ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1480/25 Справа № 229/4661/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора, продовжено застосування щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 08 травня 2025 року, включно.

Із вказаною ухвалою не погодився обвинувачений ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 та оскаржилиїїв апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок спливу строку попередньої ухвали від 10.01.2025 року та не законного тримання його під вартою з 14.50 год. 10.03.2025 року. Просить оскаржувану ухвалу скасувати та звільнити його з під варти.

Захисник ОСОБА_7 вважаєоскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що порушено строки звернення із клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу та порушення прокурором порядку надсилання вихідної кореспонденції та засвідчення копій документів, клопотання про продовження строку тримання під вартою. Вважає, що недотримання стороною кримінального провадження вимог Кримінальнопроцесуального Закону на стадії звернення до суду із відповідним клопотанням, за умови прийняття судом до розгляду такого заздалегідь «незаконного» клопотання, унеможливлює прийняття судом законного рішення за результатами його розгляду. Вказує про закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Вказує, що під час судового засідання 10.03.2025 року, засідання розпочато після 16-ї години, стороною захисту зазначено про завершення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою на час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та про фактичне незаконне утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 щонайменше з 14:50 годин 10.03.2025 року. Вважає, що судом порушено порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні, а саме повідомлення про час судового засідання лише 10.03.2025 року без надання достатнього часу для підготовки до його проведення, що призвело до порушення права на захист мого підзахисного та неможливості надання суду письмових доказів щодо закінчення строку дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою та незаконне утримання під вартою ОСОБА_6 . Вважає, що могло бути обрано новий запобіжний захід за наявності підстав та в порядку, передбаченому нормами КПК України і жодним чином не могло бути продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із наведених вище підстав. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України, у вчинені тяжкого та особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, і усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, може переховуватися від суду, що дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду.

На день розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під варто, судовий розгляд по справі не розпочато, свідки сторони обвинувачення не допитані судом, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого ОСОБА_6 впливу на вказаних осіб, що також дає обґрунтовану підставу вважати наявність ризику, що ОСОБА_6 може впливати на вказаних осіб.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

У клопотанні прокурора про продовження дії запобіжного заходу, належним чином обґрунтована наявність кожного заявленого ризику передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер скоєних кримінальних правопорушень, згідно пред`явленого обвинувачення, вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , особу обвинуваченого.

Отже суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу надано оцінку в сукупності всім обставинам, в тому числі вагомості наявних доказів, які вказують на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення останньому, у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України. Таких обставин, як тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться до тверджень про порушення строків звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу, недотримання порядку надсилання та засвідчення документів, незаконне утримання під вартою обвинуваченого після закінчення строку дії попередньої ухвали, а також порушення порядку повідомлення про судове засідання. У своїй сукупності ці доводи апелянта є безпідставними, оскільки не підтверджують наявності порушень, які могли б вплинути на законність ухваленого рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно ч.1, ч.3, ч.5 до ст.115 КПК України строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію.

При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку.

При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Як зазначає сторона захисту та згідно матеріалів справи строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою спливав 10.03.2025 року. Таким чином, розгляд клопотання прокурора того ж дня відповідав вимогам закону та був проведений у межах встановленого строку.

Доводи захисника щодо порушення порядку повідомлення про судове засідання зводяться до формальних зауважень, які не свідчать про обмеження права на захист, з огляду на те, що участь захисника у засіданні була забезпечена, як і можливість висловити заперечення щодо клопотання прокурора.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 було розглянуто у повній відповідності до вимог КПК України. Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення законодавства та не містять конкретних вказівок на порушення судом вимог процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали.

Апеляційний суд зазначає, що захисник та обвинувачений в іншій частині не оскаржують рішення суду, а також не заперечують щодо доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На даний час, таке обмеження права обвинуваченого на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2025 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді