Справа № 156/503/25
Провадження № 1-кп/156/83/25
ВИРОК

Іменем України

12 травня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у відсутності учасників судового провадження в залі суду в сел. Іваничі кримінальне провадження № 0000068 від 12 квітня 2025 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , розлученого, з професійно технічною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця помічника гранатометника 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону у званні солдат, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 16.05.2024 № 30-РС солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду та вважати таким, що справи та посаду стрільця-помічника гранатометника 3 штурмового відділення 1 штурмового взводу 3 штурмової роти НОМЕР_2 штурмового батальйону з 16.05.2025 прийняв i приступив до виконання службових обов`язків за посадою шпк «солдат».

Відповідно до вимог ст. ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя i здоров`я, честь i гідність, недоторканність i безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському aбo такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь i гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято i беззаперечно дотримуватися Конституції України i законів України, військової присяги, сумлінно i чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю i гідністю військовослужбовця, берегти військову честь i поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Встановлено, що згідно судового наказу Іваничівського районного суду Волинської області від 15.02.2018 по справі № 156/113/18 ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.02.2018 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно виконавчого листа Іваничівського районного суду Волинської області від 09.05.2024 по справі № 156/304/24 ОСОБА_3 зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), починаючи з 13.03.2024 до досягнення старшою дитиною повноліття.

У той же час, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, направлений на злісне ухилення від сплати аліментів, достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів, ухилився від повного та своєчасного виконання рішення суду, будучи працездатною особою, офіційно працював та здобував кошти на прожиття, однак, у період з березня 2021 року по березень 2025 року ОСОБА_3 аліментів не виплачував.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим з порядком сплати аліментів та попереджений про кримінальну відповідальність в разі злісного ухилення від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання неповнолітніх дітей не сплачував без поважних причин, таким чином злісно ухилився від сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати грошових коштів за період з березня 2021 року по березень 2025 року в сумі 135 575,76 гривень, тобто у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 своїми діями, які виразились в ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України.

Частиною 2 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В обвинувальному акті прокурор просить про розгляд цього обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , складену в присутності його захисника ОСОБА_8 , в якій ОСОБА_3 зазначає, що свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, а саме в ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права на апеляційне оскарження та згоден на розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.

Також, у даній заяві обвинувачений ОСОБА_3 просив суд призначити йому мінімальне покарання в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

До обвинувального акту також додано письмову заяву ОСОБА_9 законного представника малолітніх дітей, в якій вона зазначила, що не заперечує проти розгляду обвинувального акту в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без її участі та участі обвинуваченого ОСОБА_3 , ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.

Ураховуючи зазначене, суд розглядає обвинувальний акт щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом, та які не оспорюються учасниками судового провадження.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування такі встановлені в повному обсязі, свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , своїми діями, ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При вирішенні питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 не судимий, військовослужбовець, під медичним наглядом у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання (щире каяття у вчиненому), відсутність обставин, що обтяжують покарання. За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Обвинувачений ОСОБА_10 перебуває на військовій службі під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 на даний час перебуває на службі у ЗС України, виконує покладені на нього обов`язки з метою захисту незалежності та територіальної цілісності держави, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і його звільнення на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою.

Частиною 4 ст. 76 КК України передбачено, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне встановити обвинуваченому іспитовий строк тривалістю один рік з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого до суду не надходило.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, на час проходження ОСОБА_3 військової служби, для здійснення нагляду за засудженим військовослужбовцем, копію вироку направити для виконання командиру військової частини, у якій ОСОБА_3 проходить військову службу, у разі зміни місця служби - командиру військової частини за новим місцем служби, а у разі його звільнення з військової служби, контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення (отримання).

У відповідності до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. ст. 381, 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1