14.05.25 Справа № 469/426/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року с-ще Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001700 від 03.03.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ємилівка Голованівського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, освіта професійно-технічна, інвалідності не має, утриманців не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05 вересня 2013 року Савранським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробувальним строком 1 рік,

12 лютого 2014 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 187, ст.71 КК України до восьми років позбавлення волі;

07 квітня 2014 року Савранським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2014 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна;

23 лютого 2015 року Ульянівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст. 185, ч.ч.1, 4 ст.70 КК України з урахуванням ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 30 липня 2015 року до 8 років позбавлення волі без конфіскації майна, звільненого 26 лютого 2019 року умовно-достроково із невідбутим терміном покарання 1 рік 2 місяці 13 днів,

21 січня 2021 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

24 лютого 2021 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2023 року вирішено питання щодо призначення покарання на підставі двох вироків, згідно з ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2021 року та вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 лютого 2021 року та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, звільненого від відбування покарання умовно-достроково для проходження військової служби на підставі ст. 81-1 КК України ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24 травня 2024 року, невідбута частина покарання строком 09 місяців 27 днів,

військовослужбовця за контрактом на посаді гранатометника першого стрілецького спеціалізованого відділення третього стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 ), у військовому званні «солдат»,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

захисник ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

Суд визнає доведеним, що солдат ОСОБА_3 , проходячи військову службу за контрактом на посаді гранатометника першого стрілецького спеціалізованого відділення третього стрілецького спеціалізованого взводу першої стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) НОМЕР_1 окремої механізованої бригади (військова частина НОМЕР_2 ), 20 липня 2024 року приблизно о 18.00 год., діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов"язків військової служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також обов"язків, покладених на нього ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28 травня 2024 року, усвідомлюючи суспільно небезпечність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу командування військової частини самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокується у АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами понад три доби, проводячи час на власний розсуд, переховуючись від служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце несення служби, до 11 год. 00 хв. 28 лютого 2025 року.

Зазначене діяння суд кваліфікує за ч.5 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення є умисним і закінченим.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість визнав повністю відповідно до викладених у обвинувальному акті обставин, у вчиненому щиро розкаявся, суду пояснив, що без дозволу командира 20 липня 2024 року залишив військову частину та перебував за її межами до 28 лютого 2025 року, наміру ухилитися від військової служби назавжди не мав, чому не повернувся до військової частини, пояснити не може.

Враховуючи, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою винуватість та обставини, викладені в обвинувальному акті, за відсутності заперечень учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо викладених у обвинувальному акті обставин, які ніким не оспорюються, враховуючи, що зміст цих обставин зрозумілий учасникам судового провадження, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та документів, що характеризують обвинуваченого і впливають на покарання.

Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставиною, що пом"якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання, є рецидив злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, яке є умисним та відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою винуватість у вчиненому, є раніше судимим, притягався до адміністративної відповідальності, інвалідності не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тяжких захворювань не має, утриманці відсутні, вчинив нове кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу (менше двох місяців) після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом, з порушенням умов такого звільнення, визначених ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24 травня 2024 року, та перебуваючи під адміністративним наглядом, встановленим вказаною ухвалою, посередньо характеризується за місцем відбування покарання за попередніми вироками.

Враховуючи вказані обставини, а також що відсутність обвинуваченого за місцем розташування військової частини тривала більш як півроку, після чого обвинуваченого було затримано 28 лютого 2025 року за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 30 жовтня 2024 року, суд вважає, що призначення йому покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.407 КК України, не забезпечить виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Згідно з вимогами ч. 4 цієї статті, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З врахуванням того, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби під час дії воєнного стану, порушивши при цьому умови ухвали суду про умовно-дострокове звільнення його від призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.81-1 КК України для проходження військової служби за контрактом, а також з врахуванням щирого каяття обвинуваченого, суд вважає, що норми ч.1 ст.71 КК України підлягають застосуванню шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Процесуальні витрати, речові докази у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.

Підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено, а тому, з врахуванням виду призначеного покарання, обвинуваченого слід тримати під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2021 року у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі та вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24 лютого 2021 року у вигляді 4 років позбавлення волі, яке на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 05 жовтня 2023 року остаточно визначене у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на шість років шість місяців.

Строк відбування покарання обчислювати з дати затримання ОСОБА_3 28 лютого 2025 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 28 лютого 2025 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку у законну силу.

Надані суду документи зберігати у матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березанський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя