печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань - ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

захисника - підозрюваного ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 18 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні № 0000109 від 11.01.2024, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2025 до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 18 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні № 0000109 від 11.01.2024, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року.

Так, скарга мотивована тим, що 18.04.2024 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч. 2, 3, 5 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч.4 ст. 191, ч.ч. 2, 3 ,5 ст. 27, ч.3 ст. 28 ч. І ст. 366 КК України.

Разом з цим, сторона захисту вважає, що, оголошена ОСОБА_4 підозра у кримінальному провадженні №0000109 від 11.01.2024, слідством ґрунтується виключно на тому, що останній підозрюється у розтраті чужого майна шляхом зловживання своїм службовим становищем у особливо великих розмірах, вчиненого організованою групою в умовах воєнного стану (ч.ч. 2,3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України) та в організації внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей вчиненого організованою групою, (ч.ч. 2,3 ст. 27, ч. З ст. 28 ч.І ст. 366 КК України).

Однак, підозрюваний ОСОБА_4 вважає, що підозра відносно нього є необгрунтованою та незаконною, оскільки він ніяких дій щодо скоєння вищевказаного злочину не вчиняв та в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази відносно нього.

Всі докази, на які посилається сторона обвинувачення, ніяким чином не підтверджують вину ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині.

Також, сторона захисту вважає, що відсутні складові елементи злочину, а саме: суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна сторона, об`єктивна сторона.

З врахуванням зазначеного, сторона захисту просить скасувати пповідомлення про підозру, яке оголошене 18.12.2024 року ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000109 від 11.01.2024.

В судовому засіданні адвокат підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення скарги та зазначив, що стороною обвинувачення дотримано всіх вимог кримінального процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, а також до складення та вручення письмового повідомлення про підозру, зокрема ОСОБА_4 , як працівнику правоохоронного органу (з урахуванням наведених висновків Верховного Суду, які є обов`язковими для застосування відповідної норми права) у вчиненні ним у співучасті з ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Вивчивши скаргу, заслухавши адвоката, підозрюваного, прокурора, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 11.01.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 2, З ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора від 22.11.2024 досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні доручено слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань.

18.12.2024 ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Постановою заступника Генерального прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000109 від 11.01.2024 продовжено до 3 місяців, тобто до 18.03.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, тобто до 18.06.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2025, у справі № 757/12073/25-к, застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 18.05.2025.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно, до ст. 278 КПК України, якою передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру, вбачається, що: письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно доположень ст.277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором, а також визначено вимоги, яким це повідомлення має відповідати.

Згідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником».

Норми кримінального процесуального права не містять положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлюють будь-яких обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею такого повідомлення. Разом з тим, положення п. 3 ч. 1 ст. 276 і п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України в їх системному зв`язку вказують на те, що під час розгляду скарг зазначеної категорії предметом перевірки слідчого судді мають бути не лише питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, а й питання дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)» та обґрунтованості підозри в цілому, зокрема у випадку, якщо на це покликається сторона захисту як на підставу своєї скарги.

Так, з доводів сторін у справі встановлено, що ОСОБА_4 підозрються у організації розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем у особливо великих розмірах вчиненому організованою групою, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

У відповідності до статті 191 КК України, об`єктом цього злочину є відносини власності. Об`єктивна сторона: заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Суб`єкт: службова особа. Суб`єктивна сторона: прямий умисел і корисливий мотив одержання матеріальних благ для себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Зловживання службовим становищем як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна: незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо.

Специфіка ст. 191 КК України полягає в тому, що майно, яким особа заволодіває, не ввірене їй, не перебуває в її безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном.

Зловживання службовим становищем - це спосіб заволодіння майном. Це означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного і безоплатного обертання чужого майна.

За ст. 191 КК України, суб`єкт незаконно вилучає майно з наявних фондів і безоплатно обертає його на свою користь, використовуючи для цього службове становище як спосіб такого заволодіння.

Також, ОСОБА_4 підозрються у організації внесення та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей вчиненого організованою групою, тобто у вчиненні криіманльного правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, характеризується наявністю прямого умислу у винної особи, тобто суб`єкт має чітко усвідомлювати, що він вносить до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, вчиняє інше підроблення документів або складає та видає завідомо неправдиві документи і бажає так робити.

Об`єктивна сторона службового підроблення полягає в перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Відповідно до вимог ст. 91 КПК України подію злочину слід розуміти як елемент об`єктивної сторони складу злочину, що відбувся у певний час, у певному місці та певним способом.

Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення до офіційного документа інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності.

З доводів сторони прокурора та підозри вбачається, що ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника Державної екологічної інспекції у Донецькій області (далі - ДЕІ у Донецькій області), будучи службовою особою, створив та очолив організовану групу, до якої увійшли завідувач сектору бухгалтерського обліку та фінансів - головний бухгалтер ДЕІ у Донецькій області ОСОБА_8 як виконавець, а також начальник відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, земельних ресурсів та надр - старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища ДЕІ у Донецькій області ОСОБА_6 як пособник.

Вказана організована група, діючи у період з квітня 2022 року до червня 2024 року, відповідно до заздалегідь розподілений ролей, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинила розтрату майна ДЕІ у Донецькій області, в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) державі у розмірі 1 673 843,73 гривень. Вказане вчинено організованою групою шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме до первинних документів, на підставі яких здійснювались нарахування та виплата заробітної плати працівникам за період з квітня 2022 рік до червня 2024 року.

Посадовою інструкцією ОСОБА_9 , затвердженою 10.03.2021 начальником ДНІ у Донецькій області ОСОБА_10 , з якою ОСОБА_6 ознайомлений 10.03.2021, до основних посадових обов`язків ОСОБА_6 за посадою начальника відділу державного екологічного нагляду (контролю) поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, земельних ресурсів та надр - старшого державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Донецької області віднесено, зокрема складення протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (копія додається).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку і спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права. Як передбачено ч. 5 ст. 13 вищезазначеного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З приводу віднесення органів державної влади до правоохоронних Верховним Судом у постанові від 30.08.2023 (справа № 633/195/17, провадження № 13-39 кс 23) сформулювано наступні висновки щодо застосування норми права:критеріями віднесення органів державної влади до правоохоронних є інституційно-функціональні ознаки, що визначають правовий статус такого органу в системі органів державної влади;до правоохоронних органів слід відносити органи державної влади, визначені в законах України як правоохоронні чи такі, що здійснюють закріплену за ними на законодавчому рівні правоохоронну функцію; при вирішенні питання про те, чи є особа працівником правоохоронного органу, необхідно виходити із системного аналізу: положень Конституції України, КК України, КПК України, КУпАП, нормативно- правових актів, які регулюють правовий статус того чи іншого органу державної влади, з яким особа перебуває у трудових чи службових відносинах; повноважень працівника згідно з його посадовою інструкцією, які передбачають реалізацію правоохоронної функції, зокрема вжиття визначених законом превентивних заходів і заходів примусу, а також передбачених кримінальним процесуальним законодавством і законодавством про адміністративні правопорушення заходів; законодавства про пенсійне забезпечення відповідної категорії працівника.

Враховуючи визначені положенням про ДЕІ у Донецькій області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України 20.02.2023 № 20, функції Інспекції (до яких серед інших належить складення протоколів про адміністративні правопорушення та розгляд справ про адміністративні правопорушення, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом) ДЕІ у Донецькій області є правоохоронним органом.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , обіймаючи відповідні посади у ДЕІ у Донецькій області, у період вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, вчиненого у співучасті, з урахуванням визначених положенням про державну екологічну інспекцію у Донецькій області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України 20.02.2023 № 20, функцій Інспекції, та повноважень ОСОБА_6 згідно з його посадовою інструкцією були працівниками правоохоронного органу.

Наявність підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. З ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, на які посилається прокурор у своїх запереченнях.

З врахуванням зазначеного, суд звертає увагу, що при постановлені ухвали, керується при цьому висновками ЄСПЛ у справі «Фокс, Кампбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», де зазначено, що «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення» та така кількість доказів на даний час у вказаних матеріалах наведена.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, слідчий суддя нагадує, що обставини здійснення підозрюваною особою конкретних дій та доведеність її вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним початковим етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливого скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак, має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Разом з цим, стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування та прийняття рішення слідчим, прокурором «поза розумним сумнівом»,

Стандарт оцінки доказів, як підстави прийняття обґрунтованого та законного рішення «поза розумним сумнівом» передбачає, зокрема, що повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри вже має ґрунтуватися не на припущення щодо можливості скоєння особою кримінального правопорушення, а на певних доказах, результатах досудового розслідування, які об`єктивно пов`язують підозрювану особу із фактом вчинення злочину.

Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Так, відповідно до положень ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя звертає увагу , що перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри, з врахуванням положень ст.17 КПК України, не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ст.303 ч.1 п.10 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду, у відповідності до ст. 89 КПК України.

Так, ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на недопустимість доказів чи їх недостатність, по-перше, не є спроможними, по-друге, спростовуються матеріалами провадження, по-третє, стануть предметом ретельного дослідження у випадку можливого судового розгляду.

Відповідний стандарт доказування для цілей повідомлення особі про підозру передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та можливого судового розгляду.

Оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Відтак, на думку слідчого судді, стороною обвинувачення наведені достатні відомості про обставини вчинення дій, кваліфікованих за вказаними вище статтями КК України, які дають підстави для висновку, що мали місце події, про які зазначається у підозрі, тобто кримінальні правопорушення могли бути вчинені за описаних обставин і відповідною особою. Докази на підтвердження цих обставин на цій стадії кримінального провадження є достатньо вагомими, у тому числі і за стандартами доказування «достатні докази» та «обгрунтована підозра».

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування, правильність кваліфікації не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру; враховуючи стадію кримінального провадження, обставини кримінального правопорушення можуть бути не цілісними та не повними, втім достатніми для обґрунтованого припущення, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Крім того, у повідомленні зазначається стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, які відомі на момент здійснення повідомлення про підозру. При цьому слідчим суддею на даній стадії провадження не перевіряється наявність всіх елементів складу кримінального правопорушення, наведені у повідомленні про підозру обставини мають бути достатніми вважати, що особа могла вчинити вказане кримінальне правопорушення.

Таким чином, доводи сторони захисту, які свідчать про відсутність будь-яких підстав вважати, що підозрюваний причетний до кримінальних правопорушеннь, на думку слідчого судді, є не перконивими. Окрім цього, стороною захисту не аргументовано та не підтверджено жодним належним доказом, які б свідчили про неналежність доказів, на яких ґрунтується підозра, відсутність вини та складових елементів кримінального правопоршення, а тому твердження адвоката є безпідставними та недоведеними.

З приводу недотримання процесуального порядку повідомлення про підозру будь-які аргументи не наводилися.

Дослідивши матеріали провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування щодо підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Разом з цим, слідчий суддя звертає увагу, що саме повідомлення про підозру не є остаточним та може бути змінене в результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження з урахуванням всіх встановлених обставин.

Відтак, скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.277-278, 303, 305-307, 309, 371-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 18 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні № 0000109 від 11.01.2024, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскарження безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1