Провадження по справі №1-кс/522/3483/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Одеської обласної прокуратури, в порядку ст. 303 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно поданої скарги, 24 травня 2025 року ОСОБА_3 подала на адресу Одеської обласної прокуратури заяву про вчинення суддею ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 382 КК України.

25 травня 2025 року ОСОБА_3 повторно подала на адресу Одеської обласної прокуратури аналогічну заяву про вчинення суддею ОСОБА_4 злочину, передбаченого ст. 382 КК України.

Так, 22 лютого 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі

головуючого судді ОСОБА_4 (справа № 500/2395/18) ухвалив здійснити допит у судовому засіданні свідків:

1. ОСОБА_5 ;

2. ОСОБА_6 колишнього Міністра інфраструктури України;

3. ОСОБА_7 колишнього заступника Міністра інфраструктури України;

4. ОСОБА_8 колишнього начальника Управління запобігання корупції та внутрішніх розслідувань Міністерства інфраструктури України;

5. ОСОБА_9 колишнього начальника відділу внутрішніх розслідувань Міністерства інфраструктури України;

6. ОСОБА_10 колишнього начальника відділу запобігання та виявлення корупції Міністерства інфраструктури України;

7. ОСОБА_11 колишнього Голову Морської адміністрації;

8. ОСОБА_12 колишнього Першого заступника Голови Морської адміністрації;

9. ОСОБА_13 колишнього заступника Голови Морської адміністрації;

10. ОСОБА_14 колишнього директора Департаменту надання адміністративних послуг Морської адміністрації;

11. ОСОБА_15 колишнього головного спеціаліста Департаменту надання адміністративних послуг Морської адміністрації;

12. ОСОБА_16 колишнього завідувача сектору запобігання та виявлення корупції Морської адміністрації;

13. ОСОБА_17 колишнього Голову Укртрансбезпеки;

14. ОСОБА_18 колишнього Першого заступника Голови Укртрансбезпеки;

15. ОСОБА_19 колишнього начальника Антикорупційного управління Укртрансбезпеки.

Вказані свідки, які, будучи державними службовцями, надавали злочинне корупційне сприяння злочинній організації у використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_20 на так званий «пором " ІНФОРМАЦІЯ_1 »», у судовому засіданні до цього часу не допитані виключно завдяки тому, що суддя ОСОБА_4 тривалий час не вживала процесуальних заходів примусу до забезпечення явки вказаних свідків до судового засідання.

Зазначені свідки не допитані виключно через надання систематичного корупційного сприяння з боку судді ОСОБА_4 злочинній організації ОСОБА_21 у подальшому використанні підроблених документів на ім`я ОСОБА_20 на так званий «пором " ІНФОРМАЦІЯ_1 »», виготовлених у приміщенні Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , адвокатами ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та іншими особами.

Проте суддя ОСОБА_4 , зі слів скаржниці ОСОБА_3 , надаючи корупційне сприяння злочинній організації ОСОБА_21 ,, яка виготовила підроблені документи на ім`я ОСОБА_20 , вчинила злочин у виді умисного невиконання власного її рішення щодо допиту свідків до судового засідання.

У заяві, поданій у порядку статті 214 КПК України, ОСОБА_3 просила:

1. Внести відомості до ЄРДР за фактом умисного невиконання судового рішення суддею ОСОБА_4 ухвали від 22 лютого 2021 року на замовлення і на користь членів злочинної організації ОСОБА_21 з метою подальшого використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_21 на так званий «пором « ІНФОРМАЦІЯ_1 »».

2. Відкрити кримінальне провадження та притягнути до кримінальної відповідальності суддю ОСОБА_4 за вчинення злочину у формі умисного невиконання рішення суду ухвали від 22 лютого 2021 року на замовлення і на користь членів злочинної організації ОСОБА_21 з метою подальшого використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_21 на так званий «пором «Кислицький»».

3. Надати копію витягу з ЄРДР.

4. Реалізувати мої права як потерпілої особи у відповідному кримінальному провадженні.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою.

Скаржниця ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, згідно поданої заяви просила розглянути скаргу за її відсутності, вимоги скарги підтримала в повному обсязі.

У судове засідання представник Одеської обласної прокуратури не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Зслухавши скаржника, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя, вирішуючи питання, порушені в скарзі, виходить з такого.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Статтею 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Структурний аналіз наведених норм призводить до висновку, що саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Подання лише заяви не може бути безумовною підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР). Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Тобто, не підлягає внесенню до ЄРДР та не є підставою для початку досудового розслідування інформація, яка не містить об`єктивних даних, що дійсно свідчать про ознаки злочину.

Між тим, стаття 129 Конституції України передбачає право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Порядок оскарження судових рішень визначається нормами Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України тощо.

Таким чином, у разі незгоди сторони з судовим рішенням та на цьому підґрунті подання заяви до правоохоронних органів про внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення суддею та іншими посадовими особами кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ст. 382 КК України, вбачаються ознаки можливого впливу на суддю. Як наслідок може мати місце в подальшому неможливість розгляду іншої справи суддею, щодо якого внесено відомості до ЄРДР, де однією із сторін є скаржник, за чиєю скаргою було внесено відомості до ЄРДР.

Крім того, статтею 126 Конституції України закріплено гарантії незалежності і недоторканості судді та передбачено, що вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється та суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 49 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до п. 4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. за справою №1-17/2001, процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

У міжнародних документах з питань статусу та незалежності суддів, зокрема у Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основних принципах незалежності судових органів (схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та від 13 грудня 1985 року), Рекомендаціях щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийнятих резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалених резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15 грудня 1989 року), Європейському статуті судді (ухваленому Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейській хартії щодо статусу суддів (10 липня 1998 року), Всесвітній (Універсальній) хартії судді (схваленій Міжнародною Асоціацією Суддів 17 листопада 1999 року, Тайбей (Тайвань), Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року, звернуто увагу на необхідність усіма можливими національними та міжнародними органами гарантувати незалежність суддів, зокрема на те, що суддя не може бути притягнений до відповідальності за виконання своїх професійних обов`язків. Гарантування незалежності суддів також полягає у тому, щоб жоден суддя не міг приймати рішення у справі через страх, очікування користі будь-якого походження або через будь-який неналежний вплив.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статті 126 та 129 Конституції України.

Аналіз наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, свідчить про те, що заявниця всупереч вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, в своїй заяві взагалі не наводить жодних обставин, навіть короткого їх викладу, які б свідчили про вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Проте, на особистим переконанням ОСОБА_31 , в рамках розгляду цивільної справи за № 500/2395/18, суддя ОСОБА_4 тривалий час не вживала процесуальних заходів примусу до забезпечення явки свідків в судове засідання, не виконала ухвалу про допит свідків, яку же вона сама і постановила.

Аргументів на користь доводів скарги, так само як і аргументів щодо того, що суддя ОСОБА_4 є суб`єктом кримінального правопорушення за ст. 382 КК України, ОСОБА_32 не наведено.

За викладених вище обставин, слідчий суддя наголошує на тому, що подана заява про вчинене кримінального правопорушення взагалі не містить опису обставин, які б свідчили про вчинення будь-якого кримінального правопорушення, тобто, заявниця не вказала жодних юридично підтверджених фактів в чому саме полягає незаконність дій судді перерахованих в заяві про вчинення злочину, а лише поділилась своїми міркуваннями.

Окрім цього, заявниця ОСОБА_33 в своїй скарзі вдається до образливих висловів в бік судді, на кшталт такі вислови: «…корупційного сприяння з боку судді…», «….яка виготовила підроблені документи….», « …сприяння злочинній організації…».

Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013 року.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинене суддею кримінальне правопорушення, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Дослідженими матеріалами скарги, заяви про кримінальне правопорушення та додатків до скарги, встановлено, що ОСОБА_32 25.05.2025 подано одну й ту ж заяву про кримінальне правопорушення відносно судді ОСОБА_4 до наступних органів: УСБУ в Одеській області, СБУ, Одеський апеляційний суд, Офіс генерального прокурора, Одеська обласна прокуратура, Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області, Ізмаїльська окружна прокуратура Одеської області, Чорноморська окружна прокуратура Одеської області, НАБУ, Ізмаїльський РВП ГУНП в Одеській області, ДБР, ТУ ДБР в м.Миколаєві, Кабінет Міністрів України, ВРП, ВККС України, Міністерство Юстиції України, Верховний суд.

Окрім цього, згідно додатків до скарги, ОСОБА_32 в рамках розгляду справи, яка слухається в провадженні судді ОСОБА_4 заявлені чисельні ухвали про відвід судді від розгляду справи, ініційовані питання перед ВРП щодо притягнення судді ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності.

Наведені вище обставини навіть у стороннього спостерігача можуть створити уявлення фізичного та морального переслідування судді у зв`язку з виконанням ним своїх професійних обов`язків судді, здійснення тиску з метою ухвалення рішення на користь відповідної особи, що в розрізі чинного законодавства є недопустимим.

З огляду на зазначене, вимоги національного та міжнародного законодавства передбачають та гарантують незалежність судової влади, цінність такого інституту в кожному суспільстві. Незалежність судочинства є невід`ємною складовою права на справедливий судовий процес.

Таким чином, подання тільки заяви до органу досудового розслідування про внесення до ЄРДР відповідних відомостей, без зазначення деталізованих фактичних даних, які б вказували на ознаки складу кримінального правопоругення, не може бути безумовною підставою для внесення до ЄРДР відповідних відомостей та задоволення скарг на бездіяльність слідчих, прокурорів щодо невнесення до ЄРДР відомостей стосовно вчинення суддями та іншими посадовими особами правопорушень.

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_3 не містить конкретних фактичних даних, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, яке на її думку вчинено суддею, а зводиться лише до неаргументованого належним чином припущення щодо незаконних дій посадових осіб.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, як необґрунтованої.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_31 на бездіяльність уповноважених службових осіб Одеської обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_31 від 24.05.2025, - відмовити з підстав, зазначених в мотивувальній частині ухвали слідчого судді.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_34