ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1909/25 Справа № 175/35/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілої

ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000659, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого та фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КПК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 (вісім) років.

До набрання вироком законної сили вирішено обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і взяти його негайно під варту у залі суду.

Строк покарання вирішено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 , тобто з 26 березня 2025 року.

Цивільний позов представника позивача ОСОБА_10 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_11 , про відшкодування ОСОБА_7 моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожнього-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану моральну шкоду в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 14 вересня 2021 року шляхом зняття заборони будь-яким особам права відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 30 серпня 2012 року Васильківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС в Київській області, належить ОСОБА_13 , адреса: АДРЕСА_2 після набрання вироком законної сили вирішено повернути власнику.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 14 вересня 2021 року шляхом зняття заборони будь-яким особам права відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб автомобіль «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 01 листопада 2017 року ТСЦ 1242, належить ОСОБА_14 , адреса: АДРЕСА_3 після набрання вироком законної сили вирішено повернути власнику.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді від 14 вересня 2021 року шляхом зняття заборони будь-яким особам права відчуження, розпорядження та користування на транспортний засіб автомобіль «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого 23 червня 2020 року ТСЦ 1249, належить ОСОБА_10 , адреса: АДРЕСА_4 після набрання вироком законної сили вирішено повернути власнику.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння під впливом іншого сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 12 вересня 2021 року о 18 год. 10 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (концентрація алкоголю в сечі 1,77 %) та під впливом іншого сп`яніння (психотропних речовин, які є похідними фенілалкіланімів), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_14 , рухався в лівій смузі для руху зі швидкістю не меншою ніж 90 км/год., в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини вул. Калинової в Амур-Нижньодніпровському районі у м. Дніпрі, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, з боку вул. Академіка Образцова в напрямку пр. Слобожанського, перевозячи на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вищевказаний час, тобто 12 вересня 2021 року о 18 год. 10 хв., в попутному напрямку автомобіля «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , попереду, в лівій смузі для руху, рухався автомобіль «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить їй на праві власності, на задньому пасажирському сидінні якого перебували малолітні пасажири ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надалі, 12 вересня 2021 року о 18 год. 10 хв. водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху України, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, здійснюючи рух з перевищенням максимально допустимої в населеному пункті швидкості 50 км/год., а також порушуючи вимогу дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год.), рухався зі швидкістю не меншою ніж 90 км/год., допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод, або небезпеки іншим учасникам руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобіля «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який рухався попутно попереду нього, не вжив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди з дотриманням безпечного бічного інтервалу, при виконанні маневру об`їзду автомобіля «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_5 , з правого боку не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого в районі електроопори № 35 по вул. Калиновій у м. Дніпрі допустив зіткнення передньою частиною автомобіля «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з задньою частиною автомобіля «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_5 , та в подальшому внаслідок зіткнення, автомобіль «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , продовжив рух, виїхавши на регульований пішохідний перехід здійснив наїзд передньою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який перетинав проїзну частину справа на ліво відносно руху автомобіля «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , по регульованому пішохідному переходу, далі, виїхавши за межі проїзної частини вул. Калинової ліворуч, контактував зі світлофорним об`єктом та в подальшому здійснив зіткнення з буд. №22 по вул. Калиновій в Амур-Нижньодніпровському районі у м. Дніпрі.

Також, в результаті зіткнення автомобіля «Mercedes-Benz S500», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з автомобілем «Mitsubishi Colt», реєстраційний номер НОМЕР_5 , останній продовжив некерований рух, виїхав на зустрічну смугу для руху та допустив зіткнення своєю задньою частиною з боковою лівою частиною автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що рухався в зустрічному напрямку в правій смузі для руху, під керуванням водія ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Своїми діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б), 2.9. а), 10.1., 12.1, 12.3, 12.4, 12.9 б), 13.1 Правил дорожнього руху та дорожнього знаку 3.29 Розділу 33 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год) Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п.1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п.1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3.: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9.: «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п.10.1.:«Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.12.1.: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

п.12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п.12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

п.12.9.: Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

п.13.1.: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Дорожній знак 3.29 Розділу 33 «Обмеження максимальної швидкості» (40 км/год) Правил дорожнього руху України.

Порушення вимог п.п. 10.1, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої малолітній пасажир автомобіля «Mitsubishi Colt» ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлює тривалий розлад здоров`я, за ознакою небезпеки для життя.

Виявлене тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці в середній третині зі зміщенням уламків, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), або від ударі об такий (такі), якими могли бути виступаючі частини салону транспортного засобу, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Також, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримав тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної травми тіла з явищами шоку та крововтрати, яка потребувала замісної терапії компонентів крові: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, перелому нижньої щелепи в проекції 32-го та 33-го зубів, вкушеної рани бічної поверхні язика та ушкодження м`яких тканин ротоглотки, з наявністю крові і згортків крові в дихальних шляхах; закритого уламкового перелому клубової кістки ліворуч, садна та підшкірної гематоми в проекції лівої клубової кістки; рваної рани лівої сідниці; забійно-рваної рани лівого колінного суглобу в проекції наколінника; закритих подвійних уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток у верхній та середній третинах зі зміщенням уламків.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної травми тіла, спричинені від механічної дії тупих твердих предметів, що діяли зі значною силою в ліву поверхню тіла, якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу, з послідуючим падінням на дорожнє покриття.

За своїм характером виявлені тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної травми тіла з явищами шоку та крововтрати, яка потребувала замісної терапії компонентів крові, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання є несправедливим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого, обставинам вчинення кримінального правопорушення, його наслідкам та є таким, що не досягне завдань спеціальної та загальної превенції, оскільки судом першої інстанції було проігноровано, що обвинувачений ще на стадії проведення досудового розслідування повністю відшкодував шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_16 , який особисто передав слідчому заяву про те, що він не має претензій до обвинуваченого і що йому повністю відшкодована завдана шкода, а також обвинувачений вживав заходи щодо відшкодування шкоди неповнолітньому потерпілому ОСОБА_18 шляхом направлення грошового переказу його матері. Вказав, що судом першої інстанції не було жодного разу викликано в судове засідання та не було допитано потерпілого ОСОБА_16 , який проживає за кордоном, що на його думку є істотним порушенням вимог кримінального закону, оскільки судове провадження було здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання. Зазначив, що в судове засідання, призначене на 26 березня 2025 року, було викликано свідка сторони захисту і фактично було заплановано його допит, проте свідок в судове засідання не з`явився, після чого суд одразу ж оголосив про перехід до судових дебатів і пояснив обвинуваченому, що після завершення судових дебатів буде оголошено по справі перерву перед наданням останнього слова обвинуваченому, однак, через декілька хвилин суд змінив запропонований ним же порядок розгляду справи і повідомив, що надає обвинуваченому останнє слово.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор, потерпілий ОСОБА_9 , представники потерпілої ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без зміни.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_16 у судове засідання не зявились, потерпіла ОСОБА_10 була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.2 ст. 286-1 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції призначив покарання, яке є несправедливим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого, обставинам вчинення кримінального правопорушення, його наслідкам та є таким, що не досягне завдань спеціальної та загальної превенції суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Законодавець виділив підвищену суспільну небезпечність порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння, та посилив відповідальність для таких осіб у ст. 286-1 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення та наслідки, дані про особу ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Так, обвинувачений не відшкодував потерпілим жодних витрат, а також обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, зокрема: постановою серії АР №253308 від 12 жовтня 2016 року, відповідно до якої у водія ОСОБА_7 відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, постановою БР №105142 від 09 лютого 2017 року за керування ОСОБА_7 транспортним засобом у стані сп`яніння за ч.1 ст.130 КУпАП, постановою серії АР №24789 від 20 лютого 2017 року за керування ОСОБА_7 транспортним засобом, який не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, постановою серії ЕАА №047369 від 07 січня 2017 року, де ОСОБА_7 здійснив зупинку ближче 10 метрів від перехрестя вулиць Солончакова та Янтарна, чим порушив пункт 15.9.г ПДР України, постановою серії ЕАА №076833 від 27 березня 2017 року, відповідно до якої водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем Мітсубісі, державний номер НОМЕР_7 , не виконав вимоги дії знаку 2.2, постановою серії ЕАА №054796 від 28 січня 2017 року, відповідно до якої водій ОСОБА_7 о 18.50 год. у м. Дніпрі на перехресті вул. Гоголя і Чернишевського не виконав вимог знаку 4.4 (рух на право і прямо), а саме поїхав на ліво, постановою серії ЕАА №123167 від 10 липня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_7 керував тз Мітсубісі лансер, державний номер НОМЕР_7 , не маючи при собі посвідчення водія, постановою серії ЕАА №299379 від 18 лютого 2018 року, відповідно до якої ОСОБА_7 керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, постановою серії ЕАА №481786 від 13 липня 2018 року, відповідно до якої водій ОСОБА_7 , керуючи тз Тойота корола, державний номер НОМЕР_8 , порушив вимоги дорожньої розмітки 1.18 напрямок руху по смузі прямо та здійснив розворот ліворуч, постановою серії ЕАА №320269 від 11 березня 2018 року, відповідно до якої водій ОСОБА_7 керував автомобілем Тойота корола, державний номер НОМЕР_8 , не маючи при собі посвідчення водія, постановою серії ЕАК №1777435 від 22 листопада 2019 року, відповідно до якої водій ОСОБА_7 керував транспортним засобом Ланос, державний номер НОМЕР_9 , без чинного страхового полісу.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції встановлено не було.

Так, встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, тому суду необхідно всебічно досліджувати матеріали провадження щодо наявності таких обставин і у вироку наводити мотиви прийнятого рішення.

Щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним кримінального правопорушення, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги захисника, що обвинувачений частково відшкодував шкоду потерпілому ОСОБА_15 , оскільки за своєю суттю та соціальною вагомістю відшкодування шкоди не є таким, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

На думку апеляційного суду, з урахуванням керування транспортним засобом особою у населеному пункті у стані алкогольного сп`яніння, грубого порушення правил безпеки дорожнього руху із створенням загрози життю і здоров`ю для його учасників, що, як наслідок, призвело до заподіяння потерпілому ОСОБА_16 тяжкого тілесного ушкодження та спричинило потерпілому ОСОБА_15 середньої тяжкості тілесного ушкодження, призначене ОСОБА_7 покарання не можна вважати невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, про що зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник.

Покарання, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції не було викликано та допитано у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_16 та є таким, що вказує на істотне порушення вимог кримінального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, якщо судове провадження було здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не поінформованого про дату, час та місце судового засідання.

Наведена синтаксична конструкція норми процесуального закону вказує на альтернативний перелік умов для настання певного правового наслідку. Тобто, наслідок настає за наявності однієї з умов.

Разом із цим, потерпілий ОСОБА_16 надав до суду першої інстанції заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, оскільки він перебуває за кордоном. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 не має, цивільний позов заявляти не буде. У разі визнання ОСОБА_7 винуватим просив призначити йому суворе покарання.

Суд першої інстанції, врахувавши заяву потерпілого ОСОБА_16 , дійшов до висновку про проведення розгляду цього провадження без участі потерпілого ОСОБА_16 .

Враховуючи викладене, й за відсутності скарг зі сторони потерпілого про неповідомлення про розгляд справи чи про будь-яке інше порушення його прав під час розгляду справи, апеляційний суд не вбачає такі доводи апеляційної скарги достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду кримінального провадження №0000659 у суді першої інстанції, як зазначає в своїй апеляційній скарзі захисник.

Доводи апеляційної скарги захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону через не допит свідка сторони захисту є безпідставними.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 412 КПК України істотним є таке порушення, яке перешкодило чи могло перешкодити ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Не допит одного з заявлених свідків сторони захисту, двічі явку якого не було забезпечено в судове засідання захисником, за відсутності доказів того, що така особа могла надати вирішальні відомості, не свідчить про обмеження права на захист та не призвів до викривлення фактичних обставин.

Таким чином, не допит свідка не є істотним порушенням у розумінні ч.?2 ст.?412 КПК України і не входить до вичерпного переліку підстав, визначених п.?27 ч.?2 ст.?412 КПК України, які зумовлюють обов`язкове скасування вироку та призначення нового розгляду.

Доводи сторони захисту, що після завершення судових дебатів суд першої інстанції не оголосив перерву та надав обвинуваченому останнє слово апеляційний суд вважає безпідставними.

Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено обов`язку суду надавати обвинуваченому час для підготовки до останнього слова. Згідно з ч. 1 ст. 365 КПК України суд надає обвинуваченому останнє слово перед ухваленням вироку, однак вимога про обов`язкове попереднє надання часу на підготовку відсутня.

За матеріалами справи встановлено, що обвинуваченому було надано право на останнє слово, чим було забезпечено дотримання вимог КПК України.

Апеляційний суд вважає, що наведені у скарзі доводи захисника не містять відомостей, які б свідчили про допущення судом першої інстанції таких порушень кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4