Провадження №11-кп/801/873/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000760, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 15 листопада 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працевлаштованого, який має на утриманні малолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України та призначено йому покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування остаточно призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалено іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 08 листопада 2023 року приблизно о 10:00 год, перебуваючи на території ринку «Привокзальний» по вул. Привокзальній у м. Вінниці, помітив у банкоматі АТ КБ «Приватбанк» пластикову платіжку картку емітовану АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_9 , після чого діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв указану банківську картку, яка згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є офіційним документом, з метою подальшої крадіжки грошових коштів з рахунку цієї картки.

Надалі, 12 листопада 2023 року у період часу з 08:00 год по 22:58 год ОСОБА_7 , реалізуючи раніше виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, бажаючи збагатитися за рахунок чужої власності, не маючи на меті вжити жодних заходів щодо повернення майна власнику, використовуючи попередньо викрадену пластикову платіжну карту емітовану АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_9 , шляхом проведення безготівкових оплат, здійснював розрахунок за придбані товари, а саме: в магазині «Визит», розташованому за адресою: с. Белино, вул. Привокзальна, 1; в магазині «Людмила», розташованому за адресою: с. Белино, вул. Привокзальна, 75/3; через інтернет оплату товарів/послуг «GOOGLE *WG Group Ltd, g.co/helppay#», чим завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 3 451,39 грн.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 , достовірно усвідомлюючи, що на викраденій ним банківській картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , належній ОСОБА_9 , знаходяться грошові кошти, вирішив здійснити їх легалізацію з метою надання вигляду правомірності володіння та користування останніми, при цьому за допомогою власного мобільного телефону увів дані указаної платіжної картки до додатку «Google Гаманець», отримавши можливість здійснювати платіжні операції за допомогою мобільного пристрою без використання пластикової картки.

12 листопада 2023 року у період часу з 13:12 год по 22:58 год ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, використовуючи власний мобільний телефон, перейшов до застосунку онлайн гри «World of Tanks Blitz», де за допомогою додатку «Google Гаманець» здійснив 61 операцію з купівлі онлайн бонусів, у результаті чого з карткового рахунку № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», власником якого є ОСОБА_9 , перераховано грошові кошти у загальній сумі 3 138,39 грн, чим реалізував свій злочинний умисел на здійснення фінансових операцій з майном, а саме грошовими коштами, одержаними унаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, пов`язаного з легалізацією майна, одержаного злочинним шляхом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за:

ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів;

ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

ч. 1 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити у цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням фінансових операцій в мережі Інтернет строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням фінансових операцій в мережі Інтернет строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Строк відбування додаткового покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

висновок суду щодо відсутності підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатись певною діяльністю є таким, що суперечить положенням КК України;

якщо додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю передбачене як обов`язкове у санкції статті Особливої частини КК, то призначення цього покарання відбувається й тоді, коли особа, яка вчинила кримінально каране діяння, не обіймала певні посади або не займалася певною діяльністю.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про апеляційний розгляд справи у її відсутність. Указала, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України указане не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд розглянув обвинувальний акт відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України, за обставин, установлених у вироку місцевим судом, в апеляційній скарзі не оспорюються, як і вид та розмір основного покарання із застосуванням до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного покарання з визначенням іспитового строку.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (непризначення додаткового покарання), що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим) суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі 756/4830/17-к зроблено висновок, що:

«термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання».

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі № 404/2081/22 зроблено висновок, щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю), згідно якого:

«згідно з положеннями ст. 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення».

У постанові Верховного Суді від 11 березня 2025 року у справі № 149/3010/23 зроблено висновок, що:

«якщо додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю передбачене як обов`язкове у санкції статті Особливої частини КК, то призначення цього покарання відбувається й тоді, коли особа, яка вчинила кримінально каране діяння, не обіймала певні посади або не займалася певною діяльністю. Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю».

Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено:

основне покарання позбавлення волі на строк від трьох до шести років;

додаткове безальтернативне покаранням позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років.

Відтак, висновок суду щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю є таким, що суперечить положенням ст. ст. 50, 55, 65 КК України.

Колегія суддів, зважаючи встановлені судом обставини, які впливають на вид та розмір покарання обвинуваченому, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 209 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням фінансових операцій в мережі Інтернет строком на 1 рік, яке відповідатиме його особі, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень.

Остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас ч. 1 ст. 77 КК України встановлено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, позбавлення державної нагороди України.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК України, передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 18 вересня 2024 року у справі № 307/2056/20 (провадження № 51-3530км24) зроблено висновок, що:

«частиною 1 ст. 75 КК передбачено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, ч. 1 ст. 75 КК передбачає звільнення особи від відбування лише основного покарання, звільнення особи від відбування призначеного судом додаткового покарання за ст. 75 цього Кодексу не допускається».

Отже, застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування призначеного додаткового покарання не застосовується.

Таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Зважаючи на викладене, допущене місцевим судом неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування закону, який підлягав застосуванню) відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413 та п. 1 ч.1 ст. 420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 листопада 2023 року № 0000760 по обвинуваченню ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 209 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням фінансових операцій в мережі Інтернет строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною із здійсненням фінансових операцій в мережі Інтернет строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування додаткового покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

В решті вирок залишити без змін

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4