Справа № 526/1993/24
Провадження № 1-кп/526/102/2025
У Х В А Л А

14 липня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000502 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогородецьке, Коростишівського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

24 травня 2024 року до суду надійшов обвинувальний акт з додатками щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України.

18 березня 2025 року ухвалою суду дано дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_4 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

14 липня 2025 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України з метою забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 , запобігання подальшого вчинення ним кримінальних та адміністративних правопорушень та можливого ухилення від суду.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пояснивши, що після вручення йому підозри, він був затриманий працівниками ВСП та був відправлений на військову службу, брав участь у бойових діях, де в січні 2025 року був поранений, тривалий час лікувався, зараз знаходиться на реабілітації. Від суду він не ухилявся, повісток не отримував, на даний час проживає з батьками та запевнив суд про подальшу належну процесуальну поведінку та явку до суду за першим викликом.

Суд, перевіривши наданні матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думки усіх учасників даного кримінального провадження приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, тяжкість злочину та особу обвинуваченого, який не має підтвердженого постійного місця проживання, вважаю, що є достатньо підстав вважати про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з високим ступенем ймовірності того, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Згідно ч. 1 статті 179 КПК України - особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього кодексу.

Слідчою суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор, а підозрюваний може здійснити спроби переховуватися від суду або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст.177 КПК України переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_4 порушив особисте зобов`язання, не повідомив суд про зміну місця перебування, хоча за наявних у нього обставин він не міг цього зробити.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду береться до уваги, що існує певна ймовірність того, що з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, він може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але неабсолютним тому може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Із урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, слідча суддя вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

На цьому етапі кримінального провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, остаточної правовій кваліфікації інкримінованого кримінального правопорушення тощо.

Відповідно ч.4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена в силу закону.

Переконання про необхідність застосування цього запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні ґрунтується на тяжкості кримінального правопорушення (вчинений злочин є тяжким) і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у кримінальному правопорушенні, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином і за яке передбачено покарання від 5 років позбавлення волі.

При цьому враховую, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, знаходиться на реабілітації після порання в зоні бойових дій, внаслідок якого не може вести активний спосіб життя.

За наведених обставин суд вважає, що для забезпечення виконання процесуальних рішень достатньо буде застосувати до обвинуваченого міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків.

Керуючись ст. 131, 132, 176 179, 193, 194, 196, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити частково.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України запобіжний захід у вигляді у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за першою вимогою до суду у визначений час;

- завчасно повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи та перебування.

Строк дії ухвали про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання складає 60 днів та закінчується 11 вересня 2025 року.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення, а обвинуваченому з часу отримання її копії.

Головуюча: ОСОБА_1