Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4228/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/778/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали контрольного судового провадження № 296/4228/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 липня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою залишити без розгляду клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою та звільнити з під варти ОСОБА_8 . Зазначає, що з клопотанням про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт вона не зверталася до суду, а лише під час судового розгляду заперечувала проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 . Вважає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК, а тому його слід було повернути особі, яка його подала, оскільки в клопотанні зазначено адресатом Богунський районний суд м. Житомира, а не Корольовський районний суд м. Житомира, крім того в клопотанні прокурор зазначив не вірну дату народження обвинуваченого, а тому вважає, що суд фактично розглянув клопотання щодо іншої особи.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000044 від 14.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки з метою запобігання наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливо застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу. Наразі ризики, які враховувались судом при обранні та продовженні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 липня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на 60 днів, тобто до 13 вересня 2025 року включно,

В обґрунтування прийнятого рішення, суд послався на те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому під тяжкістю можливого покарання, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні, продовжити кримінальне провадження в якому обвинувачується у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження №296/4228/25, в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває на розгляді кримінальне провадження № 0000044 від 14.01.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Під час судового розгляду прокурор підтримав письмове клопотання, подане 15.07.2025, про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки судовий розгляд триває, вказаний строк спливає, а ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, а тому більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу.

Зокрема, ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення вказаного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178, 196, 199, 331 КПК України.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, що дає підстави вважати, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків в даному кримінальному провадженні з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Враховуючи доведеність прокурором неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки злочин вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність повернення клопотання прокурору у зв`язку із не вірно вказаною назвою суду, до якого подається клопотання та не вірною датою народження обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання було отримане саме Корольовським районним судом м. Житомира, а дату народження обвинуваченого, суд встановлює безпосередньо під час судового засідання та за наявними документами.

Крім того суд першої інстанції ухвалюючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зазначив вірно дату, місяць та рік народження обвинуваченого.

Посилання захисника на те, що вона не зверталася з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу, а лише заперечувала проти продовження тримання під вартою, а тому оскаржувана ухвала не відповідає вимогам КПК України, колегія суддів вважає такими, що не впливають на правильність вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Більш того, відповідно до ч.5 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає оскаржувану ухвалу суду лише в частині продовження строку тримання під вартою.

Щодо посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він не причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зазначає, що вина обвинуваченого встановлюється під час судового розгляду в суді першої інстанції і не є предметом даного апеляційного розгляду.

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження відносно ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, з урахуванням стадії судового розгляду, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 липня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 13 вересня 2025 року включно, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :