ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2162/25 Справа № 196/429/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000018 від 22 квітня 2025 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Нетесівка Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Царичанського районного суду Дніпропетровької області від 29.01.2025 за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК та з урахуванням положень п.п. 4,5 ч.1 ст.72 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 9 днів, з покладенням на нього виконання відповідних обов`язків відповідно до ст. 59-1 КК.

Цим вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив новий кримінальний проступок.

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК до покарання у виді 100 годин громадських робіт.

На виконання вищевказаного вироку суду та розпорядження голови виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №96-р від 19.03.2025 року, відповідальною особою ОСОБА_9 в період з 20.03.2025 по 23.04.2025 були складені графіки виходу на роботу засудженого ОСОБА_7 до громадських робіт, у яких встановлювалась кількість годин відпрацювання громадських робіт. На підставі вищевказаних графіків було складено табелі виходу на роботу засудженого ОСОБА_7 до громадських робіт. У відповідності до складених графіків громадських робіт, ОСОБА_7 прибував до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 20.03.2025; 21.03.2025; 24.03.2025; 25.03.2025; 26.03.2025; 27.03.2025; 28.03.2025 та відпрацював по 4 години в день громадських робіт, що сукупно складає 28 годин.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи ознайомлений із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування вказаного покарання, діючи умисно, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, з 31.03.2025 по 23.04.2025, без поважних причин не з`являвся до виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області за адресою: вул.Залізнична (14-ї Гвардійської дивізії), 10, с-ще Царичанка, Дніпровського району, Дніпропетровської області, для відпрацювання громадських робіт, тобто здійснив невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, що згідно ст. 40 КВК України є ухиленням від відбуття покарання у виді громадських робіт.

Загальний строк невідбутого ОСОБА_7 покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 становить 72 години громадських робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 та остаточно призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 9 днів. Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 сь 59-1 КК покласти на ОСОБА_7 відповідні обов`язки, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив кримінальних правопорушень як обставину, яка обтяжує покарання. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційний вимог зазначає, що суд всупереч вимог кримінального закону, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю вироків застосував принцип часткового приєднання не відбутого покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025, при цьому фактично визначив остаточне покарння за принципом повного приєднання не відбутого покарання, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Крім того, суд вийшов за межі обвинувачення, визнавши обставину, яка обтяжує покарання, як рецидив кримінальних правопорушень, яка не була зазначена в обвинувальному акті. При цьому ОСОБА_7 був засуджений попереднім вироком за вчинення кримінального проступку за ч. 1 ст. 164 КК і в цьому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінального проступку за ч. 2 ст. 389 КК, що не є злочином, а тому така обтяжуюча обставина як рецидив злочинів не ґрунтується на вимогах кримінального закону.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а вирок суду в частині призначення покарання змінити.

Обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив та заяв про відкладення розгляду не подавав, тому з огляду на положення ч. 4 ст. 405 Кримінального кодексу України (далі КПК) та враховуючи, що його участь не є обов`язковою, апеляційний розгляд проведений за його відсутності.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 389 КК в апеляційні скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.ст. 394, 404 КПК апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу (п. 2 ч. 1 ст. 65 КК).

Перевіривши доводи апеляційної скарги першого заступника керівника обласної прокуратури про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає їх такими, що ґрунтуються на положеннях закону.

Порядок призначення покарання за сукупністю вироків встановлений ст. 71 КК.

За правилами ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 за ч. 1 ст. 164 КК до покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин, загальний строк невідбутого покарання на час ухвалення оскарженого вироку складає 72 години громадських робіт, що з урахуванням вимог п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК становить 9 днів пробаційного нагляду.

Відповідно до резолютивної частини оскарженого вироку ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 389 КК у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік та відповідно до ч. 1 ст. 71 КК, з урахуванням положень п.п. 4,5 ч.1 ст.72 КК, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 9 днів.

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків, застосовує принцип часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025, при цьому фактично визначає остаточне покарання за принципом його повного приєднання, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, зокрема визнається рецидив злочинів.

Згідно з оскарженим вироком до обставин, які обтяжують покарання, суд відніс рецидив кримінальних правопорушень.

Водночас за правилами ст. 12 КК кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки та злочини.

При цьому як зазначено вище ОСОБА_7 засуджений вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК, та в даному кримінальному провадженні обвинувачується за ч. 2 ст. 389 КК, яке відповідно до ст. 12 КК відноситься до кримінальних проступків і відповідно не є злочином, а тому визнання судом першої інстанції такої обставини, яка обтяжує покарання, як рецидив злочинів не ґрунтується на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Окрім цього, як слідує з обвинувального акта в даному кримінальному провадженні обставин відповідно до ст. 67 КК, які обтяжують покарання, в ході досудового розслідування не встановлено, тому суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, визнавши рецидив кримінальних правопорушень як обставину, яка обтяжує покарання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 2 статті 389 Кримінального кодексу України в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вимог п. 4, 5 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік 9 (дев`ять) днів.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив кримінальних правопорушень, як обставину, яка обтяжує покарання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4