ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/7008/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/1132/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справи, а саме самого ОСОБА_7 та прокурора, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 21.08.2025, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання старшого слідчого відділення ВП №1 ХРУП №1 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Слобідської окружної прокуратури м.Харкова Харківської області ОСОБА_9 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000504 від 24.04.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, та накладено арешт на мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «11 lite 5G NE», imeil 1: НОМЕР_1 , imeil 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , поміщений до сейф-пакету PSP1285083, опечатано; мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Redmi 4», imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , поміщений до сейф-пакету PSP 1284805, опечатано, шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження будь-якими особами.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого, погодженого прокурором, та зобов`язати орган досудового розслідування повернути власнику тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що клопотання про арешт майно було подане з суттєвим пропуском встановленого строку, а саме 08 серпня 2025 року, в той час, коли обшук було проведено 09 липня 2025 року, а вилучені мобільні телефони вже 10 липня 2025 року були опечатані та визнані речовими доказами. Тобто, на думку апелянта, граничний строк для подання клопотання про арешт вказаного майна спливав 11 липня 2025 року.

Наголошує на тому, що зазначене клопотання мало бути розглянуте не пізніше 10 серпня 2025 року, але фактично ухвалу було постановлено лише 21 серпня 2025 року, тобто також із порушенням процесуального строку.

Пояснює, що ні власник майна, ні його представник не були ознайомлені з текстом клопотання та матеріалами справи.

Вказує, що у даному випадку має місце порушення права на захист та принципу змагальності сторін, оскільки він як представник неодноразово подавав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи через підсистему «Електронний суд», однак вони були проігноровані.

У зв`язку з цим апелянт вважає, що ухвала про арешт майна є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції брав участь представник власника майна адвокат ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник, крім доводів апеляційної скарги, просив взяти до уваги те, що ОСОБА_7 не є ні підозрюваним, ні свідком у даному кримінальному провадженні.

Апелянт не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_7 та прокурора, які належним чином були повідомлені про розгляд справи та не зазначили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності вказаних осіб, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи представника власника майна, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000504 від 24.04.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

За даними досудового розслідування, 09.07.2025 з 06:59 по 09:35 старшим слідчим слідчого відділення ВП №1 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого під відеофіксацію виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «11 lite 5G NE», imeil 1: НОМЕР_1 , imeil 2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_6 , поміщено до сейф-пакету PSP1285083, опечатано; мобільний телефон марки «Redmi», моделі «Redmi 4», imei 1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , поміщено до сейфпакету PSP 1284805, опечатано.

10.07.2025 зазначене майно визнано речовими доказами.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

У зв`язку з вищевикладеним, 11.07.2025 до Основ`янського районного суду м.Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000504 від 24.04.2024 за ч.4 ст.190 КК України, складене та підписане 10.07.2025.

Проте ухвалою Основ`янського районного суду м.Харкова від 14.07.2025 на підставі ч.3 ст.172 КПК України вказане клопотання було повернуто прокурору з наданням йому строку в 72 години для приведення клопотання відповідно до вимог ст.171 КПК України з моменту отримання копії зазначеного судового рішення.

Однак повторне звернення з виправленим клопотанням у зазначений строк

здійснене не було. Причиною несвоєчасного повторного звернення слідчий, за погодженням з прокурором, назвав ускладнене оперативне становище у м.Харкові, яке склалося внаслідок регулярних обстрілів з боку збройних сил рф, що мали місце в зазначений період. Через постійну загрозу життю та безпеці працівників слідчих підрозділів, а також необхідність реагування на велику кількість нових злочинів, пов`язаних із воєнною агресією, працівники підрозділу об`єктивно не мали можливості у встановлений строк забезпечити повторне подання клопотання після усунення недоліків. Додатково слідчий зазначив, що в умовах воєнного стану слідчі підрозділи несуть підвищене навантаження, зокрема, у зв`язку з проведенням невідкладних слідчих (розшукових) дій, евакуацією працівників, знищенням або пошкодженням службових приміщень, а також іншими факторами, що унеможливлюють дотримання окремих процесуальних строків без порушення інтересів кримінального провадження в цілому.

Враховуючи це, 07.08.2025 після усунення недоліків старшим слідчим повторно спрямовано клопотання про арешт майна до Основ`янського районного суду м.Харкова, яке було отримане та зареєстроване судом 08.08.2025 за №35057 (а.с.1-31).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про арешт майна з дотриманням встановленого законом строку. Так, зазначене клопотання правомірно було прийняте слідчим суддею до розгляду як таке, що відповідає вимогам чинного законодавства. З цим погоджується колегія суддів та не вбачає порушення слідчим та прокурором порядку подання клопотання про арешт майна після усунення недоліків.

Так, 08.08.2025 до Основ`янського районного суду м.Харкова надійшло клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000504 від 24.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тимчасово вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Старший слідчий у поданому клопотанні зазначає, що у даному випадку арешт майна накладається з метою збереження речових доказів, як це передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України. Вказує, що під час проведення вказаного обшуку було відшукано та тимчасово вилучено майно, яке відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також є об`єктом кримінально протиправних дій, може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання старшого слідчого, погоджене прокурором, слідчий суддя дійшов висновку, що є передбачені законом підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене в ході проведення огляду майно з метою збереження речових доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника ОСОБА_7 для можливого використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадженні №0000504 від 24.04.2024.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, особою, яка є власником майна чи її представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів як це передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Як регламентовано статтею 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України та згідно з ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав, передбачених ч.2,3 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому, колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно з положеннями ст.174 КПК України.

В той же час колегія суддів констатує, що під час проведення обшуку будь-яких зауважень щодо його процедури від ОСОБА_7 не надходило. При цьому, ОСОБА_7 був ознайомлений з клопотанням про арешт майна про що свідчить його розписка з проханням судове засідання проводити без його участі (а.с.27 т.1).

Таким чином, представником власника майна в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б слугували підставою для скасування ухвали слідчого судді та не представлено доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що тимчасово вилучене майно не має ніякого відношення до здійснення незаконної діяльності.

Доводи апелянта щодо обмеження в ознайомленні з матеріалами справи не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з матеріалів справи, які перебувають в розпорядженні апеляційного суду, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 неодноразово заявляв клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. У відповідь на зазначені клопотання слідчим суддею було надано достатньо часу для ознайомлення. З огляду на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду клопотання та недопущення затягування судового процесу, слідчим суддею 21 серпня 2025 року було проведено судове засідання.

Разом з цим безпідставними є доводи апелянта щодо порушення процесуального строку розгляду зазначеного клопотання, оскільки це було зумовлено клопотаннями про відкладення, які були подані самим представником.

Колегія суддів констатує, що всі інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.

До того ж у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява №30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява №22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007 року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, застосував арешт на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Основ`янського районного суду м.Харкова від 21.08.2025 у кримінальному провадженні №0000504 від 24.04.2024 за ч.4 ст.190 КК України про задоволення клопотання слідчого та про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, що належить ОСОБА_7 , перелік якого докладно зазначений у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4