КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №362/329/24 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1482/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

08 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за № 0001018 від 22.11.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2024 року щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Усть-Юган Нефтюганського району Тюменської області РФ, українець, громадянин України, освіта середня, працює без укладення трудової угоди, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 08.06.2023 вироком Подільського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, звільненого у зв`язку з відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8

в с т а н о в и л а:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимий за злочини проти власності, на шлях виправлення не став, та розуміючи, що не території України введено воєнний стан з 05:30 год. 24.02.2022 на підставі Указу Президента і який діє дотепер, вчинив новий умисний злочин за таких обставин.

02.11.2023 у денний час доби (більш точного часу не встановлено) ОСОБА_6 проходив повз домоволодіння, що у АДРЕСА_2 , до якого мав доступ за згодою власника ОСОБА_9 . Тоді у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна для особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, за допомогою ключів, потрапив до будинку № 3, який розташований за вищезазначеною адресою, звідки викрав мотоблок «HUNDAI T1000», картоплевикопувач К1, колеса «HUNDAI» у кількості 2 шт., які належать потерпілому ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 11 410, 22 гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковано, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто за ч.4 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити йому покарання на пробаційний нагляд.

В обгрунутування апеляційної скарги вказує, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, допомогав слідству, претензій від потерпілого не має, майно потерпілому повернув, збитки відсутні.

В доповненнях до апеляційної скарги просив скасувати вирок для нового перегляду справи з урахуванням вимог нового закону щодо крадіжок.

Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення не подавав, а тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 , за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, та учасниками судового провадження не оспорюються, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 185 КК України, а тому, згідно із ст. 404 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу суворості призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Всупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином проти власності, обставиною, яка пом`якшує покарання судом першої інстанції визнано і враховано - щире каяття, до обставин, які обтяжують покарання суд першої інстанції відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності у тому числі за злочини проти власності, на диспансерних психіатричному і наркологічному обліках не перебуває, не має постійного місця проживання, на життя заробляв тимчасовими заробітками, розлучений, утриманців не має. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідним й достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових злочинів буде покарання в межах, установлених санкцією інкримінованої їй статті, відповідно до положень КК України у виді позбавлення волі.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній меті покарання, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, допомогав слідству, претензій від потерпілого не має, майно потерпілому повернув, збитки відсутні, як на підстави пом`якшення йому покарання, то колегія суддів вважає їх неспроможними, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, судом першої інстанції визнано та враховано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття. Виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуюче ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Отже, щире каяття передбачає, окрім щирого жалю особи у вчиненні кримінальних протиправних діянь та осуду своєї поведінки, ще й визнання особою своєї вини. Таким чином, враховуючи, що щире каяття ОСОБА_6 було визнано і враховано судом першої інстанції обставиною що пом`якшує покарання, підстав для визнання окремою обставиною, що пом`якшує покарання - визнання вини обвинуваченом, колегія суддів не вбачає.

Що ж до сприяння у розкритті злочину, то дана обставина не знайшла свого відображення в матеріалах кримінального провадження, оскільки жодних даних про надання ОСОБА_6 органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, тобто в активному сприянні у розкритті злочину, матеріали справи не містять, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Не встановлено такої обставини, і під час досудового розслідування.

Що стосується повернення майна, то з матеріалів справи слідує, що майно, яке обвинувачений ОСОБА_6 викрав було повернуто потерпілому не самим обвинуваченим, а працівниками правохоронних органів, а тому, факт повернення майна потерпілому працівниками правоохоронних органів, які вилучили це майно, не можна вважати добровільним волевиявленням обвинуваченого щодо усунення заподіяної ним шкоди, оскільки сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила злочин, воно полягає в усуненні саме винною особою наслідків скоєного правопорушення.

Щодо відсутності претензій з боку потерпілого, то як про це зазначено вище, викрадене майно було повернуто потерпілому, а відсутність цивільного позову з боку потерпілого, свідчить лише про те, що останній не виявив бажання скористатись своїм правом на відшкодування майнової та/або моральної шкоди.

Таким чином, наведені апеляційній скарзі обставини не є такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та можуть бути підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі.

З приводу посилань обвинуваченого в доповненнях до апеляційної скарги на Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), то колегія суддів зауважує.

Положеннями частини 1статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_6 вчинив 02.11.2023.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 684 грн.

Ураховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2023 році, становить 2684 грн.

Водночас, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що своїми діями ОСОБА_6 заподіяв матеріальну шкоду потерпілому в розмірі 11410, 22 грн., що є більшим за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а тому вчинене ОСОБА_6 діяння є кримінально караним, і підстави для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відсутні.

Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку обвинуваченою до апеляційного суду не надано.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б ставили під сумнів правильність висновків суду, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_6 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2024 у кримінальному провадженні № 0001018 від 22.11.2023 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4