ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/959/25 Справа № 202/3665/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000101 від 21.03.2025 року за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000101 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України (далі-КК) та накладено арешт на майно, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, вилучене 15.04.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти у сумі 330 000 гривень та 13 321 доларів США.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Вважають, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам справи.

Зазначають, що обставини викладені в клопотанні про накладення арешту на майно не дають підстав підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, а матеріали, якими слідчий підтверджує обґрунтованість підозри, навпаки свідчать про безпідставність повідомлення підозри та явну неповноту зібраних матеріалів для законного повідомлення особи про підозру.

Вказують, що вилучені під час обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_11 та його дружини ОСОБА_12 грошові кошти є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та не є майном підозрюваного у розумінні положень ч. 5 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК), а тому рішення про накладення арешту на все майно, вилучене з домоволодіння, в якому постійно проживають і мешкають ОСОБА_8 разом з дружиною ОСОБА_12 на стадії досудового розслідування не ґрунтується на законі та істотно порушує права іншої особи дружини підозрюваного ОСОБА_12 .

Також, на переконання сторони захисту, вилучений стороною обвинувачення грошові кошти не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК та відомостей про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти мають незаконне походження матеріали клопотання не містять.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника та підозрюваного на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисників та просила залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п.5 ч.2 та ч.4 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на вилучені 15.04.2025 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти у сумі 330 000 гривень та 13 321 доларів США, із позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, слідчий суддя послався на положення п.п.1,3 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою збереження майна та конфіскації майна як виду покарання, є необхідність накладення на них арешту.

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000101 від 21.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК(а.с.10).

15.04.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК (а.с.27-32).

15.04.2025 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, належить на праві власності ОСОБА_8 , з метою виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення: посадові інструкції фігурантів провадження та їх особові справи; бухгалтерська документація щодо взаємовідносин з НСЗУ; готівкові кошти здобуті незаконним шляхом; ПЕОМ та флеш накопичувачі; мобільні телефони; наказ про створення Центру паліативної допомоги; положення про Центр паліативної допомоги; положення про відділення паліативної допомоги; договори з НСЗУ на 2024 та 2025 роки; накази про платні послуги; звітну документацію щодо благодійних внесків; протоколи первинного оцінювання паліативного хворого; історії хвороби; додатки до історії хвороби; медичні карти стаціонарних хворих; медичні карти амбулаторних хворих; журнали обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації; карти хворого, який вибув із стаціонару; виписки із медичної карти стаціонарного хворого; виписки із медичної карти амбулаторного хворого; журнал реєстрації амбулаторних пацієнтів; консультаційні висновки спеціалістів; висновки лікарсько-консультаційної комісії; журнали запису висновків лікарсько-консультаційної комісії; акти дослідження стану здоров`я, блокноти з чорновими записами та інші медичні документи пацієнтів, які перебували у вказаному відділенні у період з березня 2024 по теперішній час, інші речі та документи, які самі по собі або в сукупності можуть бути використані як доказ (а.с.11-13).

15.04.2025 на виконання ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2025 року було проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено, зокрема, грошові кошти у сумі 330 000 гривень та 13 321 доларів США (а.с.14-16).

15.04.2025 постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 вилучені під час обшуку грошові кошти у сумі 330 000 гривень та 13 321 доларів США визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000101 від 21.03.2025 року.

Із змісту клопотання слідчого про арешт майна від 16 квітня 2025 року (а.с.1-9) вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказані грошові кошти з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання, а також запобігання можливості їх пошкодження, знищення, перетворення та відчуження.

При цьому, слідчий суддя правильно врахував, що санкція ч.3 ст. 368 КК, за якою ОСОБА_8 повідомлено про підозру, передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином за наведених в оскаржуваній ухвалі обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правових підстав, визначених п.п.1,3 ч.2 та ч.ч.3,5 ст.170 КПК, для накладення арешту на вищевказане майно, з метою збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Також слідчий суддя, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку щодо накладення арешту на вищевказане майно з позбавленням права на відчуження, користування та розпорядження вказаними грошовими коштами.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність грошових коштів у сумі 330 000 гривень та 13 321 доларів США, вилучених під час проведення обшуку 15.04.2025 року критеріям, визначеним ст.98 КПК, суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, та як такі, що суперечать матеріалам судового провадження.

Таким чином, наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132,170173 КПК, наклав арешт на належні підозрюваному ОСОБА_8 грошові кошти, з метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_8 винуватим, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 369 КК та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що вищевказані грошові кошти були набуті ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у шлюбі, який було укладено 30 жовтня 1998 року, а відтак вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, з огляду на таке.

Так, відповідно до відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі, та даних про виділ таких частин апелянтом не надано.

Зазначене унеможливлює ідентифікацію конкретної частки підозрюваного у спільному майні, через що обтяження майна в цілому є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не створює обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства. У межах кримінального провадження питання, пов`язані з правами на частку майна вказаних осіб, мають вирішуватись судом при постановленні вироку.

Водночас доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не є предметом апеляційного розгляду під час вирішення питання про арешт майна. Більше того, ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2025 року (справа №202/3665/25, провадження № 11-сс/803/956/25) під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 вже було встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року про арешт майна, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4