Справа № 301/4272/24

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" липня 2025 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іршавського районного суду Закарпатської області в місті Іршава кримінальне провадження №0000274 від 11.12.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ільниця, Іршавського району, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2024 року о 15 год 37 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля воріт будинку АДРЕСА_2 , де проживає його рідний брат, тримаючи у правій руці металеву викрутку червоного кольору, на грунті довготривалих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, в ході конфлікту, наніс більше двох ударів викруткою, в область лівої частини обличчя потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді: рана шкірних покривів щічної ділянки зліва, рана шкірних покривів привушної ділянки зліва, синець шкірних покривів козелка лівої вушної мушлі. Вказані тілесні ушкодження, згідно висновку експерта № 160-і від 17.12.2024 року за ступенем тяжкості кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як 21 день, згідно п. 2.3.5. „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та виникли від колючого предмету по механізму удару, яким могла бути викрутка та вкладаються у дату події що мала місце 10.12.2024.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме - нанесення потерпілому умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.125 КК України визнав частково, суду пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 є його рідним братом, з яким вони вже довгий час не спілкуються. 10 грудня 2024 року, близько 16 години, він за необхідністю, так як у нього поламалась бензопила, пішов до ОСОБА_8 щоб її справити. Через дорогу від ОСОБА_9 проживає його брат ОСОБА_10 . Коли брат (потерпілий) почув, що той стукає до сусіда в ворота, вийшов та покликав його. Але підійшовши до ОСОБА_11 той почав його ображати, декілька разів вдарив, та намагався забрати бензопилу. Обороняючись він також наніс декілька ударів в тулуб ОСОБА_11 , при цьому тримаючи у руках пилку і ключ до неї. Вирвав з рук брата пилку, поклав її на землю, після чого вдарив ОСОБА_11 по обличчі, можливо зачепив ключем, але він вдарив обороняючись, скільки разів вдарив не пам`ятає, під час бійки за шию брата не тримав. Конфлікт був не більше 5 хвилин. На ньому були також тілесні ушкодження але він до медичного закладу не звертався. Заперечує той факт, що був в стані алкогольного сп`яніння, так як повернувшись додому після конфлікту, лиш тоді випив декілька грамів горілки, щоб заспокоїтись. Шкодує, що так сталось, але він захищався. Цивільний позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_3 вину визнає частково, він не заперечує, що наносив тілесні ушкодження потерпілому, але заперечує той факт, що нанесення були умисні, він захищався від потерпілого так як той його спровокував на конфлікт. Вимоги цивільного позову вважає недоведеними, просить відмовити в його задоволенні. Також, просить відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат по правовій допомозі, на підтвердження яких як потерпілим так і його представником не надано належних доказів.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що 10 грудня 2024 року, близько 16 години він почув як хтось стукає довго до сусіда в ворота. Вийшовши на вулицю він побачив рідного брата ОСОБА_3 (обвинуваченого) , який повідомив, що прийшов не до нього а до сусіда. Він його попросив, щоб не стукав, так як можливо сусіда немає вдома. Але брат у відповідь почав ображати його та підійшовши впритул вдарив по обличчю тричі, перший раз кулаком по голові а двічі комбінованим ключем (до бензопили) в шию та по обличчю, при цьому бензопилу брат поставив біля себе. Після першого удару він відчув запаморочення. Коли брат вдарив його ключем, він вирвав його з рук брата і зайшов до свого подвір`я. Ключ кинув біля воріт на подвір`ї. Брат відразу пішов додому. З рани на обличчі текла сильно кров. Допомогу надавав сусід ОСОБА_12 , він і викликав швидку допомогу. У лікарню його занесли на ношах. Після надання медичної допомоги в лікарні, через три дні був вже вдома.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 зазначив, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю доведена під час розгляду кримінального провадження, міру покарання залишив на розсуд суду, цивільний позов просить задоволити.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , вина обвинуваченого в нанесенні потерпілому ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження, підтверджується показами самого обвинуваченого, показами потерпілого, свідків та дослідженими під час судового розгляду доказами.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що є дружиною потерпілого ОСОБА_6 та працює у школі. 10 грудня 2024 року їй на роботу зателефонував сусід ОСОБА_14 та повідомив, що між її чоловіком та його братом ОСОБА_15 (обвинуваченим) стався конфлікт, під час якого ОСОБА_16 вдарив її чоловіка в шию і в голову та його забрала швидка. Прийшовши додому вона побачила , що на подвір`ї була кров, і чоловікова сорочка, яка лежала на подвір`ї, також була в крові. Чоловік був у лікарні декілька днів. Але після лікарні ще тривалий час почувався погано.

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що є сусідом ОСОБА_6 (потерпілого). Восени 2024 року, точної дати не пам`ятає, він домовився з обвинуваченим щоб ремонтувати бензопилу. Після 12 години, точний час не пам`ятає, почув на вулиці лайку. Відкривши хвіртку на вулицю, він побачив біля свого будинку обвинуваченого ОСОБА_3 у якого на руках була кров. Відразу пішов до сусіда ОСОБА_6 , так як почув там крики, та зайшовши на подвір`я, побачивши, що у потерпілого з шиї текла кров, негайно викликав швидку та почав надавати допомогу. Конфлікт бачив тільки на відео, яке передав працівникам поліції записане зі своїх камер відеоспостереження. На запитання до ОСОБА_6 , що сталось, той відповів, що його вдарив брат ( ОСОБА_3 ) викруткою в шию.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 стверджується також сукупністю зібраних по справі та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме:

-відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10.12.2024, старшим дізнавачем ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області прийнято усну заяву від ОСОБА_6 про спричинення тілесних ушкоджень (а.с.9-11) ;

-відповідно до підсумку висновку експерта № 160-і від 17.12.2024 згідно якого, на час судово медичної експертизи у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості слід кваліфікувати , як легке тілесне ушкодження, що має незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше, як 6 днів, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» та легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше 21 дня, згідно п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України, від 17.01.1995. Потерпілий ОСОБА_6 зазнав не менше двох ударів в описані ділянки тіла за вказаним механізмом. На час спричинення йому тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_6 міг знаходитися як у вертикальному чи близькому до нього так у горизонтальному чи близькому до нього положенні тіла. Зважаючи на локалізацію, поширенність та ступінь прояву виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень , останні не характерні для падіння на площині (а.с.58-61);

-переглянутим відеозаписом з диска (а.с.69).

При викладених обставинах, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вирішив, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 мали місце. Ці діяння містять склад кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України нанесення потерпілому умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому заходу примусу і порядку її відбування разом зі ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення (проступку), його наслідки, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.125 КК України за класифікацією кримінальних правопорушень, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, мотив, мету та спосіб вчинення діяння, особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, на його утриманні фізичні особи не перебувають, пенсіонера, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, обставини, що обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Щодо обставини, що обтяжує покарання, зазначеної в обвинувальному акті «вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння» то суд не може взяти таку обставину до уваги, з причини, що як вбачається з матеріалів справи досудового розслідування, а саме Акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного , наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 491 від 10.12.2024 (а.с.13 ) проведеного відносно ОСОБА_3 (обвинуваченого) огляд на стан алкогольного сп`яніння о 18 годині 25 хвилин. Сама подія сталась о 15 год 37 хв. Крім цього, як обвинувачений так і потерпілий у поясненнях зазначили, що обвинувачений ОСОБА_3 після конфлікту відразу пішов додому. Сам обвинувачений заперечує, що під час конфлікту з братом був в стані алкогольного сп`яніння, а вживав алкогольні напої вже після того як прийшов додому, і дане заперечення, під час дослідження доказів, не було спростовано. Тому, складений 10.12.2024 Акт медичного огляду №491, не може бути підтвердженням перебування ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладене, за переконанням суду, призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст. 125 КК України у виді штрафу буде найбільше відповідати принципам та цілям призначення покарань необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Обмежень для призначення даного виду покарання до обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Цивільний позов слід задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з вимогами статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже згідно принципу диспозитивності суд розглядає цивільний позов у межах пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення.

При розгляді позову у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 цивільний позов підтримав, просить його задовольнити.

Потерпілий зазначив, що своїми неправомірними діями обвинувачений наніс йому матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування, в сумі 49 998 грн. Крім цього, під час судового розгляду збільшив матеріальну шкоду до 54 848 грн в зв`язку з додатковим лікуванням за наслідками нанесеної травми йому обвинуваченим 10.12.2024. Підтвердження матеріальної шкоди долучено до позовної заяви оригінали фіскальних чеків.

Щодо моральної шкоди в сумі 150 000 грн зазначив, що шкода полягає в тому, що діями ОСОБА_3 йому було спричинено тілесні ушкодження, значними моральними та душевними стражданнями, що носять триваючий характер, через істотні зміни в особистому житті внаслідок неможливості вести звичний спосіб життя. Він і по даний час лікується за наслідками нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи встановлені та досліджені судом обставини справи суд приходить до висновку, що потерпілому ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, яка полягала у тому, що через спричинення йому тілесних ушкоджень він змушений був пережити душевні страждання, як під час події, так і після неї, перенести фізичний біль.

Керуючись вимогами розумності і справедливості, враховуючи вік обвинуваченого та вік потерпілого і розмір страждань, які переніс потерпілий через отримані тілесні ушкодження, а також норму Закону, згідно якої моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування, суд вважає, що належною грошовою компенсацією в частині задоволення моральної шкоди за заявленим позовом буде сума в розмірі 10 000 гривень.

Щодо матеріальної шкоди, суд зазначає, що з досліджених в судовому засіданні доказів витрат на лікування потерпілого встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 поніс матеріальні витрати, що підтверджується наданими фіскальними чеками (а.с.57-62) та фіскальними чеками поданими з заявою про збільшення позовних вимог. Суд зазначає, що потерпілим надано чеки при оплаті за медичні препарати під час лікування з яких на 6 чеках (а.с.57) є чеками по оплаті в відповідній аптеці, на яких відсутні будь які відомості щодо товару, а також на фіскальному чеку № 42334 (а.с.60) на суму 1420, 98 стоїть відмітка про безоплатне отримання клієнтом відповідних медичних препаратів. Також, (а.с. 62) за наявності фіскальних чеків, що підтверджують проїзд потерпілого на транспорті пов`язаний з лікуванням наявні, вбачається два чеки на одну і ту саму дату та час.

Крім цього, суд бере до уваги витрати на медичну допомогу понесені потерпілим в період з 02.04.2025 по 10.04.2025, які підтверджуються наданою випискоюепікриз із медичної картки стаціонарного хворого №4890 з якої вбачається, що ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з 02.04.2025 по 10.04.2025 « Анамнез хвороби : в анамнезі травма вуха, колюче поранення завушної області отримав, лікувався у Іршавській РЛ, посттравматична травма. Скерований в н/в ЗОКЛ для лікування ». При цьому , суд звертає увагу, що деякі надані чеки, разом з заявою про збільшення позовних вимог, є нечитабельними та є неналежними доказами.

З чого слідує, що вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково на загальну суму 35203 грн 40 коп.

Крім матеріальної та моральної шкоди просить стягнути процесуальні витрати за надану правову допомогу, послугами якого він вимушений був скористатися для захисту своїх порушених прав та законних інтересів, що підтверджується договором про надання правничої допомоги від 23.12.2024, додатком до договору про надання правничої допомоги від 23.12.2024, актом виконаних робіт та затраченого адвокатом часу від 11.07.2025, та розрахунковими квитанціями №11 від 23.12.2024 та №11-а від 14.05.2025 на загальну суму 21 000 грн.

Проте, суд не погоджується із визначеною сумою у 21 000 грн, оскільки вважає, що така сума є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг.

З урахуванням вищенаведених правових норм щодо вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню та стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 процесуальні витрати понесених ним на правову допомогу, у зв`язку з розглядом справи у розмірі 10 000 грн.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.100, 368, 370, 374, 376, 615 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ( п`ятдесят п`ять тисяч двісті три ) грн 40 коп, з яких 35203 ( тридцять п`ять двісті три ) грн 40 коп матеріальна шкода, 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп моральна шкода та 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп здійсненні потерпілим процесуальні витрати за правову допомогу.

В іншій частині заявленого цивільного позову відмовити.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000274 від 11.12.2024:

-сорочку в клітинку біло-сірого кольору, що упакована у паперовий конверт НПУ СУ повернути потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

-металевий комбінований ключ червоного кольору, що упакована у паперовий конверт НПУ СУ знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Іршавського

районного суду : ОСОБА_1