Провадження №1-кс/337/399/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2025 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 29.03.2023 Вознесенівським (Орджонікідзевським) районним судом м. Запоріжжя за ч.4 ст. 185, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР за №0000299 від 30.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурором ОСОБА_7 у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, яке мотивує тим, що до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено та діє на теперішній час. Кримінальне провадження не розглянуто та продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, п.3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В обґрунтування клопотання вказує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років,та яке вчинене ним в період іспитового строку, призначеного за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2023; обізнаний про анкетні дані та місце мешкання свідків, які своїми показами підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення, а обвинувачений може схилити свідків до дачі неправдивих показань; під час іспитового строку, призначеного за останнім вироком, ОСОБА_5 скоїв 13 адміністративних правопорушень, за які був притягнутий до адміністративної відповідальності. Також вказує, що ОСОБА_5 до затримання офіційно не працював, постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків не має. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків., що дає підстави для продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Від обвинуваченого ОСОБА_5 до суду надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисту поруку з обов`язком проходити службу за контрактом, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 його відібрано в якості кандидата для прийняття на військову службу за контрактом. Командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_8 дав свою згоду на взяття обвинуваченого на поруки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, оскільки прокурором не доведені ризики та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав раніше подане клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на передання його на особисту поруку командиру військової частини НОМЕР_1 . Також зазначив, що нього є малоліття донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також новонароджена донька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , хоча в свідоцтві про її народження він записаний як ОСОБА_10 . Він повинен їх утримувати. При цьому він має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що є квартирою його цивільної дружини ОСОБА_11 . У АДРЕСА_3 , проживає його мати. До затримання офіційно працевлаштований не був, але підробляв, мав дохід. Намірів переховуватися, вчиняти інші правопорушення у нього немає.

Захисник ОСОБА_4 також зазначив, що обвинувачений має постійне місце мешкання, має цивільну дружину та на утриманні двох малолітніх доньок. Обвинуваченому можливо застосувати особисту поруку або домашній арешт за адресою;: АДРЕСА_2 , тобто у квартирі його цивільної дружини.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотань, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту або з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Відповідно до ст. 176, 177, 183, ч.1 ст. 194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

За змістом ст. 199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно положень п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд встановив таке.

Ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.04.2025 до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на 60 днів та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 90840,00 грн.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2025 строк тримання під вартою ОСОБА_5 було продовжено на 30 днів, а саме до 25.06.2025 включно. Розмір застави, визначений ухвалою від 01.04.2025, залишено без змін.

18.06.2025 за результатами підготовчого провадження у даній справі ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16.08.2025 включно.

Також встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, яке є тяжким злочином та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 2 до 6 років, та яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведення його винуватості.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Суд враховує, що в межах розгляду даного клопотання суд не вправі давати оцінку належності та допустимості зібраних в ході досудового розслідування доказів, а лише визначає чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку, суд вважає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Суд наголошує, що наявність у справі ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, встановлено ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу та ухвалою суду від 18.06.2025 про продовження строку дії цього запобіжного заходу, що набрали законної сили, і на даний час суд вважає доведеним продовження існування такого ризику.

В даному випадку суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину, але знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти громадської безпеки, яке вчинено в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком суду. При цьому, за час перебування на обліку в органі пробації ОСОБА_5 скоїв 13 адміністративних правопорушень, що ним визнається та не спростовується. Сукупність таких обставин свідчить про стійку антисоціальну направленість його особистості та небажання стати на шлях виправлення, схильність до вчинення правопорушень.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 , який є працездатною особою, до затримання офіційно працевлаштований не був, постійного джерела доходів не мав та не має. Зі слів ОСОБА_5 він підробляв як різноробочий. Обвинувачений офіційно неодружений, до затримання проживав у м. Запоріжжі разом з цивільною дружиною ОСОБА_11 , яка 18.07.2025 народила доньку ОСОБА_9 , батьком в свідоцтві про народження якої записаний ОСОБА_10 . ОСОБА_5 має малолітню доньку ОСОБА_6 , 2023 р.н. Зареєстрований в м. Бердянськ.

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_5 вчинити інше кримінальне правопорушення як ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, що є підставою для подальшого його тримання під вартою.

Встановлений ризик є надзвичайно високим, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчить про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більш того, вказаний вище ризик підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Вік та стан здоров`я обвинуваченого не є перешкодою для його тримання під вартою.

Отже, оцінивши доводи прокурора, суд вважає, що на даний час не змінився та не відпав ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який був підставою для продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, суд враховує, що наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суду доведена не була як при розгляді попереднього клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і в цьому судовому засіданні. Жодного обґрунтованого доказу на наявність цих ризиків, окрім припущень, суду не надано.

На підставі всього викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження строку дії раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і неможливість обрання йому інших запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту, як на цьому наполягає сторона захисту.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцні соціальні зв`язки наявність цивільної дружини та малолітніх дітей, на переконання суду, не є тими стримуючими чинниками, які могли б у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на вчинення іншого кримінального правопорушення, гарантували б запобігання встановленому ризику без застосування тримання під вартою.

Надаючи оцінку клопотанню ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку, суд виходить з наступних підстав.

Так, ст.180 КПК України передбачено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його в суд на першу про те вимогу. Кількість поручителів визначає суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Проте, стороною захисту будь-яких заяв про взяття ОСОБА_5 на поруки, суду не надано.

Суд також вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, в достатній мірі не забезпечать адекватне виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Також суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Також суд враховує, що в даному випадку тримання під вартою не є безальтернативним, оскільки ОСОБА_5 має право внести заставу у встановленому судом розмірі.

У зв`язку з цим суд вважає необхідним продовжити відносного обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.

Таким чином, клопотання прокурора слід задовольнити, а у задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Керуючись ст.177, 178, 183, 199, 331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор» на 60 днів, а саме до 11 жовтня 2025 року включно, із заставою, як альтернативним запобіжним заходом у розмірі 90840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, у разі внесення якої звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику та надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню. В частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений 13.08.2025 о 15.55 год.

Суддя ОСОБА_1