Номер провадження по справі 1-кп/387/174/25
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

02 вересня 2025 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_4

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000420 від 07.12.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, громадянина України, проходить службу у Збройних Силах України на посаді водія 2 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого : 23.12.2022 вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч.4 ст. 296 КК України з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 3 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк на 2 роки; 21.02.2023 вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст. 125 КК України з призначеним покаранням у виді штрафу у розмірі 850 грн, судимість у встановленому порядку не знята і не погашена ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 01 вересня 2024 року надійшов обвинувальний акт зареєстрований у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000420 від 07.12.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Підготовче судове засідання по кримінальному провадженню призначено на 11 годину 10 хвилин 02 вересня 2025 року.

Від прокурора ОСОБА_3 02 вересня 2025 року надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обгрунтовуючи клопотання прокурор посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Під час обрання запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що є підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Метою продовження запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки обвинувачений обгрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та у зв`язку з доведеністю його вини, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до семи років; можливість обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки останній вчинив повторно кримінальне правопорушення під час іспитового строку, судимість в установленому порядку не знята і не погашена, а також обвинувачений ОСОБА_4 з 09.11.2024 являється таким, що самовільно залишив військову частину в якій проходив військову службу; можливість впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їхніх показань. Беручи до уваги зазначені ризики, тяжкість та обставини злочину, вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, вчинене повторно, прокурор вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання з підстав та обставин, наведених в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечень з приводу заявленого клопотання не висловили.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1ст. 9 Конституції України, ратифікованаЗаконом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другоюстатті 29 Конституції Українині хто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

До того ж у п. 114 рішення ЄСПЛ у справі "Темченко проти України" Суд зазначив, що він неодноразово встановлював у своїй практиці, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно. Інакше кажучи, п. 3 ст. 5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до положеньст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбаченихстаттею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що слідчим суддею Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 14.07.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 03.09.2025 року включно, без призначення застави.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні відповідно до чинного КПК України полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує ч. 3 ст. 331.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно до положеньст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або продовжити злочинну діяльність.

Застосовуючи запобіжний захід підозрюваному у вигляді тримання під вартою слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, а також ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України, про наявність яких свідчать наступні обставини.

Так, обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Судом враховується наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, особу обвинуваченого, який вчинив повторно кримінальне правопорушення під час іспитового строку, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, а також особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який, з огляду на наведені вище обставини, може незаконно впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчинення даного кримінального правопорушення, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому вказані ризики виправдовують необхідність продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, обставини, які свідчать про наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1ст. 177 КПК України, на цей час не змінилися, а отже, ці ризики не зменшилися, і разом з наявністю обґрунтованої підозри є підставами для продовження строку запобіжного заходу.

При продовженні запобіжного заходу судом враховано також вік обвинуваченого, сімейний стан, його стан здоров`я, місцепроживання та інші обставини, що характеризують особу обвинуваченого, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.

Також варто зазначити, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, а ризики, наведені прокурором, зокрема можливість впливати на потерпілого та свідків, переховування від правосуддя, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, про що свідчать тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину, суворість покарання, яке загрожує у випадку визнання винним, до теперішнього часу не перестали існувати і не зменшилися, тому слід дійти висновку про продовження саме раніше обраного запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Зокрема судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання суду, продовження обвинуваченому саме такого запобіжного заходу, відповідно до пп.«с» п.1 ст.5 Конвенції відповідатиме принципу пропорційності, оскільки застосований до нього запобіжний захід буде необхідним за встановлених обставин, унеможливить переховування обвинуваченого від суду.

Виходячи з наведеного, наявні підстави свідчать про обґрунтованість клопотання прокурора, тому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого доцільним є продовження строку обраного ОСОБА_4 запобіжного заходу в умовах ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», на 60 днів, а саме до 12 год. 00 хв. 01 листопада 2025 року.

Згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.176-178,182,183,194,197,199,331,369,372,395 КПК України,суд,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів) тобто до 12 години 00 хвилин 01 листопада 2025 року без визначення застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, потерпілому та направити для відома та виконання Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор».

Дату закінчення дії ухвали суду встановити: 12 година 00 хвилин 01 листопада 2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та оголошено 03 вересня 2025 року о 17 годині 00 хвилин.

Суддя ОСОБА_6