Провадження № 1-кс/211/1584/25
У Х В А Л А

Іменем України

про арешт майна

09 вересня 2025 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривого Рогу клопотання старшого слідчого відділення поліції № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000971 від 07.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись із даним клопотанням, старший слідчий відділення поліції № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 зазначає, що в провадженніСД Відділення поліції №1 Криворізького РУП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000971 від 07.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 28.03.2025 в період часу з 18-30 до 19-00 невстановлені особи з числа 07.09.2025 о 17:23 год. до ВП №1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що цього дня, приблизно о 17:20 год. її сестра ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за спільною адресою мешкання з їхньою матір?ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , нанесла останній одного удару ножем в область черева праворуч, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки праворуч з ушкодженням чепця, печінки, 5 сегмента жовчного міхура.

07.09.2025 в порядку ст.208 КПК України було затримано за підозрою у злочині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

По даному кримінальному провадженню 07.09.2025 було проведено огляд місця адресою АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено: ніж зі слідами РБК, рушник зі слідами РБК, виріз тканини з покривала зі слідами РБК, які упаковано до відповідних паперових пакетів.

За вищевказаною адресою проживають потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вищезазначені речі на праві спільної сумісної власності належать ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

На підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні вилучене у ході проведення огляду місця події, майно в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №№ 0000971 від 07.09.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У зв`язку з цим слідчий зазначає, що арешт вказаного майна, як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов?язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, а також використання вказаного майна в якості речових доказів.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, подали заяву про розляд клопотання без їх участі.

Неприбуття прокурора та слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

На підставі ст. 214 КПК України вказана подія 07.09.2025 внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000971.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч.1 ст.121 КК України.

Статтею 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 171 КПК України, законодавець зобов`язує сторону, яка звертається до суду з клопотанням про арешт майна, зазначити наступне: підстави і мету такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до положень ст. 170 та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майна; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Слідчий суддя зазначає, що вищевказане майно було вилучено в результаті оперативних заходів, а отже може містити сліди злочину або використовуватися для вчинення злочину,тому встановити належність даного майна можливо у подальшому після проведення слідчих дій, пов`язаних, зокрема, з оглядом предметів, тощо.

Так, як встановлено, що вилучені предмети могли бути використані, як засіб чи знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, відтак слідчий суддя погоджується, що на час розгляду клопотання є достатньо підстав вважати, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт тимчасово вилученого майна полягає в забороні користуватися та розпоряджатися ним володільцю та власнику.

Метою накладення арешту на вищезазначене майно є забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність його використання в ході досудового розслідування в якості речового доказу.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділення поліції № 1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 погоджене з прокурором Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000971 від 07.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене 07.09.2025 року в ході огляду місця події за адресою : АДРЕСА_1 , а саме: ніж зі слідами РБК, рушник зі слідами РБК, виріз тканини з покривала зі слідами РБК.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , на яку покласти обов`язок визначення місця зберігання майна, щодо якого застосовано арешт, з урахуванням вимог постанови КМУ № 1104 від 19 грудня 2012 року "Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України", якою затверджено "Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження»

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити, що згідно із частинами 1-2 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1