Провадження № 11-сс/824/33/2025 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (підозрюваного на момент ухвалення оскаржуваного рішення, в подальшому - обвинуваченого) ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисниці підозрюваного ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Захисниця підозрюваного ОСОБА_9 - адвокатка ОСОБА_10 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.4261 КК України, складеного в рамках кримінального провадження № 0000408 від 04 серпня 2022 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року в задоволенні скарги захисниці відмовлено. В обґрунтування мотивів ухваленого рішення слідчий суддя вказав на те, що за своїм змістом повідомлення про підозру відповідає вимогам ст.277 КПК України, при врученні такого повідомлення слідчим було дотримано вимоги ст.278 КПК України, саме ж повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів для підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.4261 КК України. Окрім цього, захисницею не долучено до скарги переконливих доказів, які б свідчили про необгрунтованість підозри, при цьому безпосереднє дослідження доказів, на які посилається захисник, мають бути предметом оцінки на етапі безпосереднього дослідження доказів, якими сторони будуть обґрунтовувати вину або невинуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння, тобто під час судового розгляду по суті у даному кримінальному провадженні. Крім того, на даному етапі розгляду слідчий суддя не надаючи оцінку зібраним сторонами доказам щодо їх належності та допустимості, вважав сукупність зібраних доказів достатньою для визначення вірогідності та наявності підстав щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому діяння. Крім того, слідчими суддями Шевченківського районного суду міста Києва та суддями Київського апеляційного суду на відповідному етапі провадження вже неодноразово встановлювалась обґрунтованість наведеної підозри ОСОБА_9 , а нових даних, які б суттєво впливали на згаданий висновок в частині його перегляду, в судовому засіданні не встановлено. У зв`язку із наведеним, слідчий суддя прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги адвокатки ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді захисницяОСОБА_10 , подала на неї апеляційну скаргу в якій вказала на необгрунтованість ухвали у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказала на необгрунтованість підозри та недостатність доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою скаргу адвоката ОСОБА_10 подану в інтересах ОСОБА_9 задовольнити та скасувати повідомлення про підозру від 21 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України.

В доповненнях до апеляційної скарги захисниця вказала на те, що слідчим суддею при розгляді скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_9 допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не враховано ряд обставин, що суттєво вплинули на прийняте рішення. А саме, не враховано необґрунтованість підозри та недостатність доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбачено ч.5 ст.426-1 КК України. Також, не враховано й не надано жодної оцінки тому, що дії ОСОБА_9 не є злочином, та підпадають під ознаки бойового імунітету. Крім цього, не враховано порушення підслідності, що потягнуло за собою незаконність вручення повідомлення про підозру. Вважала, що при розгляді скарги на повідомлення про підозру ОСОБА_9 слідчим суддею допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не враховано ряд обставин, які суттєво вплинули б на прийняте рішення, а саме, не враховано необгрунтованість підозри та недостатність доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.4261 КК України. Також, місцевим судом не враховано порушення підслідності, що потягнуло за собою незаконність вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 . Захисниця звернула увагу на твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_9 перевищив владу та службові повноваження, яке не відповідає дійсності, оскільки суб`єктом даного складу злочину є особа, яка наділена ознаками, що передбачені у примітці до ст.425 Кримінального кодексу України. Крім того, коло повноважень ОСОБА_9 , окрім як адміністративного обов`язку щодо підлеглих, органом досудового розслідування не встановлено. Захисниця звернула увагу на твердження сторони обвинувачення про те, що саме через дії ОСОБА_9 на аеродромі зосередились військові, військова техніка для зустрічі пілота РФ та що саме ОСОБА_9 повідомив про це невстановленим особам із числа військових РФ є такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження, та внесені до підозри з метою штучного створення наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, оскільки, ОСОБА_9 не організовував та не проводив розвідувальний захід. Окрім цього, ОСОБА_9 не міг та не здійснював жодних дій щодо зосередження на аеродромі Канатове зазначених військовослужбовців. Відповідно до цього, повідомлення про підозру внесено завідомо неправдиві дані для створення хибного враження про причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_9 та ракетним обстрілом. Таким чином, ані загибель командира військової частини ОСОБА_11 , а ні отримання військовослужбовцями тілесних ушкоджень, а ні пошкодження техніки на аеродром не є в причинно-наслідковому зв`язку із діями та рішеннями ОСОБА_9 , оскільки військовослужбовці, за наявності сигналу тривоги на військовому аеродромі, який тривав близько 5 годин, зобов`язані були перебувати в укриттях, окрім тих, що відповідальні за ПВО. Жоден із військовослужбовців не повідомив, що отримував від будь-кого команду не йти до укриття. Крім того, в даному кримінальному провадженні досудове розслідування щодо ОСОБА_9 здійснюється із порушенням підслідності, що потягнуло собою незаконність вручення повідомлення про підозру.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисників ОСОБА_7 і ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які подану апеляційну скаргу із доповненнями та додатковими поясненнями підтримали, підтвердили доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити; прокурора, ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

За результатами розгляду скарги на повідомлення про підозру слідчий суддя дійшов висновку про те, що це повідомлення було здійснене відповідно до вимог закону, зокрема:

повідомлення про підозру здійснене уповноваженою особою, а саме слідчим ГСУ СБ України, яке здійснювало досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000408 від 04.08.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 4261 КК України на підставі постанови заступника Генерального прокурора України від 29.12.2022 року;

зміст письмового повідомлення про підозру відповідає вимогам закону, а саме ч.1 ст. 277 КПК України;

вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_9 відбулося відповідно до порядку, передбаченому ст. 278 КПК України;

повідомлення про підозру було здійснене за наявності достатніх доказів для підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчим суддею наведений перелік доказів які давали підстави для підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчим суддею зроблений висновок про те, що при вирішенні питання про обґрунтованість повідомлення про підозру є необхідним здійснення оцінки наданих слідчому судді доказів з точки зору наявності підстав для твердження про можливість вчинення кримінального правопорушення особою, обґрунтованості підозри для виправдування необхідності подальшого розслідування та можливості висунення обвинувачення, а не з точки зору їх належності, допустимості та достатності для вирішення питань про доведеність події кримінального правопорушення, доведеності винуватості особи у його вчиненні та з`ясування інших питань, які випливають із змісту ст. 91 та ч.1 ст. 368 КПК України. Слідчим суддею також констатовано те, що неодноразово судами як першої, так і апеляційної інстанції ухвалювались рішення, якими визнавався факт обґрунтованості висунутої ОСОБА_9 підозри.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні скарги захисника на повідомлення про підозру, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга із доповненнями та додатковими поясненнями, що надані стороною захисту, не містять доводів, які би указували на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухваленого слідчим суддею рішення, необхідність та можливість скасування повідомлення про підозру.

Аналіз положень Глави 22, Глави 6 та ст. 110 КПК України дає підстави стверджувати про те, що у питанні повідомлення про підозру необхідно розрізняти наступні поняття (категорії):

«підозра», яким є формальне твердження уповноваженої особи правоохоронного органу про причетність певної особи до кримінального правопорушення, що ґрунтується на попередніх (проміжних, неостаточних) даних, підлягає перевірці з метою її підтвердження чи спростування та тягне наслідки у випадках, передбачених законом;

«повідомлення про підозру» - сукупність процесуальних дій, які вчиняються уповноваженою особою правоохоронного органу у випадку, передбаченому законом і виражаються у складанні письмового повідомлення про підозру, зміст якого відповідає вимогам закону, та вручення цього повідомлення особі, щодо якої є дані про вчинення нею кримінального правопорушення, є початком кримінального переслідування цієї особи та надає їй статусу сторони захисту у кримінальному провадженні;

«письмове повідомлення про підозру» - процесуальний документ який складається уповноваженою особою правоохоронного органу у передбачених законом випадках, повинен відповідати встановленим для нього вимогам закону та є матеріальною формою за наявності якої виникає необхідність здійснити повідомлення про підозру та розпочати кримінальне переслідування особи.

Пунктом 10 ч.1 ст. 303 КПК України передбачена можливість оскарження на досудовому слідстві саме повідомлення про підозру, тобто дотримання особою, яка здійснює повідомлення про підозру, вимог КПК України, які регламентують підстави і порядок повідомлення про підозру. Ці питання урегульовані Главою 22 КПК України. Аналіз положень цієї глави дає підстави стверджувати про те, що у ході перевірки обґрунтованості повідомлення про підозру підлягає до перевірки те, чи був наявний передбачений ст. 276 КПК України випадок коли здійснюється повідомлення про підозру; чи уповноваженою особою було здійснене повідомлення про підозру; чи відповідає зміст письмового повідомлення про підозру вимогам ч.1 ст. 278 КПК України та чи дотримані вимоги ст. 278 КПК України, якою визначений порядок вручення особі письмового повідомлення про підозру.

На думку колегії суддів, усі зазначені обставини слідчим суддею були з`ясовані із належною повнотою та щодо них слідчим суддею ухвалене законне та обґрунтоване судове рішення.

Як зазначалося вище, повідомлення особи про підозру є початком кримінального переслідування особи, а сама підозра ґрунтується на неостаточних даних. Зазначене, дає підстави стверджувати про те, що на етапі перевірки обґрунтованості повідомлення про підозру відсутні підстави з`ясовувати питання про доведеність події кримінального правопорушення, наявності у діях особи складу кримінального правопорушення зокрема та її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в цілому. У зв`язку із цим, є таким, яке не ґрунтується на вимогах закону, посилання сторони захисту на недоведеність станом на час перевірки обґрунтованості повідомлення про підозру наявності у діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення (відсутність у його діях об`єктивної сторони кримінального правопорушення, у тому числі наслідків та причинного зв`язку між діянням та наслідками, тощо). Ці посилання сторони захисту не відповідають вимогам закону також з точки зору обґрунтування їх доказами, відкритими стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, та доказами, які досліджуються судом першої інстанції у ході судового розгляду. Між тим, колегія суддів не вправі сприймати ці докази і надавати їм оцінку із урахуванням того, що цих доказів не існувало взагалі, або ці докази не досліджувались на етапі перевірки слідчим суддею обґрунтованості повідомлення про підозру.

Щодо посилання сторони захисту на положення п.3 ч.1 ст. 276 КПК України, яким визначено те, що повідомлення про підозру здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, то колегія суддів звертає увагу на те, що у цій нормі закону зазначається про наявність доказів саме для повідомлення особі про підозру, а не наявність доказів, якими доводяться ті обставини, які випливають із змісту ст. 91 та ч.1 ст. 368 КПК України. При цьому, колегія суддів погоджується із висновками, які зроблені слідчим суддею про те, що станом на час здійснення повідомлення про підозру у органу досудового слідства була достатня кількість доказів, які давали підстави здійснити повідомлення ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення, без з`ясування питання про наявність у його діях складу цього кримінального правопорушення чи його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення. Перелік цих доказів зазначений слідчим суддею в ухвалі. Колегія суддів при цьому зважає на те, що положеннями ч.2 ст. 177 КПК України передбачена поняття «обґрунтованість підозри». Поняття «обґрунтованість підозри» зазначається і у чисельних рішеннях ЄСПЛ у питання дотримання національними судами положень ст. 5 Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод. Зокрема у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ визначив, що підозра буде обґрунтована у випадку існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. На думку колегії суддів, обґрунтованість підозри, про яку зазначається у рішеннях ЄСПЛ та ч.2 ст. 177 КПК України, та наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, про що зазначається у п.3 ч.1 ст. 276 КПК України, є схожими юридичними поняттями, а тому поняття «обґрунтованість підозри», у певному контексті може застосовуватись при вирішенні питання про обґрунтованість повідомлення про підозру. При цьому, колегія суддів погоджується із мотивами, які наведені в ухвалі слідчого судді про те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 неодноразово була підтверджена судами як першої, так і апеляційної інстанції. Відповідні рішення судів не змінені та не скасовані, а висновки які були зроблені у цих рішеннях є обов`язковими з огляду на положення п.9 ч.1 ст. 129 Конституції України.

Колегія суддів вважає, що факт перебування кримінального провадження та стадії судового провадження у суді першої інстанції є перешкодою для скасування повідомлення про підозру. Так, у ході апеляційного розгляду встановлено те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 4261 КК України надійшов на розгляд суду першої інстанції, яким на даний час здійснюється судовий розгляд на підставі цього обвинувального акта. Наведене дає підстави стверджувати те, що саме на даній стадії кримінального провадження підлягають вирішенню усі питання, у тому числі як організаційного, так і правового характеру, у тому числі щодо доказів, їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, питань пов`язаних із рухом провадження, наявності чи відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування у тому числі і щодо забезпечення підозрюваному права на захист, вирішення питань про те, чи могли виявлені порушення вимог закону вплинути на хід досудового розслідування, щодо доведеності події кримінального правопорушення, винуватості особи у вчиненні цього кримінального правопорушення, а також інших питань, необхідність вирішення яких випливає із змісту ст. 91 та ч.1 ст. 368 КПК України, що віднесено до виключної компетенції суду, який здійсню судовий розгляд на підставі обвинувального акту. При цьому, колегія суддів враховує те, що зробити будь-які висновки, а також ухвалити будь-яке рішення може суд, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта, за результатами власної процесуальної діяльності, за результатами безпосереднього дослідження доказів та їх оцінки. Скасування повідомлення про підозру на стадії судового провадження у суді першої інстанції може привести до необхідності ухвалення судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту рішення, яке не буде результатом його процесуальної діяльності, що повинно розцінюватись як втручання у діяльність даного суду, що є порушенням вимог закону і тягне за собою відповідальність певного виду. Окрім того, скасування повідомлення про підозру на стадії судового провадження у суді першої інстанції може призвести до ситуації, коли суд, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту буде позбавлений законних підстав ухвалити будь-яке рішення за результатами судового розгляду. Так, скасування за наведених вище умов повідомлення про підозру дає підстави стверджувати про те, що на стадії досудового розслідування не розпочалося кримінальне переслідування особи та не виникло сторони захисту. У зв`язку із цим, стануть нікчемними усі процесуальні дії, які повинні вчинятись із стороною захисту, зокрема виконання вимог ст. 290 КПК України та пов`язані з висуненням обвинувачення, складанням обвинувального акту та скерування його до суду (§ 3 Глави 24 КПК України). Колегія суддів зважає на те, що така ситуація положеннями діючого КПК України не передбачена, як не передбачений і процесуальний шлях її вирішення. У випадку виникнення такої ситуації суд, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту буде позбавлений можливості ухвалити будь-яке, передбачене законом рішення, що є можливим для ухвалення на стадії судового розгляду у суді першої інстанції, тобто: ні ухвалити обвинувальний вирок, оскільки кримінальне переслідування особи не розпочалося, а усі докази, які має представляти сторона обвинувачення не можуть визнаватись допустимими з огляду на положення ст. 290 КПК України; ні ухвалити виправдувальний вирок, оскільки такий вирок може бути ухвалений виключно стосовно особи, щодо якої здійснюється кримінальне переслідування, ні закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю передбачених законом правових підстав для закриття у випадку виникнення такої ситуації.

Наведене дає підстав стверджувати про неможливість скасування повідомлення про підозру у випадку перебування кримінального провадження на стадії судового провадження у суді першої інстанції. У свою чергу це указує на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Колегія судів звертає увагу на те, що обставини, на які посилалась сторона захисту у додаткових письмових поясненнях, у поясненнях, що дані ході апеляційного розгляду із посиланням на конкретні докази, заслуговують на увагу, підлягають з`ясуванню та дослідженню і можуть мати важливе значення при вирішенні питання про доведеність події кримінального правопорушення та доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Проте, колегія суддів повторно констатує, що з`ясування зазначених обставин, дослідження доказів із їх подальшої оцінкою повинен здійснювати виключно суд, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні скарги захисниці підозрюваного ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_10 про скасування повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.4261 КК України, складеного в рамках кримінального провадження № 0000408 від 04 серпня 2022 року колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю ухвалу без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовляє.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні апеляційної скарги захисниці підозрюваного ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_10 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні скарги захисниці підозрюваного ОСОБА_9 - адвокатки ОСОБА_10 про скасування повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, складеного в рамках кримінального провадження № 0000408 від 04 серпня 2022 року залишити без змін із урахуванням доповнень та мотивів викладених в мотивувальній частини цієї ухвали апеляційного суду.

Ухвала у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4