Справа № 474/282/25
Провадження № 1-кп/474/97/25
ВИРОК

Іменем України

22.05.25р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянув під час підготовчого судового засідання матеріали кримінального провадження, внесеного 01.02.2025р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, гр. України, який є особою раніше не судимою, місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, -

встановив:

Згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2023р. у справі № 946/5463/22, (провадження № 3/946/16/23, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Постанова Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області набрала законної сили з 12.06.2023р. про що останній був ознайомлений.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду, яка набрала законної сили та будучи ознайомленим з нею, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом та маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, с обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч рішенню суду, 21.01.2024р. близько 00 год. 27 хв., по вул. Героїв Врадіївщини, с-ще Врадіївка, Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запаху алкоголю із ротової порожнини, порушенням координації рухів, поведінкою, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та за порушення Правил дорожнього руху України щодо нього 20.03.2024р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено постанову справа № 474/81/24 (провадження № 3/474/75/24), якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1(один) рік.

Окрім цього, продовжуючи умисно не виконувати вказану вище постанову Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.05.2023р., 16.03.2024р. об 01 год. 09 хв. на автодорозі М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине, 191 км, ОСОБА_4 керував транспортним засобом марки АЗЛК 2141, д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння (огляд проводився на місці зупинки за допомогою приладу Алкотест 7510 Драгер, результат 0,51% проміле та за порушення Правил дорожнього руху України щодо нього 01.04.2024р. Підволочинським районним судом Тернопільської області винесено постанову справа № 604/431/24 (провадження № 3/604/298/24), якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Також, згідно постанови Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20.03.2024р. у справі № 474/81/24 (провадження № 3/474/75/24), якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постанова Врадіївського районного суду Миколаївської області набрала законної сили з 31.03.2024р. про що останній був ознайомлений.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили та будучи ознайомленим з ними, діючи умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вище вказаним рішенням суду, 23.06.2024р. близько 20 год. 30 хв., по вул. Героїв України, 49, с-ще Врадіївка Первомайського району Миколаївської області ОСОБА_4 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер та у медичному закладі, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП та за порушення Правил дорожнього руху щодо нього 04.07.2024р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено постанову справа № 474/717/24, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Окрім цього, згідно постанови Врадіївського районного суду Миколаївської області від 20.03.2024р. у справі № 474/81/24 (провадження № 3/474/75/24), якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення; передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави, у розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постанова Врадіївського районного суду Миколаївської області набрала законної сили з 31.03.2024р. про що останній був ознайомлений.

Згідно постанови Підволочинського районного суду Тернопільської області від 01.04.2024р. у справі № 604/431/24 (провадження № 3/604/298/24), якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.5 ст. 126, ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу. Постанова Підволочинського районного суду Тернопільської області набрала законної сили з 12.04.2024р. про що останній був ознайомлений.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Однак, ОСОБА_4 достовірно знаючи про наявність вказаних постанов суду, які набрали законної сили та будучи ознайомленим з ними, діючи умисно, з метою невиконання постанов суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами та маючи реальну можливість їх виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, всупереч вище вказаним рішенням суду, 23.06.2024р. близько 20 год. 30 хв., по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , який раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, будучи позбавлений права керування всіма видами транспортних засобів, керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан сп`яніння, в установленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестера Драгер та у медичному закладі, відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП та за порушення Правил дорожнього руху щодо нього 04.07.2024р. Врадіївським районним судом Миколаївської області винесено постанову справа № 474/717/24, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 7 (сім) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Встановлене у судовому засіданні обвинувачення кваліфіковано органами досудового розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України, а саме: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

25.02.2025р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним інкримінованих йому злочинів, а 21.03.2025р. вручено обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

21.03.2025р. між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого боку, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , відповідно до вимог глави 35 КПК України, укладена угода про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні, згідно якої ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин зазначених в обвинувальному акті.

Обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином України, не одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю та розслідуванню злочинів, та добровільно звернувся з питань укладення угоди про визнання винуватості.

ОСОБА_4 в ході судового розгляду кримінального провадження зобов`язується беззастережно визнати свою вину у скоєних злочинах та детально розповісти суду про всі обставини вчинення злочинів.

Сторони угоди не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій, укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України: щире каяття, активне сприяння розкриттю та розслідуванню злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України: вчинення злочину повторно, та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Із запропонованим видом та мірою покарання згодні: обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 .

Сторони погоджуються, що під час ухвалення вироку на підставі цієї угоди:

- питання щодо долі речових доказів має бути вирішеним у відповідності до вимог ст. 100 КПК України;

- питання щодо процесуальних витрат має бути вирішеним у відповідності до вимог ст.ст. 122-126 КПК України.

Сторона захисту розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження цієї угоди для сторін є:

а) для прокурора, підозрюваного, обвинуваченого - обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 - 424 КПК України;

б) підозрюваного, обвинуваченого - його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 1 ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, роз`яснено і є зрозумілими.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, подання клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів роз`яснено і є зрозумілими.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання нею Закону і будь якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив затвердити угоду про визнання винуватості та встановити іспитовий строк на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання. Просив встановити іспитовий строк 1 рік.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтвердив добровільність укладання угоди про визнання винуватості та просив її затвердити, встановити іспитовий строк 1 рік.

Розглянув питання про затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , судом встановлено таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ч. 2 ст. 468 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора, або підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Угода про визнання винуватості відповідає приписам ст. 472 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Покарання, запропоноване сторонами є покаранням, яке відповідає положенням Загальної частини Кримінального кодексу України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Судом не встановлено жодних підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

З огляду на вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди від 21.03.2025р. про визнання винуватості, укладеної між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на те, що на стадіях досудового розслідування та судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід, а також відсутність відповідних клопотань зі сторони обвинувачення, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили не застосовувати щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 314, 370-375, 394, 473, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21.03.2025р., укладену між прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Врадіївського відділу Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному 01.02.2025р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000014, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку - 1 (один) рік, не вчинить нових кримінальних правопорушень і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1