Справа № 158/2718/23
Провадження № 1-кп/0158/11/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження № 0000215 від 23.07.2023 року, об`єднане в одне провадження із кримінальним провадженням № 0000126 від 24.10.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

В С Т А Н О В И В

22.07.2023 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Залісоче, на вул. Дворецькій, Луцького району Волинської області, а саме на ґрунтовій дорозі поруч будинку № 27, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на грунті тривалих неприязних відносин, після словесного конфлікту, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечних наслідків, наніс 1 (один) удар кулаком правої руки в область лівої частини обличчя потерпілої особи з інвалідністю 3 групи по зору ОСОБА_4 , заподіявши їй тілесне ушкодження у вигляді субкон`юктивального крововиливу лівого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Він же, 22.07.2023 року близько 21 год. 00 хв., перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті тривалих неприязних відносин, після словесного конфлікту, в той час коли потерпіла присіла намагаючись уникнути ударів, умисно кистями рук схопив та стиснув плечі потерпілої пенсіонерки ОСОБА_7 , заподіявши їй тілесне ушкодження у вигляді синців в ділянці правого та лівого плеча, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 22.07.2023 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Залісоче Луцького району Волинської області, маючи умисел, направлений на порушення конституційного права громадянина на недоторканість іншого володіння особи, діючи на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству, без вмотивованого рішення суду, відсутності невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, в порушення вимог ст.30 Конституції України, без добровільної на те згоди та всупереч волі володільця домоволодіння потерпілої ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, в присутності дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не маючи законних підстав для відвідування вищевказаного домоволодіння, відчинив металеву хвіртку через, яку, в подальшому, незаконно проник на територію подвір`я житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив конституційне право ОСОБА_4 на недоторканість іншого володіння особи, передбачене ст. 30 Конституції України.

22.07.2023 року близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в с. Залісоче Луцького району Волинської області, маючи умисел, направлений на порушення конституційного права громадянина на недоторканість іншого володіння особи, діючи на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству, без вмотивованого рішення суду, відсутності невідкладних випадків, пов?язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, в порушення вимог ст.30 Конституції України, без добровільної на те згоди та всупереч волі володільця домоволодіння - потерпілої ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, в присутності дитини - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не маючи законних підстав для відвідування вищевказаного домоволодіння, із застосуванням сили та шляхом розхитування металевих воріт, які були зачинені на металевий засув, відчинив їх та, в подальшому, незаконно проник на територію подвір`я житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив конституційне право ОСОБА_4 на недоторканість іншого володіння особи, передбачене ст. 30 Конституції України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинувачені не визнав. За фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 суду пояснив, що дійсно 22.07.2023 року між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, однак будь-яких тілесних ушкоджень їй не наносив. Ближче як на метр до потерпілої не наближався.

За фактом незаконного проникнення до домоволодіння ОСОБА_4 , суду пояснив, що 22.07.2023 року, ввечері вони спільно з братом ОСОБА_6 навідались до помешкання ОСОБА_9 з метою з`ясування поширення ОСОБА_10 у соціальній мережі неправдивої інформації щодо них. Не заперечив, що відчинив хвіртку, при цьому дозволу від власників домоволодіння не отримував, та увійшов на прибудинкову територію. Водночас, просив врахувати, що його дії були спровоковані ОСОБА_11 , оскільки остання вилила на обвинувачених воду з невідомою речовиною.

Зазначив, що лише вибив відро у ОСОБА_7 , однак будь-яких тілесних ушкоджень останній не наносив. На вимогу власника домоволодіння залишити території подвір`я - відмовлявся, оскільки хотів владнати ситуацію. Не заперечив, що на подвір`ї перебувала дитина, яка була спостерігачем вказаних подій. Цивільні позови не визнає.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому обвинувачені не визнав. Надав суду пояснення аналогічні ОСОБА_12 . Цивільні позови не визнає.

Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_13 просив суд виправдати його підзахисних.

За фактом нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_10 зі сторони ОСОБА_12 , просив суд врахувати, що відповідно до відкритих медичних даних у інтернет ресурсах, тілесне ушкодження, яке зафіксовано у висновку експерта могло бути спровоковано підвищеним артеріальним тиском. А зважаючи, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази причетності ОСОБА_14 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 - слід вважати вірним утворення такого саме від тиску.

Факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_16 заперечив та просив врахувати на відсутність доказів такого.

Факт незаконного проникнення на територію домоволодіння потерпілих фактично не заперечив (неодноразово на уточнюючі запитання суду повідомляв, що обвинувачені перебували на території ОСОБА_9 без дозволу на те останніх), однак просив врахувати, що такі дії ОСОБА_14 та ОСОБА_17 були спровоковані самими потерпілими, що виразились у поширенні недостовірної інформації у соцмережах та обливанні речовиною невідомого походження. За таких обставин вважає, що дії обвинувачених не можуть вважатись незаконними та підпадати під покарання.

Незважаючи на не визнання своє вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , їх винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується сукупністю доказів, дослідженими безпосередньо у судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_4 суду пояснила, що 22.07.2023 року вона їхала велосипедом по вул. Дворецькій в с. Залісоче. По дорозі побачила, що діти Карповичів ображають сусідську дівчинку: зупинилася та зробила зауваження. В той час до неї підійшли ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які почали погрожувати та ображати її нецензурною лайкою. Під час словесного конфлікту ОСОБА_5 вдарив її кулаком в ліве око. Дані події знімала на телефон та, в подальшому, поширила у соціальній мережі «Фейсбук».

По факту незаконного проникнення до її домоволодіння повідомила, що цього ж дня, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийшли до неї з вимогою видалити відео з мережі «Фейсбук». ОСОБА_6 штовхнув хвіртку, яка відкрилася та, в подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зайшли без дозволу на територію її домоволодіння, яке покинути відмовлялися. Пояснила обставини спричинення тілесних ушкоджень її матері ОСОБА_7 .

Пред`явлений цивільний позов підтримала, за обставинами викладеними в ньому, просила його задовольнити. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 22.07.2023 року до неї зателефонувала дочка ОСОБА_4 , яка повідомила, що її побив ОСОБА_5 , однак очевидцем вказаних подій не була.

Цього ж дня, у вечірню пору доби, до них додому прийшли ОСОБА_5 та ОСОБА_18 . Оскільки, останні були агресивно налаштовані, облила їх водою. ОСОБА_6 відчинив ворота, проник на територію домоволодіння та наніс удари рукою по плечах та голові.

Пред`явлений цивільний позов підтримала, за обставинами викладеними в ньому, просила його задовольнити. Вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повинні понести суворе покарання.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_19 наголосив, що у матеріалах справи достатньо доказів, які підтверджують винуватість обвинувачених. Ймовірний факт провокації зі сторони потерпілих не може сприйматись як звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_12 та ОСОБА_17 .

Цивільні позови просить задовільнити у повному обсязі, оскільки потерпілі та малолітня дитина пережили неймовірний стрес від пережитого та до сих пір проживають у стані постійної небезпеки зі сторони обвинувачених, оскільки проживають у одному населеному пункті.

Вважає, що міра покарання у виді позбавлення волі буде достатньою для виправлення та перевиховання обвинувачених.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що почула жіночий крик. Вибігла на вулицю, де стала свідком конфліктної ситуації ОСОБА_4 та її сусідами. Момент нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не бачила. Зауважила лише, що потерпіла була налякана, наголошувала, що її вдарили по голові.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що очевидцем події не була. Від сина отримала інформацію, що відбувся конфлікт між обвинуваченими та ОСОБА_4 . При спілкуванні з останньою, стало відомо про те, що її вдарив ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_22 мати обвинувачених суду показала, що була очевидцем події. Ствердила, що ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не наносив. Винуватцем конфліктної ситуації вважає потерпілу. Щодо конфлікту, який відбувся того ж дня ввечері, суду пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли до ОСОБА_4 по факту розповсюдження відеозапису в мережі інтернет. Зазначила, що обвинувачені зайшли на територію домоволодіння з дозволу, будь-якої заборони заходити на вказану територію не було. Вважає, що конфлікт відбувся на подвір`ї, через те, що ОСОБА_7 почала обливати хлопців водою.

Свідок ОСОБА_23 вітчим обвинувачених, суду показав, що вийшов на дорогу, де побачив ОСОБА_4 , яка кричала та знімала щось на телефон. Ствердив, що ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не наносив. Про обставини, що відбулися ввечері того ж дня повідомив, що зі слів дружини йому стало відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_18 пішли до ОСОБА_4 . Він намагався їх зупинити. Вважає, що конфлікт відбувся на подвір`ї, через те, що ОСОБА_7 почала обливати хлопців невідомою речовиною. Крім того, ствердив, що ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не наносив.

Свідок ОСОБА_24 підтвердив той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зайшли на територію домоволодіння ОСОБА_4 без будь-якого запрошення.

Свідок ОСОБА_25 суду показав, що очевидцем конфлікту не був.

Свідок ОСОБА_26 суду показала, що очевидцем події не була. Чула лише відголосок конфлікту між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Винуватість ОСОБА_5 у вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повністю підтверджується сукупністю електронних та письмових доказів, а також поясненнями експерта, досліджених та наданих безпосередньо в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.07.2023 року, від ОСОБА_4 прийнято усну заяву про те, що цього ж дня ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , наніс один удар рукою в область обличчя (т. 2 а.с. 4).

Згідно висновку експерта № 422 від 26.07.2023 року, у ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження: локальний субкон`юнктивальний крововилив лівого ока. Дане тілесне ушкодження виникло в результаті травмуючої дії тупого предмету, більш детальна характеристика якого не відобразилась в морфології ушкодження, цілком можливо в час вказаний підекспертною та в постанові. За ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявленого у ОСОБА_4 тілесного ушкодження виключається можливість його виникнення під час падіння з висоти власного зросту (т.2 а.с.6).

З дослідженого в судовому засіданні електронного доказу - CD-R диску «НР» та протоколу огляду від 24.07.2023 року вбачається наявність словесного конфлікту, який мав місце 22.07.2023 року в с. Залісоче по вул. Дворецькій між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Зафіксовано момент, коли ОСОБА_5 із використанням нецензурної лексики почав дуже швидко, з агресією, наближатись в бік потерпілої ОСОБА_4 . У момент коли ОСОБА_27 знаходився біля ОСОБА_10 , чути характерний звук, одразу після якого остання почала плакати та кричати; повідомила про виклик поліції. Крім того, зафільмовано подальший словесний конфлікт між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , в якому потерпіла повідомила про нанесення їй тілесних ушкоджень (т. 2 а.с.8-22).

В ході слідчого експерименту від 26.07.2023 року з фототаблицями до нього, проведеного за участю ОСОБА_4 , у присутності понятих, остання детально розповіла про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , а саме одного удару кулаком правої руки в область лівої частини обличчя (ока) (т. 2 а.с. 24-26).

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 22.07.2023 року, від ОСОБА_7 прийнято усну заяву про те, що цього ж дня о 21 год. 06 хв. ОСОБА_5 , ОСОБА_28 , та ОСОБА_6 на території подвір`я вчинили сварку, погрожували фізичною розправою, шарпали ОСОБА_7 за руки, внаслідок чого в останньої утворились синці. (т. 2 а.с. 28).

Згідно висновку експерта № 412 від 24.07.2023 року, у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження: синці в ділянці правого та лівого плеча. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету), з обмеженою травмуючою поверхнею, цілком можливо в результаті стискання пальцями рук сторонньої особи, в час вказаний підекспертною та в постанові. За ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень виключається можливість їх виникнення під час падіння з висоти власного зросту (т.2 а.с.32).

В ході слідчого експерименту від 26.07.2023 року з фототаблицями до нього, проведеного за участю ОСОБА_7 , у присутності понятих, остання детально розповіла та показала на статисту про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 33-36).

В ході проведення слідчого експерименту від 26.07.2023 року з фототаблицями до нього, проведеного за участю ОСОБА_4 , у присутності понятих, остання детально розповіла та показала на статисту про обставини нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 37-39).

Експерт ОСОБА_29 в судовому засіданні, яка проводила судову-медичну експертизу, констатувала, що тілесні ушкодження ОСОБА_4 отримала виключно внаслідок нанесення їй удару за обставин, викладених потерпілою. Від інших супроводжуючих факторів, наявні у ОСОБА_4 тілесні ушкодження виникнути не могли. Категорично заперечила версію сторони захисту щодо утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_15 від можливого артеріального тиску.

Вищевказані докази нівелюють покази свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_23 щодо непричетності ОСОБА_5 до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Крім того, винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України повністю підтверджується сукупністю електронних та письмових доказів досліджених безпосередньо в судовому засіданні.

Суд зауважує, що під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Згідно письмової заяви ОСОБА_4 від 28.08.2023 року, остання цього ж дня звернулася до начальника ВП № 1 (м.Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області із проханням внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 162 КК України, який був вчинений відносно неї 22.07.2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_31 (т. 2 а.с.94).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 350569224 від 16.10.2023 року, копії договору дарування житлового будинку від 16.10.2023 року, ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с. 96, 97-99).

Крім того, за вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_32 , ОСОБА_7 та ОСОБА_33 (т. 2 а.с.66).

Відповідно до довідки № 1438 від 28.12. 2023 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площе. 0,25 га, перебуває у користуванні ОСОБА_4 (т. 2 а.с.126).

З дослідженого в судовому засіданні електронного доказу - CD-R диску та протоколу огляду від 24.07.2023 року, вбачається що ОСОБА_7 підходить до хвіртки та закриває її, а також забороняє ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заходити на територію будинковолодіння. В подальшому, ОСОБА_18 обома руками розхитує ворота, внаслідок чого вони відчиняються. Даним відеозаписом підтверджується факт проникнення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 113 -130).

Разом з цим, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заперечили щодо проникнення на територію домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказані докази спростовують твердження свідка ОСОБА_30 проте, що ОСОБА_5 та ОСОБА_18 зайшли на територію домоволодіння зі згоди власника.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеності вини у його вчиненні.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися у заподіянні умисного тілесного ушкодження та у незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення (проступки), передбачені ч. 1 ст. 125 , ч. 1 ст. 162 КК України.

Також суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразилися у незаконному проникненні до іншого володіння особи, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків.

Крім того, суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України: вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та щодо особи похилого віку.

Суд також враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, до кримінальної відповідальності не притягався, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України: вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини.

Прокурор в судових дебатах, зважаючи на доведеність вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України; ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, приймаючи наявність обтяжуючих обставин, відсутність пом`якшуючих обставин, просив призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, без застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_19 в судових дебатах, щодо призначення покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю підтримав позицію прокурора. Цивільні позови підтримав з підстав, викладених у них, просив їх задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в судових дебатах цивільні позови підтримали, просили їх задовольнити. Щодо призначеного покарання підтримали позицію прокурора.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_13 в судових дебатах, посилаючись на те, що конфліктна ситуація виникла з вини та провокативних дій потерпілої ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , відсутність умислу на вчинення кримінальних правопорушень, недоведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, вважає, що в діях його підзахисних відсутній склад кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим просив виправдати останніх.

Обвинувачений ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судових дебатах просили суворо не карати.

Заслухавши учасників процесу, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, позицію всіх учасників, даних про осіб обвинувачених, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст. 50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 притягуються до кримінальної відповідальності, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання в межах санкції статей, за якими вони притягуються до кримінальної відповідальності, із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначення такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Вирішуючи заявлені цивільні позови ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Відповідно до позовної заяви, поданої ОСОБА_4 , остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять) грн., завдану, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 40000 (сорок тисяч) моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Посилаючись на норми цивільного законодавства, що регулюють питання відшкодування шкоди, вказує, що дій ОСОБА_5 щодо нанесення їй тілесних ушкоджень, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу та коштів, спричинили моральні та фізичні страждання, які внесли негативні зміни у її життя. Стверджує, що вона є інвалідом 3 групи по зору. Внаслідок удару отримала тілесні ушкодження у вигляді субкон`юктивального крововиливу лівого ока, що негативно вплинуло на стан її здоров`я, у зв`язку чим змушена була звертатись до лікарів.

Крім того зазначає, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, їй також спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях. Вказує, що дії обвинувачених під час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення супроводжувались образливими висловами, погрозами. Внаслідок таких дій вона відчула страх за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я членів її сім`ї, в тому числі її малолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка дуже сильно злякалась, сильно плакала та кричала.

Окрім іншого, вказує, що обвинувачені з моменту вчинення кримінальних правопорушень, не цікавились її життям та здоров`ям, не попросили вибачення за вчинене (т. 1 а.с.151-156).

Відповідно до позовної заяви, поданої ОСОБА_7 , остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на її користь моральну шкоду у розмірі 20000 (двадцять) грн., завдану, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 40000 (сорок тисяч) моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Посилаючись на норми цивільного законодавства, що регулюють питання відшкодування шкоди, вказує, що дій ОСОБА_5 щодо нанесення їй тілесних ушкоджень, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу та коштів, спричинили моральні та фізичні страждання, які внесли негативні зміни у її життя. Крім того зазначає, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, їй також спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях. Вказує, що дії обвинувачених під час вчинення вищевказаного кримінального правопорушення супроводжувались образливими висловами, погрозами. Внаслідок таких дій вона відчула страх за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я членів її сім`ї, в тому числі її малолітньої онуки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка дуже сильно злякалась, сильно плакала та кричала.

Окрім іншого, вказує, що обвинувачені з моменту вчинення кримінальних правопорушень, не цікавились її життям та не попросили вибачення за вчинене. Прсить суд врахувати, що кримінальні правопорушення вчинено відносно неї, як особи пенсійного віку, що значно впливає на її самооцінку (Т. 1 а.с. 175-180).

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.04.2024 року вказані цивільні позови прийнято до розгляду в межах даного кримінального провадження (т.1 а.с.182).

Вислухавши доводи потерпілих та їх представника, які позов підтримали з підстав, викладених у них; обвинувачених та їх захисника, які щодо задоволення цивільних позовів заперечили, дослідивши матеріали кримінального провадження і надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана злочином, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Також суд бере до уваги і те, що як вірно визначено у п. 6.4. Методичних рекомендаціях Листа Мінюсту від 13.05.2004р. N 35-13/797 "Відшкодування моральної шкоди" моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Згідно вимог ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, суд враховуючи, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , які полягали в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження; ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - у незаконному проникненні до іншого володіння особи, потерпілим заподіяно моральну шкоду порушенням звичайного порядку життя.

Також судом прийнято до уваги і те, що потерпілі перенесли душевні страждання, пережили емоційний стрес. Суд враховує, що кримінальні правопорушення вчинено відносно особи з інвалідністю та особи пенсійного віку, в присутності малолітньої дитини.

Однак, суд вважає, що потерпілими та їх представником не доведено розмір моральної шкоди, а тому такий підлягає зменшенню.

Враховуючи викладене, зважаючи на доведеність вини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Щодо вимог потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та їх представника адвоката ОСОБА_19 про стягнення з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження, а згідно ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

На підставу стягнення витрат правової допомоги потерпілими було надано ордери на представництво їх інтересів адвокатом ОСОБА_19 (т.1 а.с. 127, 128).

Повноваження адвоката підтверджується свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю № 1359 від 28.01.2022 року (т.1 а.с.129-130).

В судових дебатах представник потерпілих адвокат ОСОБА_19 зазначив, що оскільки питання про судові витрати вирішується в порядку цивільного судочинства, тому докази їх понесення будуть надані суду протягом п`яти днів, з дня ухвалення вироку суду.

Однак, як зазначено вище, питання про стягнення процесуальних витрат вирішується в порядку кримінального судочинства та у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, розмір яких, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та їх представником адвокатом ОСОБА_19 , на момент ухвалення вироку, процесуальні витрати, понесені на оплату правової допомоги документально не підтверджені, суд приходить до висновку, що в їх стягненні з обвинувачених слід відмовити.

Питання про речові докази вирішити у відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинувачених не застосовувався, підстави для його застосуванні відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України - у виді 150 (ста п`ятдесяти) годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді 1 (одного) року 2 (двох) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання - 1 (один) рік 2 (два) місяці обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік 2 (два) місяці, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8000 (вісім тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5000 (п`ять тисяч) грн., по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. з кожного, у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 162 КК України.

В задоволенні решти позову - відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 3000 (три тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 125 КК України.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3000 (три тисячі) грн., по 1500 (одній тисячі п`ятсот) грн. з кожного, у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 162 КК України.

В задоволені решти позову - відмовити.

У задоволенні клопотання представника потерпілих про стягнення з обвинувачених на користь потерпілих судових витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги відмовити.

Речові докази: CD-R диск «HP» 52x об`ємом 700 МВ, 80 min, на якому наявний відеозапис наданий з мобільного телефону ОСОБА_4 , який стосується події, зі слів потерпілої яка мала місце 22.07.2023 в с. Залісоче на вул. Дворецька, Луцького району Волинської області, а також події яка мала місце біля житлового будинку АДРЕСА_1 та CD-R диск із відеозаписам події, що мала місце 22.07.2023 біля будинку АДРЕСА_1 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1