Справа № 736/99/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/496/25
Категорія - ч.2 ст.389 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000001 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше неодноразово судимого, останній раз: 15.11.2023 Корюківським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн;

засуджений за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Корюківського районного суду від 15.11.2023, з урахуванням ухвали Корюківського районного суду від 19.08.2024, у виді 76 годин громадських робіт, що відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України становить 9 днів арешту, та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 9 (дев`ять) днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 , будучи засудженим 15.11.2023 вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн, вказаний штраф не сплатив, у зв`язку з чим ухвалою Корюківського районного суду від 19.08.2024 покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді 100 годин громадських робіт, умисно та систематично ухилявся від відбування призначеного йому покарання за наступних обставин.

Так, 24.09.2024, засудженого ОСОБА_8 , поставлено на облік в Корюківському районному секторі №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, 14.10.2024 ознайомлено під особистий підпис з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від їх виконання. Згідно з направленням № 35/10/1837-24 від 14.10.2024, виданим Корюківським РС № 3 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, ОСОБА_8 повинен приступити до відпрацювання громадських робіт із 15.10.2024 на території комунального підприємства «Благоустрій» Корюківської міської ради.

У жовтні 2024 року ОСОБА_8 , систематично, без поважних причин не з`являвся до КП «Благоустрій» Корюківської міської ради для відбування покарання у виді громадських робіт 21, 22, 23, 24, 25, 28 та 29 жовтня 2024 року, таким чином, не відпрацювавши у жовтні 2024 року 28 годин із 48 годин, передбачених графіком.

У листопаді 2024 року ОСОБА_8 , систематично, без поважних причин не з`являвся до КП «Благоустрій» Корюківської міської ради для відбування покарання у виді громадських робіт 01, 04, 05, 06, 07, 08, 11, 12, 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22. 25, 26, 27, 28 та 29 листопада 2024 року, таким чином не відпрацювавши у листопаді 2024 року 80 годин із 84 годин, передбачені графіком.

Фахівцем Корюківського РС №3 філії Держави установи «Центр пробації» в Чернігівській області ОСОБА_10 12.11.2024 із ОСОБА_8 проведено профілактичну бесіду та винесено письмове попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт за ч.2 ст.389 КК України.

У грудні 2024 року ОСОБА_8 , систематично, без поважних причин, не з`являвся до КП «Благоустрій» Корюківської міської ради для відбування покарання у виді громадських робіт 02, 03, 04, 05, 06, 09, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26, 27, 30 та 31 грудня 2024 року, таким чином; не відпрацювавши у грудні 2024 року 88 годин із 88 годин, передбачених графіком.

У січні 2025 року ОСОБА_8 , систематично, без поважних причин, не з`являвся до КП «Благоустрій» Корюківської міські ради для відбування покарання у виді громадських робіт 01, 02, 03, 06, 07 та 08 січня 2025 року, таким чином, не відпрацювавши у січні 2025 року 24 години із 24 годин, передбачених графіком.

Враховуючи вищевикладене, у порушення вимог ч.3 ст.40 КВК України, засуджений ОСОБА_8 ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт та із передбачених ухвалою Корюківського районного суду від 19.08.2024 100 годин громадських робіт, відпрацював лише 24 години, чим не відбув покарання у виді 76 годин громадських робіт.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок місцевого суду та пом`якшити призначене його підзахисному покарання, призначивши остаточне покарання у виді обмеження волі на строк один рік дев`ять днів. В обґрунтування скарги послався на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Апелянт вказує, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не заперечував, визнав повністю, щиро розкаявся. Також зазначив, що обвинувачений за місцем проживання негативно не характеризується, від його дій негативних наслідків не настало.

Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються.

Положеннями ст.ст.50, 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

В аспекті досягнення мети покарання, виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості обвинуваченого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

А тому, призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, веде антисоціальний спосіб життя; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; і дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання саме у виді обмеження волі, з урахуванням вимог ст.71 КК України, при призначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, визначене судом першої інстанції, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, тому доводи про суворість покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4