до УЖКГ від імені ТОВ «ДБК КВАНТ».

Крім того, ОСОБА_3 , у невстановлену досудовим розслідуванням точну дату, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підписав і скріпив печаткою видаткові накладні №№1-6 від 21.12.2022, у яких містилися завідомо неправдиві відомості щодо отримання Товариством хлористого натрію (сіль з антизлежувачем) від ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», надавши їм статусу офіційних документів, які в подальшому видав службовим особам ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР» та використав для надання виду реальності існування даного об?єму товарно-матеріальних цінностей у Товариства.

На підставі вказаних підроблених документів та платіжного доручення від 28.12.2022 №92 УЖКГ на користь ТОВ «ДБК КВАНТ» сплачено копти в сумі 43 803 000,00 грн, які у подальшому ОСОБА_3 використано на власний розсуд шляхом перерахування на рахунки ТОВ «ТЕХНОБУД-ДОР», ТОВ «ТЕХДОР» та інших підприємств в якості оплати за надання послуг та постачання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до висновку експерта Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.08.2024 за №443/507/24-23 документально підтверджено наявність ознак того, що ТОВ «ДБК КВАНТ» не здійснювало придбання хлористого натрію (сіль з антизлежувачем) та подальше транспортування Замовнику в обсягу, достатньому для виконання умов Договору №49, укладеному з УЖКГ.

Також документально підтверджується розмір завданої шкоди (збитків) місцевому бюджету м. Полтави в особі УЖКГ при виконанні умов Договору в частині поставки, оплати, зберігання та використання хлористого натрію (сіль з антивлежувачем), в розмірі 43 803 000,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій в особливо великих розмірах, а також видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

ЩОДО ЗНЯТТЯ АРЕШТУ З КОРПОРАТИВНИХ ПРАВ, ЧАСТКИ В СТАТУТНОМУ КАПІТАЛІ, ЗАБОРОНИ ПРОВОДИТИ РЕЄСТРАЦІЙНІ ДІЇ ЩОДО РЕЄСТРАЦІЇ ЗМІН ЩОДО РОЗМІРУ СТАТУТНОГО КАПІТАЛУ, ЧАСТОК У СТАТУТНОМУ (СКЛАДЕНОМУ) КАПІТАЛІ ТА СКЛАДУ УЧАСНИКІВ ТОВ «ДБК «КВАНТ».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя може постановити рішення про арешт майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Закон України «Про акціонерні товариства» визначає корпоративні права як сукупність майнових і немайнових прав акціонера власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Господарський кодекс України визначає корпоративні права як права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 96-1 ЦК України визначає, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, у тому числі, брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об?єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом.

З аналізу норми ст. 170 КПК України вбачається, що арешт майна може бути накладено на корпоративні права.

Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» №2275 від 06.02.2018 набрав чинності 17.06.2018 р.

Стаття 5 вказаного Закону передбачає право учасника товариства, зокрема брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.

З прийняттям цього закону було введено новий інститут - звернення стягнення на частку учасника товариства на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів.

Згідно ч. 1 ст. 22 вказаного Закону, звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів, на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку боржника або майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи, або відповідно до способу позасудового звернення стягнення на частку учасника товариства, що передбачений договором застави частки у статутному капіталі товариства та відповідає позасудовим способам звернення стягнення, встановленим Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Тобто, якщо боржник володіє часткою у статутному капіталі будь-якого товариства, виконавець має право накласти арешт на вказану частку та здійснити її реалізацію так само, як і реалізацію рухомого чи нерухомого майна через СЕТАМ.

У ст.22 Закону передбачений порядок повідомлення виконавцем про можливість викупити вказану частку іншими учасниками товариства, порядок пріоритетного права на викуп, отримання виконавцем доступу до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника, накладення арешту на частку, проведення її оцінки та передачі на аукціон для реалізації.

З прийняттям Закону були внесені зміни до профільного Закону України «Про виконавче провадження», який було доповнено ст. 53-1 - особливості звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, учасника товариства з додатковою відповідальністю.

Таким чином, у разі задоволення цивільного позову до ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадження на його частку в статутному капіталі може бути звернено стягнення в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Отже, наявність ухвали слідчого судді про арешт корпоративних прав, розміру внеску до статутного фонду зі встановленням заборони їх відчуження, розпорядження, а також заборони державним реєстраторам і іншим уповноваженим особам приймати рішення про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, в тому числі відомостей щодо розміру статутного капіталу; часток у статутному (складеному) капіталі; складу учасників, не вплине на права учасника Товариства брати участь в управлінні товариством, адже не обмежує поточну господарську діяльність Товариства, укладення договорів з контрагентами чи здійснення іншої поточної діяльності Товариства; отримувати інформацію про господарську діяльність товариства; брати участь у розподілі прибутку товариства; отримати у разі ліквідації товариства частину майна, що залишилася після розрахунків з кредиторами, або його вартість.

При цьому, суд не бере до уваги твердження захисника про те, що розмір внеску до статутного фонду становить 1 000 грн. і у порівнянні із завданою шкодою є незначним, оскільки органом досудового розслідування забезпечується можливість, зокрема відшкодування шкоди міській раді, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у тому числі і шляхом звернення стягнення на частку боржника, тобто ОСОБА_3 , яке має свою вартість, і ця вартість не виходить за межі завданої шкоди.

Доказів неможливості здійснення підприємницької діяльності за обставин заборони відчуження та розпорядження корпоративними правами, часткою у статутному капіталі Товариства без заборони користування ними, суду не надано.

Щодо доводів сторони захисту в частині неспіврозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, суд зазначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, встановлені обмеження жодним чином не перешкоджають товариству проводити господарську діяльність, а номінальна вартість корпоративних прав 1000 грн. свідчить про мінімальне втручання з боку держави в майнові інтереси власника з огляду на суспільний інтерес у цьому кримінальному провадженні, тому відповідні обмеження є розумними, співмірними та виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи з огляду на виконання завдань кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання в цій частині.

ЩОДО СКАСУВАННЯ ЗАБОРОНИ ПРОВОДИТИ РЕЄСТРАЦІЙНІ ДІЇ ЩОДО РЕЄСТРАЦІЇ ЗМІН ЩОДО ВІДОМОСТЕЙ ПРО ДИРЕКТОРА, ЮРИДИЧНОЇ АДРЕСИ ТА ВІДПОВІДНИХ ЗМІН У СТАТУТІ В ЦІЙ ЧАСТИНІ

Разом з тим, суд вважає можливим задовольнити клопотання в частині скасування заборони державним реєстраторам та іншим уповноваженим особам проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей щодо директора та юридичної адреси ТОВ «ДБК «КВНТ», заборони ТОВ ДБК «Квант» приймати будь-які рішення щодо зміни директора, юридичної адреси та вчиняти відповідні реєстраційні дії щодо зміни директора, юридичної адреси, адже заборона державним реєстраторам та іншим уповноваженими особам проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей про директора ТОВ та юридичної адреси ТОВ жодним чином не вплине на можливість звернення стягнення на частку учасника, тобто ОСОБА_3 , однак може вплинути на управління Товариством, представленням його інтересів у відносинах з контрагентами, державними органами, укладення договорів, тощо, а також на зміну обслуговуючого податкового органу, зміну місця офіційного листування від імені Товариства тощо.

ЩОДО ЗНЯТТЯ АРЕШТУ З ГРОШОВИХ КОШТІВ, БАНКІВСЬКИХ РАХУНКІВ ТОВ ДБК «КВАНТ» ТА ТРАСПОРТНОГО ЗАСОБУ.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

З вимог ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов?язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ №22 від 21.01.2004 безготівкові розрахунки - це перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

З цих норм слідує висновок, що на банківському рахунку не зберігаються індивідуально визначені кошти власника рахунку, відповідна сума грошових коштів обліковується банком на рахунку під зобов?язання банку за дорученням власника рахунку перерахувати/зарахувати відповідну суму грошових котів у межах такої суми.

При цьому, суд зазначає, що КПК України не передбачає можливість арешту на майбутнє.

Як вбачається з доводів прокурора на момент накладення арешту, на банківських рахунках ТОВ знаходилось близько 800 000 грн., а оскільки, відповідно до ухвали слідчого судді, арешт на банківські рахунки ТОВ «ДБК «КВАНТ» та заборону проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, накладено за виключенням обов?язкових платежів до бюджету та виплати заробітної плати, вказані кошти були направлені саме для виплати заробітної плати та погашення обов?язкових платежів до бюджету. Інших коштів на рахунках ТОВ не було.

У своїх поясненнях сторона захисту зазначає, що ТОВ «ДБК «КВАНТ» займається будівництвом доріг, автострад, захисних та інших споруд, своєю діяльністю надає допомогу ЗСУ, також виконує зобов?язання по договорам, які стосуються обороноздатності країни.

До клопотання сторони захисту долучено копії відповідних договорів, відповідно до яких ТОВ «ДБК КВАНТ» взяло на себе обов?язок на свій ризик, наявними силами і засобами надати послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування та вулично - шляхової мережі Полтавської області з метою забезпечення збереження та сталого їх функціонування, а також підвищення обороноздатності області, згідно із розпорядженням начальника Полтавської обласної військової адміністрації від 30.03.22 №38, а Замовник - ТОВ «РДС-ПОЛТАВА» зобов?язується прийняти та оплатити надані Послуги відповідно до умов цього Договору. Відповідно до наданих Договорів цей термін продовжений до 30.06.2025.

Також, відповідно до Розпорядження Полтавської ОВА від 30.03.2022 №38 «Про затвердження мобілізаційного завдання (замовлення) та здійснення Державним підприємством «Агентство місцевих доріг Полтавської області» публічних закупівель послуг в умовах воєнного стану» затверджено мобілізаційне завдання (замовлення) Державному підприємству «Агентство місцевих доріг Полтавської області» (перелік послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування та утримання вулично-шляхової мережі), що додається до клопотання.

ТОВ «ДБК КВАНТ» через накладення арешту на банківські рахунки не має можливості приймати участь у тендерах та отримувати нові замовлення, що спричиняє простій підприємства, підприємство несе величезні збитки, оскільки не може функціонувати та отримувати нові замовлення.

Так, ТОВ «ДБК Квант» має намір приймати участь в різних тендерах, зокрема, Перший тендер - щодо експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Н-12 Суми-Полтава з об?їздом м. Сум (ДК 021:2015-63710000-9 Послуги з обслуговування наземних видів транспорту, деталізований код 63712200-5 Послуги з експлуатації автомобільних доріг (посилання на тендер URL: https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2025-02-14-010546-a) та Другий тендер - експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення (згідно переліку доріг) (ДК 021:2015-63710000-9 Послуги з обслуговування наземних видів транспорту, деталізований код 63712200-5 Послуги з експлуатації автомобільних доріг https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2025-02-14-012260-a).

Будь-яка тендерна пропозиція обов?язково повинна супроводжуватись документом, що підтверджує надання учасником забезпечення тендерної забезпечення тендерної пропозиції щодо першого тендера складає 0,5 % очікуваної вартості закупівлі, а саме 590 982, 87 гривень. Розмір забезпечення тендерної пропозиції щодо другого тендера складає 0,5 % очікуваної вартості закупівлі, а саме 3 559 055, 50 гривень.

Проте внаслідок арешту коштів підприємства та його банківських рахунків, ТОВ «ДБК КВАНТ» не має можливості навіть приймати участь в тендері, чим порушується право підприємства здійснювати підприємницьку діяльність, а також чинить перешкоди у виконанні своїх зобов?язань по договорам про надання послуг.

При цьому, суд наголошує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018, Товариство не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

Таким чином, ТОВ «ДБК «КВАНТ» не може нести відповідальність за дії ОСОБА_3 , як засновника ТОВ.

При чому, ні зі змісту ухвали слідчого судді, ні зі змісту Реєстру матеріалів досудового розслідування, не встановлено відомостей, що стосовно ТОВ «ДБК «КВАНТ», як на момент прийняття рішення про арешт його майна, так і під час розгляду клопотання про скасування арешту майна, здійснювалося або здійснюється кримінальне провадження.

Підстав, визначених Розділом ХІV-1 КК України для застосування до Товариства заходів кримінально-правового характеру також не вбачається.

Отже, здійснення підприємницької діяльності ТОВ «ДБК «КВАНТ», яка не має у цьому кримінальному провадженні будь-якого процесуального статусу, у тому числі цивільного відповідача, оскільки позов пред?явлено до ОСОБА_3 , а не ТОВ «ДБК КВАНТ», Товариство не є юридичною особою щодо якої здійснювалось чи здійснюється кримінальне провадження, відсутності підстав для застосування до Товариства заходів кримінально-правового характеру, свідчить про те, що юридична особа не зобов?язана відшкодовувати нанесені збитки та шкоду, навіть у разу задоволенні цивільного позову, пред?явленого в рамках кримінального провадження до ОСОБА_3 .

У зв?язку із чим арешт грошових коштів, банківських рахунків та іншого майна ТОВ «ДБК «КВАНТ», зокрема транспортного засобу причіпу ДНІПРО Д-201, д.н.з. НОМЕР_1 , 2024 p., які, як зазначено в ухвалі слідчого судді, арештовані з метою забезпечення цивільного позову, фактично призводить до блокування господарської діяльності Товариства, що є не припустимим та призведе до свавільного втручання у право власності юридичної особи.

У матеріалах кримінального провадження відсутні достатні відомості для висновку про співмірність та пропорційність таких заходів забезпечення кримінального провадження як арешт майна юридичної особи із межами цивільного позову у кримінальному провадженні, пред?явленого не до Товариства, а отже, арешт грошових коштів, банківських рахунків та іншого майна ТОВ «ДБК «КВАНТ» є нерозумним та неспівмірним обмеження права власності Товариства завданням кримінального провадження. Підстав сумніватися в неспівмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у суду не виникає.

Враховуючи наведене, на час розгляду відповідного клопотання, судом не встановлено даних, які б виправдовували надмірне втручання держави у правомірне володіння ТОВ «ДБК КВАНТ» майном, що явно не відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв?язку із чим становить надмірний тягар для власника такого майна та свідчить про відсутність справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства у вказаному кримінальному провадженні та потребою захисту фундаментальних прав юридичної особи та як наслідок відсутність обґрунтованого пропорційного співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнули досягти органи досудового розслідування.

Таким чином, через необґрунтованість накладення арешту на таке майно, суд вважає необхідним задовольнити клопотання сторони захисту в цій частині.

ЩОДО ЗНЯТТЯ АРЕШТУ З МАЙНА ОСОБА_11 .

Частиною 5 ст.170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкція ч.5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (ч. 1 ст. 50 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється, зокрема, за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. На цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не ухвалений, суд не має змоги передбачити ні сам факт його ухвалення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, а тому вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, особисто належне йому майно може бути конфісковано.

Тому, суд не вбачає підстав для скасування арешту майна з грошових коштів в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; заборони ОСОБА_3 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати та з мобільного телефону, належного ОСОБА_3

ЩОДО ЗМІНИ ЗАПОБІЖНОГО ЗАХОДУ ОСОБА_12 .

Відповідно до вимог ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

З вимог ч. 1 ст. 131 КПК України вбачається, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1-5, 7 ст. 194 КПК України).

Вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу із застави на особисте зобов?язання, суд враховує, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Частиною 1 ст. 201 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з одночасним визначенням альтеративного запобіжного заходу у виді застави в сумі 2650 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 024 200 грн., з покладенням обов?язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.02.2025 зменшено розмір застави, встановлений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 та визначено її в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

30.01.2025 ТОВ «АБЗ СХІД» була внесена застави за ОСОБА_3 в розмірі 8 024 200 грн., а на підстави ухвали Київського районного суду м. Полтави від 11.03.2025 частина застави в розмірі 7 115 800 грн. повернута.

Згідно з ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків (ч.3 ст. 182 КПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 182 КПК України, з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Частиною 1 ст. 203 КПК України визначено, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно п.3 ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти, у зв?язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно вимог ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України не передбачено строку дії застави як запобіжного заходу.

З моменту внесення застави на підозрюваного покладаються обов?язки визначені ухвалою слідчого судді строком на два місяці та не продовження цих обов`язків не тягне за собою припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Закінчення строку дії покладених на підозрюваного слідчим суддею обов?язків не припиняє дію основного запобіжного заходу (яким в даному випадку є застава) і не являється підставою або умовою повернення визначеної в ухвалі про застосування запобіжного заходу і внесеної застави.

Зменшуючи розмір застави з 8 024 200 грн. до 908 400 грн. апеляційний суд вказав, що, визначаючи розмір застави, суд першої інстанції врахував лише розмір шкоди, заподіяної внаслідок інкримінованих дій підозрюваного, що порушує права підозрюваного, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав та людини та основоположних свобод. При зменшенні розміру застави, суд апеляційної інстанції врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, наведені стороною захисту дані про його особу та ризики, визначені ст. 177 КПК України.

Таким чином, апеляційним судом при зменшенні розміру застави, вже були враховані не тільки обставини вчинення кримінального правопорушення та ризики, визначені ст. 177 КПК України, а також майновий та сімейний стан ОСОБА_3 , дані про його особу, на які сьогодні посилається сторона захисту в своєму клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов?язання.

Посилання в клопотанні на позитивну характеристику ОСОБА_3 , участь у допомозі ЗСУ, організацію та фінансування різноманітних заходів на підтримку військових, надання ним матеріальної допомоги, активне сприяння у вирішенні важливих питань, що на сьогодні стосуються обороноздатності країни, отримання численних нагород, відзнак та подяк, про що зазначає захисник у своєму клопотанні, не дають на сьогодні суду можливості змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м?який, оскільки обставини та способи вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_3 свідчать не лише про їх небезпечність для суспільства, а й про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 315 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 131, 132, 177, 178, 182 КПК України, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов?язання, оскільки вважає, що запобіжний захід у виді застави, який діє на сьогодні відносно обвинуваченого, є обґрунтованим, відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , обставинам вчинення ним вказаних злочину та проступку, тяжкості покарання, що загрожує, у разі визнання його винуватими, особі обвинуваченого, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків, ризики чого є реальними та дійсними.

Крім того, кримінальне провадження по суті не розглядалось, обвинувачений своєї позиції щодо визнання чи невизнання вини не виказував, свідки судом не допитувались, письмові та речові докази не досліджувались, процесуальні дії з цього приводу судом не здійснювались.

Суд вважає, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу із застави на особисте зобов?язання, оскільки вказаний запобіжний захід, на думку суду, не зможе на сьогодні забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід залишити раніше визначений запобіжний захід у вигляді застави.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 174, 176-178, 182, 194, 314-316, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000006 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, на «17» жовтня 2025 року о 10 годині 00 хвилин в приміщенні Шевченківського районного суду міста Полтави за адресою м. Полтава, вул. Навроцького, 5.

Судовий розгляд кримінального провадження проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисників обвинуваченого.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Заборону, накладену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року, державним реєстраторам, які виконують функції державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей про ТОВ ДБК «Квант» (), а саме відомостей щодо директора, юридичної адреси, відповідних відомостей у статуті або видання статуту у новій редакції в цій частині; заборону ТОВ ДБК «Квант» () приймати будь-які рішення щодо зміни директора, юридичної адреси, відповідних відомостей у статуті або видання статуту у новій редакцій в цій частині; заборону вчиняти реєстраційні дії уповноваженими особами щодо зміни директора, юридичної адреси, відповідних відомостей у статуті або видання статуту у новій редакцій в цій частині щодо вказаної юридичної особи по всій території України скасувати.

У задоволення клопотання в частині накладення арешту на корпоративні права ТОВ ДБК «Квант» () в розмірі 100% статутного капіталу, належного ОСОБА_3 , розмір внеску до статутного фонду становить 1000,00 (одна тисяча) гривень 00 копійок; скасування заборони державним реєстраторам, які виконують функції державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, та громадських формувань проводити реєстраційні дії щодо реєстрації змін до відомостей про ТОВ ДБК «Квант» (), зокрема відомостей щодо розміру статутного капіталу, часток у статутному (складеному) капіталі, складу учасників; скасування заборони ТОВ ДБК «Квант» () приймати будь-які рішення щодо зміни розміру статутного капіталу, часток у статутному (складеному) капіталі, складу учасників, скасування заборони ТОВ ДБК «Квант» () чи його представникам та іншим уповноваженим особам вчиняти дії, що виникають на підставі права власності на частку в розмірі 100% статутного капіталу, належного ОСОБА_3 та які направлені на відчуження та/або обтяження у будь-який спосіб зазначеної частки та майно ТОВ ДБК «Квант» (), у тому числі відповідних змін в цій частині до державних реєстрів; скасування заборони вчиняти реєстраційні дії уповноваженими особами щодо зміни розміру статутного капіталу, часток у статутному (складеному) капіталі, складу учасників щодо вказаної юридичної особи по всій території України відмовити.

У задоволенні клопотання про скасування арешту грошових коштів в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДПРОУ 14360570, МФО 305299); скасування заборони ОСОБА_3 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати, скасування обов?язку службових осіб АТ КБ «ПРИВАТБАНК» описово повідомити Полтавську обласну прокуратуру та Територіальне управляння БЕБ у Полтавській області про суму коштів, що знаходиться на банківських рахунках ОСОБА_3 , відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДПРОУ 14360570, МФО 305299) на момент винесення ухвали відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року, на майно ТОВ ДБК «Квант», а саме на транспортний засіб причіп ДНІПРО Д-201, д.н.з. НОМЕР_1 , 2024 p., VIN НОМЕР_2 , вартістю 28 050 грн., належний ТОВ ДБК «Квант», а саме заборону користування та розпорядження майном скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року, на майно ТОВ ДБК «Квант», а саме на грошові кошти в розмірі 43 803 000 грн., що знаходяться на банківських рахунках ТОВ «ДБК Квант» (), відкритих в наступних банківських установах:

АТ «ПУМБ» (), МФО банку 334851:

№ НОМЕР_9 (українська гривня);

№ НОМЕР_10 (українська гривня);

№ НОМЕР_11 (українська гривня);

№ НОМЕР_12 (українська гривня).

Акціонерний банк «Південний» (), МФО банку 328209:

№ НОМЕР_13 (українська гривня).

АТ КБ «ПРИВАТБАНК», (), МФО банку 305299:

№ НОМЕР_14 (українська гривня) - скасувати.

Заборону, накладену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2025 року, службовим особам ТОВ «ДБК Квант» (), АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний», іншим особам за довіреністю чи дорученням проводити будь-які банківські операції, що призведуть до зменшення залишку грошових коштів на рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний», крім обов?язкових платежів до бюджету та для виплати заробітної плати, а також обов?язок службових осіб банківських установ АТ «ПУМБ», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Акціонерний банк «Південний» письмово повідомити Полтавську обласну прокуратуру та Територіальне управління БЕБ у Полтавській області про суму коштів, що знаходяться на цих рахунках на момент винесення ухвали скасувати.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 28.01.2025 року, на мобільний телефон належний ОСОБА_3 Iphone 14 Pro Max, s/n: НОМЕР_3 , IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , абонентський номер: НОМЕР_6 , який був виявлений та вилучений 22.01.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

У задоволення клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді застави на особисте зобов?язання відмовити.

Скасування арешту майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно з моменту її постановлення.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Полтави: ОСОБА_13