Справа № 147/152/25
Провадження №11-кп/801/869/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого (доповідача) судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження зі сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 14.11.2024 до ЄРДР за номером 0000594 про обвинувачення

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Жмеринка Жмеринського району Вінницької області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч. 5 ст. 407 КК України,-

за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8

на вирок Тростянецького міського суду Вінницької області від 10 червня 2025 року,-

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 29 грудня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 грудня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Захисник адвокат ОСОБА_8 просить вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 червня 2025 року відносно засудженого ОСОБА_7 змінити і призначити йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у вигляді обмеження волі з іспитовим строком, застосувавши при цьому статті 69, 75 КК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Захисник вважає вирок надто суворим, таким, що не відповідає принципам достатності покарання та виправлення винного.

Вказує на те, що суд при винесенні вироку зобов`язаний виходити із необхідності відповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особистості засудженого, можливості виправлення особи за коротший термін відбуття покарання у місцях позбавлення волі. Обставинами, що зумовлюють пом`якшення вироку, захисник вважає: визнання вини та щиросердне каяття ОСОБА_7 , його активне сприяння слідству у розкритті злочину, бажання повернутися на військову службу до лав ЗСУ.

За час проведення досудового слідства та судового розгляду, засуджений багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений і вже покараний наріканнями і прокльонами оточуючих людей.

Крім того, засуджений має стійкі соціальні зв`язку: проживає разом із матір`ю, яку утримує матеріально.

З урахуванням перелічених характеристик та обставин, на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість засудженого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих, вважає, що достатнім у даному випадку було б звільнення від відбування покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України з призначенням іспитового строку.

При цьому вважає, що саме покарання у вигляді обмеження волі на думку ОСОБА_7 було б достатнім і необхідним для досягнення основної мети покарання: кари, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що солдат ОСОБА_7 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.10.2024 № 286, вважається таким, що прибув та облікований як тимчасово прикомандирований військовослужбовець на підставі бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.05.2024 № 7038 та розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2024 № 6837.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.10.2024 № 305 солдат ОСОБА_7 , який рахувався у військовій частині НОМЕР_1 , як тимчасово прикомандирований військовослужбовець, вважається таким, що вибув у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією проти України в Україні введено воєнний стан із 05:30 24.02.2022, строк дії якого продовжено по теперішній час.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Статтею 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що розподіл часу у військовій частині протягом доби та протягом тижня здійснюється згідно з розпорядком дня, яким установлюється виконання основних заходів повсякденної діяльності, навчання та побуту особового складу підрозділів, штабів.

Відповідно до ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 24.10.2024 солдат ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до моменту його затримання органом досудового розслідування, тобто до 29.12.2024.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом першої інстанції як кримінальне правопорушення, що передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (окрім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка подала апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_7 на її підтримання, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та обговоривши їх, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно із статтею 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання.

Зазначені вимоги процесуального закону враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, ОСОБА_7 судом першої інстанції визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене частиною 5 статті 407 КК України (самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану), санкцією якої передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Отже судом першої інстанції призначене мінімальне покарання, що передбачене санкцією відповідної статті.

Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 статей 69, 75 КК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 69 КК України в редакції, що діяла на час вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння (із змінами, внесеними Законом України від 13.12.2022 № 2839-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці», який набрав чинності 27.01.2023), за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Аналогічні обмеження встановленні для застосування положень статті 75 КК України, а саме: якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обмеження щодо застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачені абзацом першим цієї частини, не застосовуються, якщо суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальних провадженнях щодо корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Отже як стаття 69, так і стаття 75 КК України не можуть бути застосовані при призначенні покарання за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, на що вірно та з урахуванням моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_7 діяння, вказав суд першої інстанції.

Крім того, суд належним чином дослідив й оцінив наявність чи відсутність як обставин, які пом`якшують, так і обставин, які обтяжують покарання, а також належним чином мотивував вирок в частині призначення покарання засудженому.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушення ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження (постанова ККС ВС від 23.01.2024 в справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23).

Водночас активне сприяння розкриттю злочину означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину (постанова ВС у справі № 263/15605/17 (провадження № 51-4234км20).

Так, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує відповідальність зазначене в обвинувальному акті щире каяття, активне сприяння розкриттю правопорушення, оскільки встановив, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому та визнавав свою вину у вчиненому частково.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно зі 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Водночас судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_7 не вперше вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 5 ст. 407 КК України та раніше притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, водночас відповідно до довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка ВОР» від 15.01.2025 ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні №19 з 01.05.2024 по 28.05.2024 з діагнозом: «Психічні і поведінкові розлади, викликані одночасним вживанням декількох речовин психотичний розлад (канабіс, амфетамін, алкоголь) з виходом в медикаментозну компенсацію. Хронічна люмбалгія в стадії нестійкої ремісії».

Відтак покарання засудженому ОСОБА_7 призначене відповідно до вимог кримінального закону, а також з урахуванням вимог щодо його індивідуалізації, справедливості та пропорційності, а також виконання мети покарання.

Отже апеляційним судом не встановлено порушення норм матеріального права в частині призначення покарання засудженому, що могли б бути підставою для скасування чи зміни вироку суду, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуваний вирок залишити без змін.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 10 червня 2025 року щодо ОСОБА_7 за частиною 5 статті 407 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду впродовж трьох місяців, а засудженим в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4