В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.05.2025 року Галицький районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, -
обвинувачений ОСОБА_4 , будучи віце-президентом BEL LIGHT GROUP SP. Z O.O.» на виконання зобов`язань за договором поставки №01-12/2018 від 26.12.2018, перебуваючи за адресою: вул. Кубанська, 17, м.Львів, 16.05.2022 видав рахунок фактуру № FA/110/2022, відповідно до якої здійснив поставку комплексного автоматичного обладнання для упаковки вартістю 61 800 доларів США з вищевказаного підприємства на адресу російського товариства ООО «Бел Лайт Групп» (російська федерація, адреса: 214031, вул. Індустріальна, 9, м. Смоленськ,), на загальну суму 340'060 злотих, що станом на вказану дату еквівалентно 2 203 588,8 грн.
Крім того, у невстановлений досудовим розслідування час, однак не пізніше 14.06.2022 ОСОБА_4 будучи віце-президентом BEL LIGHT GROUP SP. Z O.O., на виконання зобов`язань за договором поставки №1-01/2015 від 15.01.2015, перебуваючи за адресою: вул. Кубанська, 17, м.Львів, видав від вказаного підприємства рахунок фактуру № FA/127/2022 від 14.06.2022, відповідно до якої BEL LIGHT GROUP SP. Z O.O., здійснив поставку з вищевказаного підприємства на адресу російського товариства ООО «Бел Лайт Групп» (російська федерація, адреса: 214031, вул. Індустріальна, 9, м. Смоленськ,) ламп освітлення в асортименті загальною вартістю 28 209, 76 доларів США, що станом на вказану дату еквівалентно 737 872,3 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 здійснив провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.111-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, та пояснив, що «BEL LIGHT GROUP SP. Z O.O.» в 2015 та 2018 році підписало договори про господарську діяльність, пов`язану з постачанням продукції підприємства з іноземною фірмою ТОВ «БелЛайт Груп», яка на той час перебувала під юрисдикцією рф. Укладені договори пролонговувались і комерційні відносини тривали до 2022 року. ТОВ «БелЛайт Груп» оплатила «BEL LIGHT GROUP SP. Z O.O.» вартість товару відповідно до договору в грудні 2021; за посередництва іншої іноземної компанії товар був відвантажений і перебував у морському порту м.Клайпеда ; з логістичною компанією Литви він зв`язку не мав; чому ТОВ «БелЛайт Груп» не забрало в січні 2022 доставлений товар невідомо. Рахунок-фактуру вони виставили в травні - червні 2022, тобто, вже після того, як по факту договір був виконаний. «BEL LIGHT GROUP SP. Z O.O.» немає підтвердження про отримання ТОВ «БелЛайт Груп» товару, експортні декларації не надані. Будь-яка господарська діяльність з ТОВ «БелЛайт Груп» припинена.
На підставі повного визнання вини обвинуваченою та матеріалів досудового слідства, об`єктивність та повнота яких учасниками судового розгляду не оспорюється, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 та вину останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.
Згідно з умовами угоди, ОСОБА_4 , беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, а саме в провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч.ч. 2, 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:
1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;
2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;
3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Чинний кримінальний процесуальний закон України не визначає зміст категорії «суспільний інтерес», оскільки само по собі це є абстрактним поняттям, під яким розуміється ставлення суспільства до певних явищ як наслідок їх оцінки на підставі усталених уявлень про позитивний чи негативний характер таких явищ.
Разом з тим, суспільство є неоднорідною соціальною сукупністю осіб з різним віком, освітою та культурою, майновим та соціальним станом, уявленнями про життєві цінності, оцінкою боротьби з корупцією тощо, що може призвести до різнополюсних уявлень різних верств суспільства про одне й те явище.
З огляду на це, суд оцінює наявність чи відсутність суспільного інтересу в укладенні угоди про визнання винуватості як баланс між державними і особистими інтересами, який передусім покликаний досягнути завдань кримінального судочинства, які полягають в захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, що ґрунтується на суддівському розсуді, тобто суб`єктивній оцінці об`єктивних обставин справи.
Також завданням кримінального судочинства є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Окрім того, затвердження угоди про визнання винуватості забезпечує скорочення часу розгляду будь-якого кримінального провадження в розумні строки, мінімізує витрати державних ресурсів, особистих ресурсів учасників кримінального провадження, а також зменшує надмірне навантаження на органи публічного обвинувачення та суд.
Більш того, затвердження угоди свідчитиме про ефективне здійснення судового провадження, яке забезпечить притягнення обвинуваченого до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень з метою виправлення останнього. Зазначене сприятиме формуванню у суспільства правосвідомості та усвідомлення невідворотності покарання за вчинені правопорушення.
Особливої актуальності та необхідності питання процесуального реагування на дотримання принципу розумності строків кримінального провадження набуло в зв`язку з ухваленням Європейським судом з прав людини (ЄСПЛ) 24.02.2022 остаточного рішення у справі « Романов та інші проти України (заява №5159/21), де ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у зв`язку з надмірною тривалістю кримінальних проваджень та відсутністю у національному законодавстві ефективного юридичного захисту.
Загалом, своєчасне розкриття кримінальних правопорушень, призначення справедливого покарання винній особі, відшкодування матеріальних збитків в узгодженому розмірі є свідченням наявності суспільного інтересу, дотримання принципу балансу інтересів та відповідає інтересам України на сучасному етапі державності.
Суд вважає, що умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства і зазначає, що укладення угод про визнання винуватості за загальним принципом стимулюватиме інших підозрюваних чи обвинувачених укладати такі з метою сприяння у проведенні кримінального провадження та потенційної можливості бути засудженим до найменш тривалого строку покарання, визначеного в санкції інкримінованої статті чи бути звільненим від його відбування, що сприятиме виправленню та запобіганню вчиненню засудженим нових кримінальних правопорушень, а також впливатиме на усвідомлення будь-ким неминучої караності протиправних діянь, зокрема, й формування недопущення корупційної поведінки, усвідомлення невідворотності покарання за корупційні кримінальні правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 підтвердили суду добровільність укладення угоди , спільну узгодженість усіх викладених у ній умов та відсутність процесуального примусу зі сторони обвинувачення.
Прокурор ОСОБА_3 також підтвердила добровільність укладення угоди з її сторони.
Відтак суд переконався, що укладення сторонами цієї угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді.
Крім того, укладена угода не порушує прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.
В даному кримінальному провадженні законодавчо можливе безумовне укладення угоди про визнання винуватості щодо інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
При цьому, суду невідомо про укладення раніше інших угод про визнання винуватості у цьому кримінальному провадженні, тому відсутні перешкоди, встановлені частиною 8 статті 474 КПК.
Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає формальним вимогам статті 472 КПК та містить усі необхідні реквізити: її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК, наслідки невиконання угоди, дата укладення та угоди та підписи сторін.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою- агресором, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив кожну із обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується і які викладені в угоді та обвинувальному акті, та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи описані в обвинувальному акті та угоді фактичні обставини, суд вважає наявним склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, що вказує на правильну кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_4 діянь та наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком і повністю розуміє положення, передбачені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою про визнання винуватості.
Також судом перевірено угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України (в тому числі, щодо змісту та порядку укладення угоди) та КК України (в тому числі щодо узгодженої міри покарання); підстав для відмови в її затверджені не встановлено.
Щодо призначення покарання.
Відповідно до статті 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно дискрецією суду у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. При цьому виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 65 КК, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2 статті 65 КК встановлює, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Тобто суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Згідно з частиною частини 5 статті 65 КК, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Частиною 1 статті 475 КПК визначено, що якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Також суд зазначає, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Вивчаючи особу обвинуваченого, слід зазначити, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно за місцем роботи, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться; щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину.
Окрім того, під час даного судового провадження ОСОБА_4 переказав грошові кошти в сумі 500 000 грн. для ЗСУ ( квитанція про оплату приєднана до справи).
Вищевказані пом`якшуючі обставини та наведені факти істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
При цьому судом не встановлено обставин, передбачених статтею 67 КК, які обтяжують покарання.
Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, беручи до уваги конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, мотив та ступінь тяжкості вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, на обліку в лікарів нарколога та психоневролога не перебуває, поведінку обвинуваченого як до, так і після вчинення інкримінованих дій, заслухавши думки учасників судового провадження - прокурора, обвинуваченого та його захисника,- суд не встановив підстав для відмови в затвердженні такої угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК України , оскільки укладена угода відповідає нормам КК, КПК та інтересам суспільства, зокрема в частині узгодженого покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, є пропорційним та достатнім, й забезпечить досягнення мети його застосування.
Відтак, суд вважає за можливе затвердити укладену угоду шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання у виді штрафу у розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 тис. грн. (сто сімдесят тисяч гривень), з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно- господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, в державних і комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 10 років та з конфіскацією майна.
Витрати за проведення експертиз відсутні.
Цивільний позов не заявлявся.
Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 374, 468, 469, 471, 473-475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.111-1 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді штрафу у розмірі 10 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 тис. грн. (сто сімдесят тисяч гривень), з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно- господарських функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування, в державних і комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 10 років та з конфіскацією майна.
- ноутбук «Apple», s/n: FVFGK365QО5N, із зарядним пристроєм повернути ОСОБА_6 ;
- печатки з відтиском ТОВ «Беллайт Груп», ТОВ «Торговий Дім «Белз», Victoria Creative Solutions Sp. z O.O. (Польща) 2 шт. та Bel Light Group Sp. z O.O. (Польша) залишити при матеріалах кримінальної справи.
- картонне упакування для лед-лампочок марки BELIGHT червоного кольору у кількості 10 шт., які належать ТОВ «Торговий Дім «Белз» та ТОВ «Беллайт Груп» - знищити.
З підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України, вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1