ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/475/25 Справа № 705/4607/23 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участі: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого представника потерпілого захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001002 за апеляційною скаргою прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Уманського району Черкаської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі -КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік, у період якого зобов`язано відповідно до ст. 76 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 20.06.2023 о 16 год. 30 хв., керуючи трактором марки «ЮМЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись автодорогою сполученням «Могилів-Подільський-Ямпіль-Бершадь-Умань» на 203 км +500 м, зі сторони м. Умань, Черкаської області в напрямку м. Бершадь Вінницької області в порушення вимог - пп. 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху, почав здійснювати маневр повороту ліворуч, при цьому здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де в цей час рухався в попутному з ним напрямку автомобіль «Peugeot 301» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті чого відбулось зіткнення.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) отримали тілесні ушкодження: водій автомобіля марки «Peugeot 301» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_12 , які відносяться, зокрема, до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; пасажири цього автомобіля: ОСОБА_13 , які відносяться, зокрема, до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; ОСОБА_14 , які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя; ОСОБА_15 , які відносяться, зокрема, до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам пп. 10.1 ПДР перебувають в прямому причинному зв`язку з цією ДТП.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 , не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч.2 ст.286 КК до покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік На підставі ст.75 КК звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки. У решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційні вимоги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, прийшов до помилкового переконання, що таке покарання буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Судом призначено мінімальне покарання згідно з санкцією ч.2 ст.286 КК та не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Апелянт вважає, що судом не враховано обставини кримінального правопорушення, те, що постраждало 4 особи: ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та неповнолітній ОСОБА_13 отримали ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження, за ознакою небезпеки для життя. Своїми діями обвинувачений поставив під загрозу життя та здоров`я 4 осіб, один з яких неповнолітній.

Зауважує, що обвинувачений, є особою похилого віку, має інвалідність ІІ групи, і саме стан здоров`я водія може призвести до створення небезпеки для учасників дорожнього руху та жахливих наслідків. Вважає, що незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами до обвинуваченого, в даному випадку є явно не справедливим та невмотивованим внаслідок м`якості, та не буде досягнуто мети покарання, що передбачено ст.50 КК.

На апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав заперечення, в якому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін. Заперечення мотивував тим, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. При цьому зауважив, що ОСОБА_7 має у власності трактор, за допомогою якого обробляє свою земельну ділянку і це є його єдиним джерелом доходу. Також обвинувачений має легковий автомобіль, на якому відвідує лікувальний заклад для обстеження та лікування, тому позбавлення права керування транспортними засобами вкрай негативно вплине на життєдіяльність останнього.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;

- обвинувачений та його захисники, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисників, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання.

Окрім того, згідно з положеннями ч.1 ст.421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судом у порядку ч.3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації його дій апеляційний суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині прокурор не оскаржує.

Апеляційний суд вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК.

В той же час, доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання колегія суддів вважає обґрунтованими.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченій, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, на виконання вимог ст.65 КК, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, є особою похилого віку та особою з інвалідністю ІІ групи.

Також суд першої інстанції врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття; не встановлення обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, суд врахував досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно з якою рівень ризику повторного вчинення кримінального правопорушення визначений як низький та ризику небезпеки для суспільства визначений як низький. У своїх висновках орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

При призначенні покарання, суд першої інстанції враховував і позицію представника потерпілого ОСОБА_8 , який просив суд урахувати вік, стан здоров`я обвинуваченого та вважав, що суд може застосувати покарання з іспитовим строком 1 рік.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, що є мінімальною межею за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, належним чином обґрунтував свій висновок про можливість призначення обвинуваченому такого покарання, з чим погоджується апеляційний суд, тому доводи прокурора в частині необхідності збільшення обвинуваченому покарання до 4 років позбавлення волі спростовуються вищезазначеними встановленими судом першої інстанції обставинами.

Водночас, на думку колегії суддів, судом необґрунтовано не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортним засобом. Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, приймаючи рішення про недоцільність призначення такого додаткового покарання, суд врахував особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, позицію представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_8 .

Разом з тим, незастосування додаткового покарання суд мотивував необхідністю обвинуваченого відвідувати лікувальний заклад з метою одержання належної медичної допомоги у зв`язку з його станом здоров`я.

Проте апеляційний суд зауважує, що при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченої, сукупність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Незаконні дії ОСОБА_7 хоча і носять характер необережних, все ж таки полягають саме в грубому порушенні ПДР, котрі несуть значну небезпеку та призвели до серйозних наслідків, які він як водій повинен неухильно виконувати, оскільки право на керування транспортним засобом накладає обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб. У даному випадку порушення обвинуваченим, котрий проявив крайню неуважність, здійснивши виїзд на зустрічну смугу руху, навіть і з необережності, обов`язку дотримуватися ПДР, призвело до порушень невід`ємних прав чотирьох осіб, які отримали ушкодження середнього ступеню тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, в тому числі один із яких неповнолітній. Наслідком такого порушення, повинно бути тимчасове позбавлення обвинуваченого такого права на керування транспортними засобами. Покарання без призначення такого додаткового покарання не сприятиме досягненню мети покарання та свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Позитивні дані про особу обвинуваченого, на яких акцентує сторона захисту спростовуючи вимоги прокурора, а також обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, врахував суд першої інстанції під час визначення виду і розміру покарання за ч. 2 ст. 286 КК та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу. За обставин цього кримінального провадження ці дані не знижують суспільної небезпеки вчиненого засудженим кримінального правопорушення настільки, щоб досягти мети покарання можливо було без позбавлення права керування транспортними засобами.

Крім того, сторона захисту не засвідчила, що діяльність обвинуваченого діяльність безпосередньо пов`язана з користуванням правом керування транспортними засобами.

Суд звертає увагу, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами навіть осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є частиною їх посадових обов`язків. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. Колегія суддів вважає, що не призначення судом додаткового покарання є явно несправедливим та невмотивованим внаслідок м`якості, та не буде досягнуто мети покарання, що передбачено ст. 50 КК України.

Заразом апеляційний суд зважує також на сталу судову практику, згідно з якою позиція представника потерпілого при призначенні покарання враховується судом, проте не є вирішальною. Не є підставою для не застосовування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення прав керування транспортним засобом, наявність у нього трактору для оброблення своєї земельної ділянки та легкового автомобіля, який йому необхідний для відвідування лікувального закладу для обстеження та лікування.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначення покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок м`якості, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3