Провадження № 1-кп/537/47/2025
Справа № 537/5808/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2025 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Кременчук кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2024 року за №0000626, об`єднане з кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2024 року за №0000667, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який розлучений, не працює, має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є інвалідом, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з врахуванням ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :

Епізод №1.

22.10.2022 року в денний час доби ОСОБА_5 перебував на законних підставах в квартирі АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_7 , з якою на той час він ще був одружений, але припинив спільне проживання. Тоді ОСОБА_5 побачив в руках у ОСОБА_7 мобільний телефон «Iphone Apple 11 64 GB Purple», й у нього виник прямий умисел, направлений на заволодіння цим чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство). Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, заволодів мобільним телефоном ОСОБА_7 . А саме попросив у ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон «Iphone Apple 11 64 GB Purple» під приводом тимчасового користування. На що ОСОБА_7 дала ОСОБА_8 свій мобільний телефон для тимчасового користування. Проте ОСОБА_8 , заволодівши шляхом зловживання довірою належним ОСОБА_7 мобільним телефоном «Iphone Apple 11 64 GB Purple», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 9982,62 грн., покинув місце її проживання з вказаним чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, не повернув власниці, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 9982,62 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Епізод №2.

09.11.2023 року в денний час доби, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебував на законних підставах в квартирі АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_7 , з якою на той час він вже був розлучений. Тоді у ОСОБА_5 виник прямий умисел на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав зі стіни у вітальні телевізор «Xiaomi Mi TV 4 A 32 (L32M5-5ARU)», вартістю 4543,58 грн., належний ОСОБА_7 . Після чого ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину з викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 4543,58 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Епізод №3.

02.01.2024 року в денний час доби, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебував на законних підставах в орендованій ним для свого мешкання квартирі АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , де у коридорі побачив жіночу сумку із золотою каблучкою, належні ОСОБА_10 , з якою на той час він співмешкав. Тоді у нього виник намір на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав каблучку із золота 585 проби , вагою 2 гр. зі вставкою з камінця цирконію, вартістю 3495,62 грн., належну ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину з викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3495,62 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Епізод №4.

09.01.2024 року в денний час доби, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебував на законних підставах в орендованій ним для свого мешкання квартирі АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , де у коридорі побачив жіночу сумку із золотим ланцюжком, належні ОСОБА_10 , з якою на той час він співмешкав. Тоді у нього виник намір на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав ланцюжок із золота 585 проби , вагою 5,97 гр., вартістю 10207,80 грн., належний ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину з викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 10207,80 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Епізод №5.

16.03.2024 року в денний час доби, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебував на законних підставах в орендованій ним для свого мешкання квартирі АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , де виявив телевізор «AKAI UA32HD22T2SF», належний ОСОБА_11 . Тоді у нього виник намір на повторне таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав телевізор «AKAI UA32HD22T2SF», вартістю 4084,50 грн., належний ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину з викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 4084,50 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, - повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.

Епізод №6.

16.04.2024 року в денний час доби, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 перебував на законних підставах в орендованій ним для свого мешкання квартирі АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_9 , де у нього виник злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, розташованого в зачиненій кімнаті, до якої йому було обмежено доступ. Реалізуючи злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , незаконно проник до кімнати, доступ до якої йому було обмежено й двері зачинені на замок, шляхом зняття дверної петлі із використанням ручного інструменту, звідки повторно, таємно викрав швацьку машинку «Toyota 21DES», вартістю 3800 грн., належну ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_5 зник з місця скоєння злочину з викраденим чужим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 3800,00 грн.

Таким чином ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у сховище.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнавав, що вказаним в обвинувальному акті чужим майном він дійсно заволодів, здав його в ломбард, за що отримував грошові кошти. Не оспорював вартості чужого майна, яким він заволодів та здав в ломбард. Проте заперечував визначені в обвинувальному акті мотиви вчинених ним кримінальних правопорушень та обставини заволодіння чужим майном, що впливає на наявність в його діях складуправопорушення. Так, по епізодам кримінальних правопорушень проти власності своєї колишньої дружини ОСОБА_7 , він стверджував, що на момент заволодіння їх майном вони разом проживали однією сім`єю в квартирі його дружини ОСОБА_7 , з якою у них є спільна дитина, за адресою: АДРЕСА_4 . Хоча вони були розлучені рішенням суду від 20.12.2022 року, проте після цього ще рік проживали разом однією сім`єю. У них не було грошей. Тому у жовтні 2022 року за згоди ОСОБА_7 він здав в ломбард належний їй телефон моделі «Iphone Apple 11», за що отримав 3500 грн., які витратив на потреби їх сім`ї, а саме купив продукти харчування та дружині телефон моделі «Iphone Apple 7», щоб вона завжди була на зв`язку. ОСОБА_7 добровільно сама дала йому свій мобільний телефон, щоб він здав його у ломбард. Він обіцяв ОСОБА_7 викупити її мобільний телефон з ломбарду та повернути їй, але не зміг. Повторно, в листопаді 2023 року коли ОСОБА_7 була на роботі, а їх дитина у бабусі, ОСОБА_5 , перебуваючи в квартирі своєї дружини ОСОБА_7 , без її згоди взяв у вітальні належний їй телевізор, здав його у ломбард, а отримані гроші витратив на продукти харчування для їх сім`ї. Хоча цей телевізор був придбаний у шлюбі, проте на особисті кошти ОСОБА_7 , подаровані їй друзями, рідними на день народження для придбання телевізору. Тому вони вважали, що цей телевізор належить особисто ОСОБА_7 . Спочатку ОСОБА_5 сказав дружині, що телевізор зламався, тому він віддав його майстру ремонтувати, бо думав, що зможе викупити його з ломбарду. Але в подальшому не зміг викупити телевізор з ломбарду, зізнався дружині ОСОБА_7 , що здав її телевізор у ломбард. Дружина плакала. Він обіцяв купити новий телевізор, але так і не зміг. Після цього він з ОСОБА_12 припинили спільне проживання. Й далі ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_10 . Для їх спільного проживання з 01.01.2024 року ОСОБА_5 орендував у ОСОБА_11 квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , в якій було дві кімнати, але йому було дозволено жити лише в одній кімнаті, а інша кімната була зачинена на замок. ОСОБА_10 бажала красиво жити, щоб він утримував її з сином. Разом з ними проживав син ОСОБА_10 , який мав затримку розвитку, тому потребував додаткових витрат, й він водив дитину на навчання у спеціалізований дитячий садок «Колібрі», де лише одне заняття коштує 600 грн. Але на це грошей у нього не було. Тому ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_10 здати в ломбард її золотий ланцюжок. ОСОБА_10 погодилася, сама дала йому свій золотий ланцюжок, який ОСОБА_5 здав у ломбард, а на отримані гроші він купив їй взуття, її сину штани, а також продукти для їх спільного харчування. Також ОСОБА_5 без дозволу, таємно взяв у ОСОБА_10 золоту каблучку з її сумки, яку теж здав у ломбард, але отримані кошти витратив на придбання продуктів для їх спільного харчування, подарунки для ОСОБА_10 . Він таємно від ОСОБА_10 взяв без дозволу з її сумки каблучку і здав у ломбард з ревнощів, оскільки знав, що ця каблучка подарунок її колишнього чоловіка. Коли в подальшому ОСОБА_10 спитала його де її каблучка, то він зізнався, що здав її у ломбард. Далі ОСОБА_10 покинула його. А ОСОБА_5 залишився жити в орендованій квартирі ОСОБА_11 , яку мав оплачувати, на що у нього теж не було грошових коштів. Тому щоб оплатити ОСОБА_11 орендну плату за квартиру, ОСОБА_5 без дозволу, таємно спочатку взяв її телевізор, з кімнати в якій йому було дозволено жити, та здав у ломбард, а потім ОСОБА_5 ще без дозволу взяв її швацьку машинку, із зачиненої від нього кімнати, в яку йому не було дозволено заходити, але він відкрив двері викруткою. Вказану швацьку машинку він теж здав у ломбард. Отримані за телевізор та швацьку машинку кошти ОСОБА_5 віддав ОСОБА_11 як оплату за оренду її квартири, де він прожив близько 8 місяців. ОСОБА_5 повернув ОСОБА_11 у відшкодування заподіяної шкоди іншу швацьку машинку. Але більше він не зміг одразу відшкодувати шкоду потерпілим. ОСОБА_5 стверджував, що щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, на час ухвалення вироку добровільно відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, просив не карати його суворо, не позбавляти його волі, призначити покарання без ізоляції від суспільства.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_5 визнавав зазначені в обвинувальному акті факти заволодіння ним чужим майном (дати, місце, перелік майна, його власників), факт передання цього чужого майна у ломбарди, за що отримував грошові кошти, не оспорював вартості чужого майна, яким він заволодів та здав в ломбард, тому суд при встановлені фактичних обставин справи за клопотанням прокурора, з яким погодився обвинувачений, ухвалив не досліджувати докази, які зібрані органом досудового розслідування на підтвердження обставин що ніким не оспорюються. Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , допитом потерпілих для перевірки мотивів та наслідків вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, обставин заволодіння чужим майном для правильної кваліфікації його дій, дослідженням доказів, які характеризують його особу, - для визначення міри покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Суд неодноразово роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 та іншим учасникам справи наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України при встановленні вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.

Вина обвинуваченого підтверджується його особистими поясненнями, а також показаннями допитаних судом потерпілих, в істинності та добровільності яких сумнівів у суду не виникає.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 дала показання, що в останні дні грудня 2023 року вона уклала договір оренди з ОСОБА_5 , який одразу і в`їхав в їх квартиру проживати. За умовами договору ОСОБА_5 мав проживати 6 місяців з 01.01.2024 року по червень 2024 року в їх квартирі за адресою АДРЕСА_5 , яка складається з двох кімнат, але йому було дозволено користуватися лише однією кімнатою, другу кімнату вона зачинила на ключ, бо там склала свої особисті речі. В кінці січня ОСОБА_11 приходила в квартиру, зняти показники лічильників, але побачила, що в квартирі разом з ОСОБА_5 проживає ще жінка з дитиною. ОСОБА_5 не виконував належним чином умови договору оренди, а саме платив невчасно та не в повному обсязі, при цьому розповідав жалобні історії про своє життя, про розуміння відповідальності оплатити оренду. Тому вона не могла одразу вигнати його зі свої квартири, але мала намір по закінченню дії договору оренди виселити його. У червні 2024 року по закінченню договору ОСОБА_11 прийшла в квартиру, навести там порядок, зробити перевірку, в ході якої виявила, що зникли телевізор з кімнати, в якій ОСОБА_5 було дозволено проживати, а також швацька машинка із зачиненої кімнати, в якій йому не було дозволено перебувати. ОСОБА_5 пояснив, що швацьку машинку забрала жінка, з якою він співмешкав в цій квартирі, а телевізор зламала дитина. ОСОБА_5 не відшкодував заподіяну їй шкоду в повному обсязі. З часом ОСОБА_5 замість її викраденої швацької машинки повернув іншу, але телевізор так і не повернув, його вартість не відшкодував. ОСОБА_11 навіть після закінчення договору оренди не могла ще виселити ОСОБА_5 зі своєї квартири, зверталася за допомогою в поліцію. Так він проживав в їх квартирі до серпня 2024 року. ОСОБА_11 поклалася на розсуд суду при призначенні обвинуваченому покарання за вчинені злочини. Просила обвинуваченого відшкодувати їй шкоду.

Потерпіла ОСОБА_13 (раніше ОСОБА_14 ) дала показання суду, що раніше була одружена з ОСОБА_5 , мають з ним спільну дитину. Під час шлюбу проживали в її квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Потім їх відносини погіршилися, вони втратили один до одного почуття любові, припинили спільне проживання. Рішенням Крюківського районного суду від 20.12.2022 року у справі №524/5445/22 їх шлюб розірвано. Після чого вона знов одружилася, у новому шлюбі змінила прізвище на ОСОБА_15 , народила другу дитину. В шлюбі з ОСОБА_5 вона придбала собі за особисті кошти телефон та телевізор. ОСОБА_5 визнавав, що це її особисте майно. Вони припинили разом проживати задовго до рішення суду про розірвання їх шлюбу. 22 жовтня 2022 року, коли вони вже разом не проживали, але ще не були розлучені рішенням суду, в її квартиру прийшов ОСОБА_5 , який жалівся, що має фінансові проблеми, потребує грошових коштів, просив дати свій телефон, щоб він здав його у ломбард на суму 5000 грн., а потім через декілька днів викупив його та повернув їй. На той час ОСОБА_16 ще намагалася зберегти між ними добрі стосунки, незважаючи на припинення шлюбних відносин, оскільки вони мають спільну дитину, щоб зберегти для дитини добрі стосунки з батьком. Тому ОСОБА_16 вирішила допомогти ОСОБА_5 , повірила йому, що він таким чином вирішить свої матеріальні проблеми та поверне їй мобільний телефон з ломбарду через декілька днів. ОСОБА_16 сама дала ОСОБА_5 свій мобільний телефон, щоб він здав його у ломбард на декілька днів, а потім викупив та повернув їй. Якби вона знала, що ОСОБА_5 не поверне належний їй телефон з ломбарду, то вона ніколи б йому не дала свій телефон. Але ОСОБА_5 здав її мобільний телефон у ломбард, й так його не повернув. Дійсно, замість належного їй мобільного телефону моделі «Iphone Apple 11», ОСОБА_5 дав їй у тимчасове користування інший телефон моделі «Iphone Apple 7» до повернення її телефону. Але ОСОБА_5 не повернув їй її телефон, й забрав у неї свій телефон. Через деякий час восени 2023 року ОСОБА_5 знов звернувся до ОСОБА_17 за допомогою, попросився нетривалий час пожити в її квартирі, бо йому ніде жити, а він бажає ще бачити свою дитину. Хоча на той час вони вже були розлучені, ОСОБА_16 піддалася на його маніпуляції, дозволила залишитися в своїй квартирі, спілкуватися з дитиною. Хоча ОСОБА_5 тоді жив в її квартирі, але стосунки між ними вже давно були припинені, вони не вели спільне господарство, він не витрачав кошти на їх спільне харчування. В цей період ОСОБА_5 залишався в її квартирі один. 09.11.2023 року, коли вона повернулася з роботи додому, то виявила, що її телевізор зник. Оскільки в її квартирі залишався один ОСОБА_5 , то вона одразу зрозуміла його причетність до зникнення належного їй телевізору. На що ОСОБА_5 повідомив їй, що телевізор зламався, й він віддав його у ремонт. На підтвердження своїх доводів показав обпалену електричну розетку. Не одразу, але потім вона побачила, що розетка обпалена лише зовні, в середині не ушкоджена, тоді зрозуміла, що він вкотре ввів її в оману. ОСОБА_16 неодноразово питала у ОСОБА_5 де її телевізор, де майстерня, в яку він здав її телевізор, вимагала повернути належний їй телевізор. Але ОСОБА_5 так і не повернув їй телевізор, брехав. В подальшому ОСОБА_16 дізналася від його нової дівчини ОСОБА_18 , що він здав її телевізор у ломбард. Крім того ОСОБА_5 оформив на неї кредити, які вона змушена була самостійно погашати. На теперішній час ОСОБА_5 не відшкодував заподіяну їй шкоду, майно не повернув, аліменти на дитину не сплачує. Просила покарати його суворо, призначити реальне покарання в межах санкції закону за вчинені ним кримінальні правопорушення, оскільки менш суворі покарання не достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Потерпіла ОСОБА_10 дала суду показання, що раніше нетривалий час співмешкала з ОСОБА_5 у м. Кременчуці, разом з ними проживав її малолітня дитина-інвалід. Під час спільного проживання вони обидва витрачали грошові кошти. ОСОБА_5 не утримував її. Одразу як вони почали співмешкати в січні 2024 року, вона виявила, що зникли її речі, спочатку золота каблучка, потім золотий ланцюжок. Тоді вона зрозуміла, що її золоті прикраси з її сумки за місцем їх спільного проживання міг викрасти лише ОСОБА_5 . На її питання про зникнення вказаних речей, ОСОБА_5 визнав, що здав її прикраси в ломбард, а отримані гроші витратить для придбання автомобіля. Вона не давала згоди, щоб ОСОБА_5 здав у ломбард належні їй золоті каблучку і ланцюжок. Окрім цього ОСОБА_5 оформив на неї ще кредити, які вона змушена оплачувати самостійно. На теперішній час ОСОБА_5 не відшкодував їй заподіяну шкоду, не повернув її золоті прикраси. Разом з тим, ОСОБА_10 просила не карати суворо ОСОБА_5 , не позбавляти його волі.

А тому з врахуванням показань потерпілих, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні за обставин, зазначених в обвинувальному акті: 1) кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) (епізод №1), 2) злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - повторного таємного викрадення чужого майна в умовах воєнного стану (епізоди №2-5), а ще з кваліфікуючою ознакою, поєднаного з проникнення у сховище (епізод №6).

В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст.65 КК України, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд при призначенні покарання враховує ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких є кримінальним проступком, а інші п`ять епізодів тяжким злочином проти власності, конкретні обставини справи вчинення кримінальних правопорушень щодо оточуючих його жінок, маніпулюючи їх почуттями: своєї колишньої дружини, своєї співмешканки, орендодавиці.

Разом з тим суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який має середню-спеціальну освіту, задовільний стан здоров`я, але не працює, хоча є особою працездатного віку. Розлучений. Має малолітню дитину, на утримання якої допустив заборгованість зі сплати аліментів, що вказує на відсутність у нього стійких соціальних зв`язків. ОСОБА_5 не перебуває під диспансерним або консультативним наглядом у психоневрологічному та у наркологічному диспансері. Вчинив 6 епізодів злочинів проти власності, що вказує на високу ймовірність продовження ним своєї протиправної діяльності, стійку антисоціальну направленість обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення.

ОСОБА_5 не відшкодував заподіяну шкоду потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_16 , частково відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_11 шляхом повернення частини майна (а саме іншої швацької машинки).

Доводи обвинуваченого про повне відшкодування шкоди потерпілим не підтверджені належними та допустимими доказами, заперечувалися самими потерпілими.

В період 2024 року ОСОБА_5 притягався до адміністративної відповідальності із накладенням стягнення за ч.1 ст.173-2 КУпАП домашнє насильство щодо співмешканки ОСОБА_10 (постановою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.07.2024 року у справі №537/3626/24).

Згідно з досудовою доповіддю Автозаводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, беручи до увагу інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, встановлену високу ймовірність вчинення ним повторно правопорушень, орган пробації вважав, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити високий ризик небезпеки для суспільства, окремих його осіб. Також органом пробації установлено, що не існує зазначеної обвинуваченим адреси його фактичного проживання, яку він повідомив суду в підготовчому засіданні під час установлення його особи. (а.с.134-138).

Разом з тим суд враховує, що обвинуваченоий ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимим.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 раніше судимий вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до покарання 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік. Отже за цим вироком суду ОСОБА_5 мав іспитовий строк з 03.05.2023 року до 02.05.2024 року.

Проте ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.05.2024 року ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання за закінченням іспитового строку.

За заявами потерпілих відомості про вчинені ОСОБА_5 в період іспитового строку кримінальні правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише після 08.10.2024 року, отже після вирішення судом питання про звільнення ОСОБА_5 за закінченням іспитового строку від відбування покарання за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.05.2023 року.

У ст. 78 КК України наведені правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. (ч.1 ст.78 КК).

У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу. (ч.3 ст.78 КК).

У ст.89 КК України наведено строки погашення судимості. Такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання;

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року дано роз`яснення, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч.1 ст.78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку. Частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК , у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК . У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи, що ухвала Крюківського суду м. Кременчука від 16.05.2024 року про звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.05.2023 року, за закінченням іспитового строку не скасована, тому зазначена судимість вважається погашеною. Отже незважаючи на те, що в період іспитового строку за попереднім вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03.05.2023 року ОСОБА_5 вчинив нові кримінальні правопорушення, за які засуджений цим вироком, а саме за ч.4 ст.185 КК епізод №2 09.11.2023 року, епізод №3 02.01.2024 року, епізод №4 09.01.2024 року, епізод №5 16.03.2024 року, епізод №6 06.04.2024 року, у суду відсутні підстави для призначення покарання ОСОБА_5 за вчиненння нового злочину в період іспитового строку за сукупністю вироків на підставі ст.71, ст.72 КК України.

Обставини, які в силу ст.66 КК України пом`якшують покарання, відсутні.

Суд вважає, що не вказують на щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення часткове визнання ОСОБА_5 своєї вини під тиском зібраних органами досудового розслідування доказів, коли ОСОБА_5 фактично вчинив кримінальне правопорушення за місцем свого проживання, чуже майно здавав в ломбарди під своє ім`я, й потерпілі безумовно вказували на підозру саме його у протиправному заволодінні їх майном. При цьому ОСОБА_5 навіть перед судом продовжив маніпулювати, неправдиво повідомляв мотиви та наслідки своїх дій, по епізоду № 4 неправдиво стверджував, що потерпіла ОСОБА_10 добровільно дала йому свій золотий ланцюжок здати в ломбард, - очевидно щоб уникнути відповідальності за скоєні правопорушення. Зазначені ОСОБА_5 мотиви вчинення ним шахрайства та крадіжок майна у оточуючих його жінок, а саме необхідність утримувати, годувати свою колишню дружину, потім співмешканку, також необхідність оплатити орендодавиці плату за оренду житла не знайшли свого підтвердження, були спростовані, допитаними потерпілими, а також, до речі, не впливають на кваліфікацію його дій.

Суд не вбачає наявність зазначеної в обвинувальному акті обставини, що пом`якшує відповідальність добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки цей факт заперечувався допитаними потерпілими, не підтверджений жодним допустимим доказом.

Обставини, які в силу ст.67 КК України обтяжують покарання, відсутні.

На час розгляду справи відсутні підстави звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинений ним 22.10.2022 року кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.190 КК України, за який установлено максимальне покарання у виді обмеження волі, оскільки визначений ст. 49 КК України строк давності притягнення до відповідальності становить три роки (тобто до 22.10.2025 року), й строк давності переривався вчиненням ним нових п`яти епізодів тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме епізод №2 09.11.2023 року, епізод №3 02.01.2024 року, епізод №4 09.01.2024 року, епізод №5 16.03.2024 року, епізод №6 06.04.2024 року.

Враховуючи думку потерпілих, прокурора, наведені обставини, які характеризують особу обвинуваченого, кількість вчинених обвинуваченим епізодів злочинної діяльності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення в межах санкції закону, а саме 1) за ст.190 КК України обмеження волі на строк 1 рік., 2) за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч.1 ст.70, 72 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень ОСОБА_5 визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 , враховуючи його особу, можливе лише при реальному відбутті покарання, за вчинений ним злочин.

Суд не вбачає підстав призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст.69 КК України за відсутності обставин, що пом`якшують покарання.

З врахування особи обвинуваченого та міри призначеного йому покарання, у суду відсутні підстави, визначені ст.75 КК України, для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк.

Пунктом 1 ч.4 ст.374 КПК України унормовано, що в резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з п.п."а" п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім відповідно до процедури, встановленої законом та у випадку, зокрема, законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Незважаючи на те, що відповідно до національного законодавства України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком суду, що набрав законну силу, з погляду ст.5 Конвенції воно розглядається як таке, що підпадає під наведений вище випадок (п."а").

Згідно з правовою позицією, яка міститься в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 вересня 2024 року (справа №554/5107/22, провадження №51-2413км24), вирішення судом питання про обрання запобіжного заходу під час призначення покарання не є порушенням конституційних прав обвинуваченого, як і конвенційних прав, оскільки, виходячи з погляду ст.5 Конвенції, воно буде розглядатися як таке, що підпадає під п. «а», а саме законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. Обрання судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою не буде вважатися порушенням вимог закону, оскільки суд у цьому випадку діє як влада, що призначила покарання і забезпечує його виконання.

У справі «Руслан Яковенко проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що підсудний вважається таким, який перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні п.п. «а» п.1 ст.5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, словосполучення «після засудження» не має тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено. Слово «після» у п.п.«а» п.1 ст.5 Конвенції не просто означає, що ув`язнення має хронологічно відбуватися після «засудження»: крім цього, «ув`язнення» має бути наслідком, «випливати із засудження та залежати від нього» або відбуватися «на підставі» «засудження». Іншими словами, має існувати достатній причинно-наслідковий зв`язок між засудженням та зазначеним позбавленням волі.

Європейський суд із прав людини встановлював, що різні форми попереднього ув`язнення, яке не було частиною призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, становили ув`язнення особи «після засудження компетентним судом» (зокрема, рішення у справах «Ван Дроогенбрук проти Бельгії», «М. проти Німеччини», «Джеймс, Уеллс та Лі проти Сполученого Королівства». За таких обставин відповідне тримання під вартою не було частиною покарання, а радше випливало з «іншого заходу, пов`язаного з позбавленням свободи».

У цьому кримінальному провадженні під час досудового розслідування чи розгляду справи в суді щодо підозрюваного/обвинуваченого ОСОБА_5 не застосовувався запобіжний захід тримання під вартою. Але з врахуванням особи обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, розлучений, не працює, не має легальних доходів, вчинив 6 епізодів кримінальних правопорушень проти власності щодо знайомих йому жінок, із застосуванням маніпуляції їх почуттями, повідомляв суду неправдиву інформацію щодо мотивів та наслідків вчинених ним кримінальних правопорушень, обставин заволодіння чужим майном з метою уникнення відповідальності за скоєне, повідомив суду в підготовчому засіданні неправдиву інформацію щодо його фактичного місця проживання, а також з врахуванням призначеного йому реального покарання у виді позбавлення волі в даному кримінальному провадженні, суд вважає щодо ОСОБА_5 наявними ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, вчинити нові кримінальні правопорушення. А тому з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили, що відповідає положенням п. «а» ч.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Про обрання в аналогічний спосіб запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прийнято рішення, зокрема, в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 жовтня 2024 року (справа №760/14509/22, провадження №51- 5710 км 23), 28 лютого 2024 року (справа №333/5989/18, провадження №51-7682 км 23).

Цивільні позови по справі не заявлялися.

Долю речових доказів вирішити з дотриманням положень ст.100, 174 КПК України.

На підставі ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_19 на користь держави витрати на залучення експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 3183,60 грн.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч.4 ст.185 КК України.

ОСОБА_5 призначити покарання:

-за ст.190 КК України обмеження волі на строк 1 (один) рік.,

-за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.70, ст.72 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_5 призначити остаточне покарання позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць.

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту негайно в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня ухвалення вироку 08.08.2025 року.

На підставі ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта Полтавського НДЕКЦ МВС України в розмірі 3183 (три тисячі сто вісімдесят три) грн. 60 коп.

Речові докази: 5 квитанцій про заклад майна до ломбарду «Єврофінанс» на ім`я ОСОБА_5 , які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 Кременчуцького РУП ГУ НП в Полтавській області, - зберігати в матеріалах кримінального провадження у прокурора в Кременчуцькій окружній прокуратурі Полтавської області.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області з врахуванням положень ч.3 ст.349, ст.394 КПК України у строк 30 днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту його вручення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вручити учасникам процесу копію вироку негайно, після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, направити копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, ознайомлення з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Протягом строку апеляційного оскарження учасники судового провадження за їх клопотанням можуть ознайомитись з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1