Справа 635/3990/25
Провадження 1-в/635/599/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2025 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел-щі Покотилівка клопотання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 про застосування до засудженого ОСОБА_4 Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення га деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_5 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням, в якому просив вирішити питання щодо застосування Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення га деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ відносно засудженого ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» відбуває покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 27.10.2023 року Октябрським районним судом м. Полтави за ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 190 ч.3, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання з невідбутим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року, до відбуття 4 роки 3 міс. позбавлення волі. Вироком Полтавського апеляційного суду від 07.10.2024 року вирок від 27.10.2023 року в частині засудження за ст. 185ч.2 КК України скасувано, кримінальне провадження закрито на підставі п.4-1 п.1 ч.1 ст.284 КПК України (декриміналізація), також вирок в частині призначеного покарання скасовано. Вважати засудженим за ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 70 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року більш суворим за цим вироком, до відбуття 6 років позбавлення волі. Зараховано повністю відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року з 27.01.2023 року по 06.09.2024 року. За вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2022 року, який приєднується на підставі ст.70 ч.4 КК України, до діючого вироку, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення 16.07.2021 року за ст. 185 ч.3 КК України, чим завдав збитки на суму 500,00 грн., що складає менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб на момент вчинення засудженим кримінального правопорушення. 09 серпня 2024 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних' органів» від 18.07.2024 року № 3886-ІХ, яким внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились. Подали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Прокурор в судове засідання також не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Згідно частини 1 статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частини 4 статті 539 КПК України при вирішенні судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, у судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час місця розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, інші особи у разі необхідності.

Згідно частини 5 статті 539 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути вказане клопотання.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

В державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» відбуває покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимий:

1) 21.03.2002 року Алчевським міським судом Луганської області за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.3, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 30.07.2004 року умовно-достроково на 2 р. 4 міс. 23 дн.;

2) 20.12.2010 року Артемівським районним судом м. Луганська за ст. 309 ч.1 КК України до штрафу у розмірі 1000 грн.;

3) 24.02.2011 року Артемівським районним судом м. Луганська за ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.2, 70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 22.06.2015 року за відбуттям строку покарання;

4) 03.07.2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ст. 190 ч.2 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн.;

5) 10.12.2018 року Московським районним судом м. Харкова за ст. 190 ч.2 КК України до 2 років 8 міс. 2 дн. позбавлення волі. Звільнений 10.12.2018 року за відбуттям строку

покарання;

6) 03.05.2022 року Святошинським районним судом м. Києва за ст. 190 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

7) 10.08.2022 року Дарницьким районним судом м. Києва за ст. 190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 2 років 1 міс. позбавлення волі;

8) 02.09.2022 року Франківським районним судом м. Львова за ст. 190 ч.3, 185 ч.3, 190 ч.2, 70 КК України до 3 років 3 міс. позбавлення волі;

9) 09.03.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 190 ч.2, 70 ч.4 (вироки від 10.08.2022 року та від 02.09.2022 року) КК України до 3 років 4 міс. позбавлення волі. Звільнений 06.09.2024 року за відбуттям строку покарання.

Так, вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2022 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 190 ч.3, 185 ч.3, 190 ч.2, 70 КК України до 3 років 3 міс. позбавлення волі. Згідно даного вироку, ОСОБА_4 , окрім іншого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, за епізодом від 16.07.2021 року, чим завдав збитки на суму 500,00 грн., що станом на день вчинення протиправного діяння складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2021 року (2270,00 грн.).

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 р. ОСОБА_4 засуджений за ст. 190 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком, та покарань призначених за вироком Дарницького районного суду міста Києва, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України, яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, та вироком Франківського районного суду міста Львова, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 т. 190 КК України, яким він засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, остаточно призначено покарання у виді 3 років 4 місяців позбавлення волі.

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.10.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ст. 185 ч.2, 190 ч.2, 190 ч.3, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання з невідбутим покаранням за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року, остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Зараховано період з 09.03.2020 року по 13.03.2020 року, з 13.03.2020 року по 21.04.2020 року, з 10.06.2020 року по 20.07.2020 року, з 29.12.2020 року по 11.03.2021 року та з 19.03.2021 року по 26.03.2021 року.

Вироком Полтавського апеляційного суду від 07.10.2024 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 27.10.2023 року в частині засудження за ст. 185 ч.2 КК України скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 4-1 п.1 ч.1 ст.284 КПК України (декриміналізація), також скасовано вирок в частині призначеного покарання. Вважати засудженим ОСОБА_4 за ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 70 ч.1 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року більш суворим за цим вироком, призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. Зараховано повністю відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року з 27.01.2023 року по 06.09.2024 року.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином, вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.185 КК України за епізодом від 16.07.2021 року, за яке засуджено ОСОБА_4 вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2022 р., наразі не може вважатися кримінально караним діянням, оскільки вартість майна за даним епізодом, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Разом з тим, кримінальні правопорушення за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України, за якими ОСОБА_4 засуджений вироком Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2022 р. за епізодами від 16.07.2021 р. на суму 322369,00 грн., 03.06.2021 р. на суму 16824,00 грн. та 03.06.2021 р. на суму 136724,50 грн., є кримінально-караними діяннями, тому звільнення від покарання за діяння за епізодом від 16.07.2021 р., кримінальна караність якого була усунена в силу Закону України № 3886-ІХ, не змінює та не скасовує, а ні вирок суду, а ні призначене ним покарання в цілому, оскільки ОСОБА_4 було призначено одне покарання за ч.3 ст.185 КК України (за двома епізодами злочинів), а не за окремим епізодом.

Крім того, з наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 повністю відбув покарання, призначене вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.03.2023 р., яке йому було призначено з урахуванням вироку Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2022 р., та був звільнений 06.09.2024 р. В подальшому це покарання, як повністю відбуте, було зараховано вироком Полтавського апеляційного суду від 07.10.2024 р. у строк покарання ОСОБА_4 .

Зазначене, на думку суду, унеможливлює застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 р. до покарання за цими вироками суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція протягом 7 днів з моменту її проголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1