печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000015 від 04.03.2025,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000015 від 04.03.2025.

Мотивуючи подане клопотання, прокурор вказує, що підрозділом детективів Територіального управління БЕБ у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідуваньза № 0000015 від 04.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб, діючи на території м. Києва, перебуваючи у змові, організували злочинну схему з незаконного придбанням з метою збуту, зберігання, транспортування з цією метою та збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів (тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, алкогольних напоїв) в місцях реалізації, розташованих на території м. Києва та інших регіонах, а також через мережу інтернет.

Так, прокурор зазначає, що в органу досудового розслідування, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, в т.ч. встановлення осіб, причетних до протиправної діяльності зі зберігання з метою збуту та збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, в т.ч. рідин, що використовуються в електронних сигаретах, виникла необхідність в проведенні обшуку житла особи, а саме за місцем мешкання ОСОБА_4 АДРЕСА_1 .

З метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, 06.05.2025, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2025 по справі №757/15876/25-к, проведено обшук квартири АДРЕСА_2 .

Під час проведення вищевказаного обшуку виявлено та вилучено наступні речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та які не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, зокрема було виявлено та вилучено грошові кошти невідомого походження, щодо яких фактичні обставини свідчать про їх одержання злочинним шляхом, в тому числі отриманих від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів, а саме: 56 (п`ятдесят шість) купюр номіналом 100 (сто) доларів США; 1 (одна) купюра номіналом 50 (п`ятдесят) доларів США; 31 (тридцять одна) купюра номіналом 1000 (одна тисяча) гривень; 22 (двадцять дві) купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень; 3 (три) купюри номіналом 100 (сто) доларів США.

Крім цього, в ході даного обшуку виявлено та вилучено мобільні пристрої Iphone 15, чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 та Iphone Xs Max, золотого кольору, IMEI: НОМЕР_2 , на яких міститься інформація, що стосується вчинення кримінального правопорушення, зокрема: електронне листування, фотознімки, відеозаписи, а також інші цифрові дані, що можуть свідчити про підготовку, організацію та/або вчинення зазначеного правопорушення, коло причетних осіб, мотиви та обставини його скоєння

З урахуванням наявної у матеріалах кримінального провадження інформації, а також обставин та місця виявлення вищевказаних грошових коштів та мобільних пристроїв, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вищевказані грошові кошти та мобільні пристрої містять відомості, які мають доказове значення у даному кримінальному провадженні та будуть використані в подальшому як доказ фактів та обставин, що встановлюються під досудового розслідування.

Постановою старшого детектива Територіального управління БЕБ у м. Києві ОСОБА_5 від 06.05.2025 вилучені у ході обшуку квартири АДРЕСА_2 ., вищевказані грошові кошти та мобільні пристрої- визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності та збереження речових доказів, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, перелік якого не зазначено в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки незастосування арешту на зазначене вище майно перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно, а також збережені у ньому відомості можуть бути приховані чи пошкоджені.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. В матеріалах клопотання наявна заява від прокурора про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

Представник власника майна в судове засідання подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність та просив відмовити в задоволенні клопотання.

Окрім цього, представником були подані письмові заперечення, в яких зазначено, що вилучене майно під час обшуку немає відношення до кримінального провадження, не містить в собі інформації щодо нього.

Відтак, позиція та мета сторони обвинувачення є безпідставною та необґрунтованою.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність нез`явившихся осіб.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 06.05.2025, а прокурор звернувся до суду 08.05.2025, за допомогою поштового зв`язку.

Вказане в сукупності свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000015 від 04.03.2025.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а тому доводи сторони власника майна станом на день розгляду є необґрунтованими.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене під час проведення обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2025 по справі № 757/15876/25-к у межах кримінального провадження № 0000015 від 04.03.2025 року, в квартирі АДРЕСА_2 , що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: 56 (п`ятдесят шість) купюр номіналом 100 (сто) доларів США; 1 (одна) купюра номіналом 50 (п`ятдесят) доларів США; 31 (тридцять одна) купюра номіналом 1000 (одна тисяча) гривень; 22 (двадцять дві) купюри номіналом 500 (п`ятсот) гривень; 3 (три) купюри номіналом 100 (сто) доларів США;мобільний телефон Iphone 15, чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 ;мобільний телефон Iphone Xs Max, золотого кольору, IMEI: НОМЕР_2 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6