Номер провадження: 11-кп/813/1877/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2025, якою в підготовчому судовому засіданні під час судового розгляду к/п №0001520 від 15.11.2023стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоіванівка Баштанського р-ну Миколаївської обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою 1-ої інстанції від 22.05.2025 в підготовчому судовому засіданні із розгляду обвинувального акту у к/п №0001520 від 15.11.2023за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було задоволено клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 та продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 днів, тобто до 20.07.2025 включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд врахував обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та доведеність стороною обвинувачення наявності в даному кримінальному провадженні ризиків можливого переховування обвинуваченого від суду, здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків у провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень, обумовлених тяжкістю та наслідками інкримінованого ОСОБА_9 злочину у вигляді настання смерті людини; тим фактом, що свідки у провадженні на теперішній час ще не допитані судом, є сусідами обвинуваченого ОСОБА_9 та мешканцями будинку, де вчинено злочин; схильністю обвинуваченого до насильства.

Окрім того, врахувавши те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, суд, керуючись вимогами п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, визнав за доцільне не визначати обвинуваченому розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодилась з оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість та невмотивованість з огляду на наступні обставини:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що в клопотанні прокурора відсутні будь-які посилання на матеріали, що підтверджують обставини неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

- всупереч положенням п. 3 ч. 3 ст. 184 КПК України, до клопотання прокурора не було долучено підтверджень надання копії клопотання та матеріалів на підтвердження викладених у ньому обставин обвинуваченому;

- судом 1-ої інстанції порушено право на справедливий розгляд, зокрема, в судовому засідання від 19.05.2025, після того, як прокурор зазначив, що строк застосованого стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 30.05.2025, судом було відкладено розгляд на 26.05.2025, проте в подальшому була призначена інша дата судового засідання - 22.05.2025, у зв`язку із надходженням до суду листа прокурора про те, що строк тримання ОСОБА_9 під вартою спливає 24.05.2025.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність та постановлення із грубим порушенням процесуальних прав обвинуваченого, внаслідок чого просить ухвалу суду скасувати та закрити провадження за клопотанням прокурора про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не містить жодних мотивів незгоди із оскаржуваним рішенням суду 1-ої інстанції, натомість, в апеляційній скарзі захисник зауважує про майбутнє надання ним доповнень до апеляційної скарги з викладенням підстав для скасування ухвали суду, проте такі доповнення до апеляційного суду станом на момент апеляційного розгляду подано не було.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційні скарги сторони захисту прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 зауважив на наступних обставинах:

- клопотання про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 було вручено самому обвинуваченому та його захисникам, скеровано електронними засобами зв`язку на електронні пошти та через підсистему «Електронний суд», а також поштовим зв`язком «Укрпошта»;

- обґрунтованість ризиків підтверджується наявними у сторони обвинувачення доказами, перевірялась при застосуванні та продовженні запобіжного заходу, в тому числі Приморським райсудом м. Одеси, Одеським апеляційним судом та Миколаївським апеляційним судом.

З урахуванням викладених обставин, прокурор ОСОБА_10 , вважаючи оскаржувану ухвалу суду 1-ої інстанції законною та обґрунтованою, просить відмовити в задоволенні апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_9 який наразі утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, клопотань про особисту участь в судовому засіданні апеляційного суду не подавав.

Враховуючи неявку обвинуваченого в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд провести без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка вимоги апеляційних скарг підтримала та просила їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення, проаналізувавши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання апеляційного суду, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступне.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0001520 від 15.11.2023 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Статтею 422-1 КПК України визначений порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки має право витребувати із суду 1-ої інстанції лише оскаржувану ухвалу та відповідне клопотання сторони обвинувачення.

Проте, всупереч твердженням сторони захисту про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 злочину, пов`язаного із умисним протиправним заподіянням смерті іншій людині, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (відповідно до санкції ч. 1 ст. 115 КК України - позбавлення волі на строк від 7-ми до 15-ти років), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

Додатковим підтвердженням існування зазначеного ризику слугує також характеристика особи обвинуваченого ОСОБА_9 , який не одружений та не має неповнолітніх дітей на утриманні, що свідчить про відсутність в останнього міцних соціальних зв`язків, які могли б з високою ймовірністю стримати його від спроб переховування від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із висновком суду, зауважує на тому, що в даному провадженні об`єктивно продовжує існувати також ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, оскільки на теперішній час свідки у кримінальному провадженні ще безпосередньо не допитані судом, при цьому, свідки є мешканцями будинку, де було вчинено інкримінований ОСОБА_11 злочин та сусідами обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_7 з приводу того, що до клопотання прокурора не було долучено підтверджень надання його копії та матеріалів на підтвердження викладених у ньому обставин обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та зауважує на тому, що на підставі аналізу змісту журналу судового засідання Приморського райсуду м. Одеси від 15.05.2025 вбачається, що в судовому засідання із розгляду даного клопотання про продовження строку застосування стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор зазначив, що копія клопотання від 14.05.2025 була завчасно вручена обвинуваченому ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проти чого обвинувачений не заперечував (а.с. 27), при цьому, зазначена обставина також підтверджується долученими прокурором до клопотання квитанціями про доставку клопотання до електронного кабінету захисників (а.с. 18-19).

Зазначені обставини свідчать про те, що на момент розгляду даного клопотання прокурора судом обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були вочевидь обізнані із його змістом та викладеними у ньому обставини, тобто мали змогу здійснювати належний захист прав та інтересів обвинуваченого.

В контексті надання оцінки твердженням сторони захисту з приводу допущення порушення судом 1-ої інстанції права на справедливий розгляд у зв`язку із відкладенням розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на більш ранню дату, апеляційний суд зауважує на наступному.

Дійсно, як на цьому обґрунтовано зауважує захисник ОСОБА_7 , в судовому засіданні від 19.05.2025 судом, радячись на місці, було прийнято рішення про відкладення розгляду клопотання прокурора на 26.05.2025 для надання можливості захиснику ОСОБА_12 ознайомитись з матеріалами провадження (а.с. 35).

При цьому, апеляційний суд наголошує на тому, що неодноразові відкладення розгляду клопотання прокурора були обумовлені систематичною неявкою в судові засідання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та необхідністю залучення до такого розгляду інших захисників.

В подальшому, на адресу суду 20.05.2025 надійшло клопотання прокурора ОСОБА_10 , в якому останній зазначив, що ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 26.03.2025 стосовно ОСОБА_9 було продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30.05.2025, без визначення розміру застави, при цьому, у зв`язку із тим, що 60-денний строк з 26.03.2025 рахується по 24.05.2025 включно, прокурор просив, з метою недопущення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема, гарантії застосування судом найбільш сприятливого для особи тлумачення закону, провести розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 у строк до 24.05.2025 (а.с. 37-38).

Зазначені обставини послугували підставою для призначення судом розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 на 22.05.2025, тобто до попередньо призначеної дати (26.05.2025), з метою недопущення порушення прав обвинуваченого ОСОБА_9 та дотримання засади забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, зміст якої полягає у тому, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою без обґрунтованого рішення суду.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що в даному випадку судом 1-ої інстанції, всупереч твердженням сторони захисту, не було допущено жодного порушення права обвинуваченого ОСОБА_9 на справедливий розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованого обвинуваченому злочину, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_9 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 - залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2025, якою стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на стадії судового розгляду кримінального провадження продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20.07.2025 включно, без визначення розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4