ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/611/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

перекладача ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 лютого 2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Єреван Республіки Вірменія, який проживає у АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він в період часу з 05.00 години 04.10.2023 року по 08.00 годину 04.10.2023 року, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_11 , а саме у приміщенні дачного будинку, розташованого на території дачного кооперативу «Авіатор 2» Шевченківського району м.Запоріжжя, на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_11 , внаслідок чого ОСОБА_10 , маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з метою реалізації свого протиправного злочинного умислу наніс потерпілому ОСОБА_11 , який лежав на ліжку у приміщенні зазначеного вище дачного будинку, не менше двох ударів обухом сокири по голові. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 , не зупиняючись на досягнутому, наніс один удар ножем в область правої половини грудної клітини ОСОБА_11 , чим спричинив останньому колоте-різане поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені, яке перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, утворились незадовго до настання смерті (кілька хвилин), перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя; синець в орбітальній області справа з переходом на щічно-виличну область; рани в скроневій області справа та у виличній області, в області завитка правої вушної раковини; крововилив в м`які тканини в правій скронево-виличній області; перелом правої виличної кістки в області лобно-виличного відростку та верхньо-щелепного відростку. Вказані тілесні ушкодження в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, утворились незадовго до настання смерті та мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня; крововилив в м`які тканини в області кореня язика, перелом верхнього рогу щитоподібного хряща справа. Вищевказані тілесні ушкодження в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають, утворились незадовго до настання смерті та мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці. Смерть ОСОБА_11 настала від одиночного проникаючого сліпого, колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені, що призвело до гострої крововтрати.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Йому призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити, призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років.

Аргументуючи свої вимоги захисник виходив з того, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, співпрацював зі слідством, активно сприяв встановленню істини у справі, злочин вчинив у стані сильного душевного хвилювання, спричиненого важкими життєвими обставинами. Судово-психіатрична експертиза підтвердила, що обвинувачений має легкий розлад особистості та поведінки. Крім того, обвинувачений перебував у стані відчаю через неможливість забезпечити себе засобами для існування та через страх залишитися на вулиці. Також обвинувачений страждає на гіпертонічну хворобу та має наслідки перенесеного інсульту, що значно впливає на його здатність самостійно пересуватися та працювати, проте судом було проігноровано стан здоров`я обвинуваченого. Обвинувачений є особою похилого віку, що значно ускладнить відбування ним покарання у виді позбавлення волі, що також не було враховано судом. Обтяжуючі покарання обставини у справі відсутні. За наведених обставин тривале ув`язнення обвинуваченого за обставин, що склалися, є надмірно суворим заходом, який не відповідає принципу гуманізму. Відтак у суду були всі підстави для призначення обвинуваченому покарання менш суворого, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.115 КК, із застосуванням ст.69 КК. При цьому суд не врахував доводи сторони захисту, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років з можливістю його заміни на умовний термін або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника потерпілий просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, через її необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та наполягали на її задоволенні; потерпілого та прокурора, які висловили свої заперечення проти апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_10 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_10 за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі захисник вимагав призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.115 КК у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, застосувавши положення ст.69 КК. Проте такі вимоги захисника не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Регламентовані ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, яке віднесено до особливо тяжких злочинів та обставини, що в результаті вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину настали негативні та незворотні наслідки смерть людини.

Вказане свідчить про нехтування обвинуваченим однією із найвищих соціальних цінностей згідно ч.1 ст.3 Основного Закону України, якою є життя та здоров`я людини, про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.

Враховано також і обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тому наведені відомості спростовують доводи апеляційної скарги захисника про відсутність передбачених ст.67 КК обставин.

Судом було прийнято до уваги й відомості про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання та реєстрації, не працевлаштований, раніше не був засуджений; та про стан здоров`я обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікаря-нарколога. У сукупності з відомостями про особу обвинуваченого судом першої інстанції також було враховано ставлення ОСОБА_10 до скоєного та думку потерпілого щодо міри покарання.

Суд першої інстанції, виконуючи приписи ст.65 КК, надав належну оцінку обставині, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на вчинення обвинуваченим злочину у стані сильного душевного хвилювання, спричиненого тяжкими життєвими обставинами, не знайшло свого підтвердження у матеріалах провадження, а тому обґрунтовано не може бути враховано судом.

Інші обставини, на які посилався в апеляційній скарзі захисник, вже було враховано судом першої інстанції та вони дали суду право з метою захисту інтересів суспільства, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень призначити обвинуваченому пов`язане із реальною ізоляцією від суспільства покарання.

При цьому призначене ОСОБА_10 покарання за своїм розміром є наближеним до мінімально можливого за санкцією ч.1 ст.115 КК.

Мотивуючи неможливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, шляхом застосування ст.69 КК апеляційний суд виходить з такого.

Вказана норма може бути застосована судом за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з обов`язковим урахуванням особи винного. Тобто підставою її застосування є встановлення судом хоча б однієї обставини, що пом`якшує покарання, та принаймні однієї обставини, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Проте, як зазначалося вище, у даному провадженні судом встановлено лише одну пом`якшуючу покарання обставину щире каяття.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК.

Відтак, під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду судовою колегією не встановлено підстав вважати, що призначене ОСОБА_10 покарання є явно несправедливим через суворість, на що в апеляційній скарзі посилалась сторона захисту.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене покарання обвинуваченому узгоджується зі змістом принципу верховенства права, складовим елементом якого є відповідність заходу примусу держави очікуванням суспільства та забезпечення високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення, не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24 лютого 2025 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4