В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, кримінальне провадження №0000382 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, українця за національністю, з середньою спеціальною освітою, тимчасово не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

У невстановлений час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 , будучи військовозобов`язаною особою, якій обмежено виїзд за межі території України, став підшуковувати будь-які шляхи в будь-який спосіб перетнути державний кордон України та осіб, які б йому у

цьому допомогли. Так, десь у перших числах травня 2024 він отримав мобільний номер телефону особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_4 , від свого знайомого на ім`я ОСОБА_6 , який на даний час знаходиться за кордоном та який повідомив, що саме ОСОБА_4 допоможе йому в перетині кордону. В подальшому, 09 травня 2024 року ОСОБА_5 за допомогою

мобільного додатку «Telegram» зв`язався із ОСОБА_4 , в ході чого останній повідомив ОСОБА_5 про всі подальші його дії, які він має виконувати за його вказівки, щоб в майбутньому в незаконний спосіб перетнути державний кордон України. У свою чергу, ОСОБА_5 , вислухавши вказівки ОСОБА_4 , погодився на його умови, і став виконувати його вказівки. Так, на виконання отриманих від ОСОБА_4 вказівок, 18.05.2024 ОСОБА_5 придбав квиток на потяг сполученням «Дніпропетровськ -

Ужгород» на 22.05.2024 та 23.05.2024 прибув до м. Ужгород. ОСОБА_5 , прибувши 23.05.2024 року о 16:20 год. на залізничний вокзал в м. Ужгород, який знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Станційна, №9, відразу зателефонував ОСОБА_4 та повідомив про своє прибуття і став чекати на подальші вказівки, які полягали в тому, що ОСОБА_4 наказав ОСОБА_5 погуляти по м. Ужгород і чекати на його телефонний дзвінок. Далі, того ж таки дня, близько 20:00 години, ОСОБА_4 зв`язався з ОСОБА_5 , якому останній повідомив про своє місце перебування, а саме те, що ОСОБА_5 перебуває в м. Ужгороді по вулиці Тлехаса, у свою чергу,

ОСОБА_4 , володіючи інформацією про місце перебування

ОСОБА_5 , викликав таксі, на виклик прибув транспортний засіб марки

«Volkswagen», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , червоного кольору,

під керуванням ОСОБА_7 , на якому вони попрямували за ОСОБА_5 за адресою: м. Ужгород, вул. Тлехаса. Після того, ОСОБА_4 на транспортному засобі «Volkswagen» під керуванням ОСОБА_7 попрямували з ОСОБА_5 до житлового комплексу «ШЕРВУД», який розташований за адресою м. Ужгород, пров. Квітневий, №1, де ОСОБА_4 переодягнувся та повернувся до транспортного засобу, де в свою чергу його очікував ОСОБА_5 . В подальшому, близько 21:00 год. 23.05.2024 ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 на автомобілі марки «Volkswagen» з державним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 виїхали в сторону ресторану «У Алі», який знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, траса М-08, після чого мали намір попрямувати у напрямку державного кордону України.

Так, ОСОБА_4 , впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, наказав ОСОБА_5 виходити із автомобіля та рухатись за ним у напрямку державного кордону України з Словацькою Республікою, при цьому керував його діями і показав напрямок руху рукою. У свою чергу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пройшовши лісистою місцевістю близько одного кілометру в напрямку Словацької Республіки, 24.05.2024 о 01:03 год. були виявлені та затримані працівниками прикордонної служби на напрямку 296 прикордонного знаку за 200 метрів від лінії Державного кордону України.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.1 ст.332 Кримінального кодексу України, а саме: незаконне переправлення осіб через державний кордон України сприянню їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення в судовому засіданні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, що викладені в обвинувальному акті.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Тож, беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст. 332 КК України, а саме: незаконне переправлення осіб через державний кордон України сприянню їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості.

Також суд бере до уваги, що державне обвинувачення в особі прокурора уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей. З зазначеним суд погоджується.

У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Мотиви призначення покарання.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за ч.1 ст.332 КК України відноситься до категорій нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність.

Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні злочину визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, офіційно не працевлаштований, хоча і має середню спеціальну освіту, одружений, утримує двох малолітніх дітей, по медичну допомогу в КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей», у лікарів психіатра та фтизіатра не звертався, за місцем проживання характеризується посередньо, бажає виправити свою протиправну поведінку.

Урахувавши зазначені обставини, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч.1 ст.332 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи позицію представника державного обвинуваченого, висловлену в судовому засіданні, а також положення ч.1 ст.75 КК України суд звільняє ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.1, 2 ст. 76 цього Кодексу.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст.50 КК України мети покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_4 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, у зв`язку з чим слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_4 за цим вироком покарання строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 05.06.2024 по 30.06.2024 відповідно до положень ч. 7ст. 72 КК України, виходячи з того, що трьом дням цілодобового домашнього арешту відповідає один день позбавлення волі.

Ураховуючи те, що строк дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 сплинув і за клопотанням сторони обвинувачення не продовжувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2024 /справа 308/9056/24, провадження 1-кс/308/3062/24/ - слід скасувати.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.

Згідно із ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк цілодобового домашнього арешту з 05.06.2024 по 30.06.2024 включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази по справі:

-мобільний телефон марки «LG», належний ОСОБА_4 , повернути останньому;

-мобільний телефон марки «Samsung», належний ОСОБА_5 , повернути останньому;

-грошові кошти в загальній сумі дві тисячі доларів США, номіналом 100 Доларів США кожна з серійними номерами: PF38344975F, MB39779023F, MG36840923B, MB12381800R, PK53516519B, PB, MG61011968A, ML16514535F, MB56290287N, MF90723293B, MF19335111G, PH28012248B, PH28012236B, PH28012219B, MF 90723324B, MB 60375859P, MB 29497300M, MD39992636A, MB24796907P, MF00262652F, які запаковано до спец пакету НПУ WAR 1113078 та які належать ОСОБА_5 , - повернути останньому.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_8