н/п 1-кп/766/1260/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2025 м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченої: ОСОБА_4

розглянув в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 08.07.2018 за №0002503 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона, проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України

1. Суть питання, що вирішується ухвалою.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення відповідного права судом, заявила клопотання про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 08.07.2018 за №0002503, оскільки 18.07.2024 прийнятий Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Відповідно до вказаного Закону, дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, має місце, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення має максимальну межу два неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що станом на 2018 рік становить 1762 грн. та враховуючи, що сума майна, яким обвинувачена заволоділа у кримінальному провадженні становить менше, ніж два неоподатковувані мінімуми доходів громадян, а тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлена кримінальна відповідальність діяння.

2. Позиції сторін кримінального провадження.

Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

3. Встановлені судом обставини.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 02.04.2018 близько 17 год. 30 хв., знаходячись у приміщенні кухонної кімнати квартири АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, направлений на протиправне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, таємно, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, повторно скоїла крадіжку мобільного телефону марки «Huawei» моделі «Y 5ІІ» чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , у якому була сім-карта оператора Водафон із номером НОМЕР_3 , який належав ОСОБА_5 , після чого розпорядилась вищевказаним майном на власний розсуд, а саме здала до ломбарду «Капітал», чим завдала майнову шкоду потерпілому на загальну суму 1260 грн. 00 коп..

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

4. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

09.08.2024 набув чинності Закон України 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту обвинувального акту вбачається, що суспільно-небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_4 , яке мало місце 02.04.2018, підпадає під ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України.

Станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 881 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості майна, яким обвинувачена заволоділа шляхом крадіжки та з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2018 році становив 1762 гривень (881 x 2 = 1762).

Оскільки згідно обвинувального акту вартість майна, яким ОСОБА_4 заволоділа шляхом крадіжки: 02.04.2018 1260 грн., тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2018 році (1762 гривень), тому ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, то суд вважає, що вказані дії ОСОБА_4 не підпадають під кримінально карані діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені ч. 1 ст. 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 в справі №591/6379/16-ц).

Крім того, згідно п. 4-1 ч. 1ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Отже, у такому випадку закриття кримінальної справи з підстави, визначеної у пункті 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із декриміналізацією діяння, суд не повинен доводити розгляд справи до кінця з постановленням виправдувального вироку, а виносить ухвалу про закриття такого кримінального провадження з підстав набрання чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи згоду обвинуваченої на закриття кримінального провадження, відпала необхідність і доцільність вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що мало місце 02.04.2018, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.185 КК України на час вчинення інкримінованого їй діяння складу злочину, передбаченого статтею, а також формування правового висновку щодо його застосування.

З огляду на наведене вище клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України підлягає задоволенню (постанова Верховного Суду від 16.02.2021 №345/3522/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 справа №0306/7567/12; постанова Верховного Суду від 22.08.2024 справа №567/507/23).

Вирішуючи питання щодо закриття кримінального провадження, вирішенню підлягають і такі питання.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України. Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру. Вирішення цивільного позову у разі закриття провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК України, суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

Тому, у зв`язку із необхідністю закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 заявлені потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов та додатковий позов слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України визначено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

На підставі ст.ст. 118, 122 КПК України витрати на залучення експертів віднести на рахунок держави.

За відсутності у справі відомостей щодо наявності речових доказів це питання судом не вирішуються.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 124, 284, 372-376, 479-2 КПК України, суд

постановив:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР 08.07.2018 за №0002503 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 286 грн. прийняти на рахунок держави.

Позовні заяви потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди на загальну суму 4260 гривень - залишити без розгляду та роз`яснити право звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

СуддяОСОБА_1