КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.12.2024 задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000099 від 06.02.2023, на майно, а саме: на мобільний телефон «iPhone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та ноутбук «MacBook» A2338, s/n. FVFF 154 LQ 5 F .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що слідчий суддя в ухвалі про дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_6 не надав дозволу на вилучення комп`ютерної техніки та мобільних терміналів/смартфонів/телефонів. _____________________________________________________________________________________

Справа № 757/60712/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2102/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

ОСОБА_6 в ході обшуку не обмежувала доступу до вищевказаних носіїв інформації та надала слідчому необхідні паролі доступу, про що прямо зазначено у протоколі обшуку. Однак слідчий, в порушення вимог ст. 168 КПК, не здійснював спроб проведення копіювання інформації із вказаних носії, натомість вилучив вказане майно.

У протоколі обшуку не було зафіксовано факту виявлення слідчим на мобільному телефоні чи ноутбуці ОСОБА_6 інформації щодо об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 ». Прокурор не долучив до свого клопотання будь-яких протоколів огляду вилучених носіїв інформації.

Відтак, прокурором не доведена можливість використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт посилався на допущене слідчим суддею істотне порушення вимог ч. 2 ст. 172 КПК, оскільки клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна розглянуто без виклику ОСОБА_6 .

Копію оскаржуваної ухвали, як зазначив апелянт, власнику майна та стороні захисту не вручено.

07.04.2025 від представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що майно ОСОБА_9 було вилучене 03.12.2024, тоді як прокурор звернувся до слідчого судді із своїм клопотанням лише 20.12.2024 p., тобто із істотним порушенням передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК 48-годинного строку, при цьому не заявляв клопотання про поновлення такого строку.

Відтак, слідчий суддя помилково розглянув клопотання прокурора по суті, за наявності підстав для його повернення.

Прокурор фактично приховав від слідчого судді факт наявності ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.12.2024 р. у справі №757/57165/24-к, якою було відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання прокурора та відмовлено у накладенні арешту на вилучені у ОСОБА_6 пристрої у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, апелянт посилався на недоведеність наявності події злочину, та зазначав, що наведені у клопотанні прокурора обставини кримінального правопорушення спростовуються судовим рішенням, яке набрало законної сили, зокрема рішенням Господарського суду м. Києва від 17.08.2023 у справі № 910/2654/23, за яким відмовлено у задоволенні позову ПрАТ фірма "Фундамент" до ТОВ "Трініті Скул" та ТОВ "Ерде Девелопмент" про визнання недійсним укладеного між відповідачами Договору купівлі - продажу нерухомості, та як наслідок, ПрАТ «Фундамент» не набув права вимоги до ТОВ «Ерде Девелопмент».

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, клопотань про відкладення судового засідання не подавав та про причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з наведених у них підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна ОСОБА_6 або її представника.

Дані про направлення або вручення власнику майна чи її представнику копії оскаржуваної ухвали, у справі відсутні.

Відтак, на переконання колегії суддів, апеляційну скаргу подано представником власника майна 12.02.2025 в строк, передбачений абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 06.02.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 358 КК України.

Процесуальне керівництво за додержанням законності під час проведення досудового розслідування здійснюється Офісом Генерального прокурора.

Згідно даних клопотання, досудове розслідування розпочато за заявою директора ПрАТ «Фундамент» () ОСОБА_10 , щодо заволодіння службовими особами ТОВ «Ерде Девелопмент» () в період часу з грудня 2016 року по грудень 2018 року грошовими коштами суб`єкта господарської діяльності в особливо великих розмірах.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що у грудні 2016 року між ПрАТ «Фундамент» в особі директора ОСОБА_10 та ТОВ «ЕРДЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ» в особі директора ОСОБА_11 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав від 23.12.2016 за № 2 (надалі - Договір). За вказаним Договором ПрАТ «Фундамент» () придбало майнові права на частину Об`єкту нерухомості за будівельною адресою: вул. Курська, 17 (назву вулиці перейменовано на Генерала Генадія Воробйова) у Солом`янському районі м. Києва, загальною площею 763,18 кв.м., на другому поверсі (надалі - Приміщення).

На виконання зазначеного Договору ПрАТ «Фундамент» () прийняло на себе зобов`язання у строк не пізніше 31 грудня 2021 року (що підтверджується укладанням Додаткової угоди від 09.01.2019 до Договору купівлі-продажу майнових прав від 23.12.2016 за № 2), перерахувати на рахунок ТОВ «Ерде Девелопмент» () визначену Договором суму, в свою чергу ТОВ «Ерде Девелопмент» (), у цей же термін повинно було виконати обов`язки щодо введення Об`єкта в експлуатацію та передати ПрАТ «Фундамент» () майнові права на Приміщення, за адресою: вул. Курська, 17 (назву вулиці перейменовано на Генерала Генадія Воробйова) у Солом`янському районі м. Києва шляхом підписання Акту приймання-передачі Приміщення.

ПрАТ «Фундамент» () на виконання умов Договору було перераховано на рахунок ТОВ «Ерде Девелопмент» (), грошові кошти за Приміщення у загальній сумі 20 097 900,00 грн., що підтверджується банківськими виписками.

У відповідності до умов Договору, до 31.12.2021 ПрАТ «Фундамент» () очікували від керівництва ТОВ «Ерде Девелопмент» (), повідомлення про дату введення Об`єкта нерухомості в експлуатацію, із зазначенням повної вартості згідно з технічним паспортом Приміщення, обмірами в натурі, для проведення кінцевих розрахунків по Договору за Приміщення з подальшим оформленням за ПрАТ «Фундамент» () права власності на Приміщення.

Разом з тим, наприкінці жовтня 2021 року керівництво ПрАТ «Фундамент» () дізналось, що Об`єкт нерухомості за адресою: вул. Курська, 17 у Солом`янському районі м. Києва зданий в експлуатацію 08.06.2017, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності.

У зв`язку із зазначеним керівництво ПрАТ «Фундамент» () почало вимагати від керівництва ТОВ «Ерде Девелопмент» () та фактичних власників даного товариства виконати обов`язки за Договором, а саме: надати технічний паспорт на Приміщення для визначення фактичного метражу Приміщення, рахунку для проведення остаточного розрахунку, а також оформлення Акту приймання-передачі Приміщення з послідуючим оформленням за ПрАТ «Фундамент» () права власності на Приміщення.

Керівництво ТОВ «Ерде Девелопмент» () обіцяло оформити та надати технічний паспорт на Приміщення, а також рахунок для остаточного розрахунку за Приміщення після фактичних обмірів БТІ, проте документи так і не було надано.

У подальшому, 29.11.2021 директор ПрАТ «Фундамент» () дізнався, що ТОВ «ТРІНІТІ СКУЛ» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Генерала Генадія Воробйова, буд.17, ) незаконно заволоділо майном шляхом укладання 17.08.2021 Договору купівлі-продажу Об`єкту нерухомості за адресою м. Київ, вул. Генерала Генадія Воробйова (до перейменування вул. Курська), будинок 17. Даний Договір купівлі-продажу Об`єкту нерухомості було укладено незважаючи на те, що майнові права на Приміщення в даному Об`єкті нерухомості, а саме весь другий поверх, належали ПрАТ «Фундамент» () за Договором купівлі майнових прав. Перехід права власності підтверджується наданою попередньо Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Окрім того, встановлено, що ТОВ «Ерде Девелопмент» () з метою приховування свої незаконних дій пов`язаних із заволодінням грошовими коштами ПрАТ «Фундамент» () в особливо великих розмірах спочатку відчужили Об`єкт нерухомості шляхом укладання Договору купівлі - продажу від 15.07.2021 з ТОВ «Квадрум Центр» (). В подальшому ТОВ «Квадрум Центр» () відчужили майно шляхом укладання Договору купівлі - продажу від 17.08.2021 з ТОВ «Трініті Скул» ().

Серед зазначеного встановлено, що об`єкт нерухомості за адресою: вул. Курська, 17 у Солом`янському районі м. Києва (загальною площею 4805, 3 кв.м.) проданий на підставі Договорів купівлі - продажу від 15.07.2021 та 17.08.2021 за 20 800 000 гривень, разом з тим, Договір купівлі-продажу майнових прав від 23.12.2016 за № 2 укладений між ПрАТ «Фундамент» () з ТОВ «Ерде Девелопмент» () предметом якого є частина Об`єкту нерухомості загальною площею 763,18 кв.м., на другому поверсі становить 22 895 400, 00 грн., що підтверджує продаж Об`єкту нерухомості за явно заниженою вартістю.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2024 слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_6 .

Згідно даних протоколу обшуку від 03.12.2024, цього ж дня проведено обшук за фактичним місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено мобільний телефон «iPhone 16 Pro Max», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_5 та ноутбук «MacBook» A2338, s/n. FVFF154LQ5F.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_12 від 03.12.2024 вищевказане майно, вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження.

23.12.2024 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000099 від 06.02.2023, на майно, а саме: на мобільний телефон «iPhone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та ноутбук «MacBook» A2338, s/n. FVFF154LQ5F.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25.12.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000099 від 06.02.2023, на майно, а саме: на мобільний телефон «iPhone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та ноутбук «MacBook» A2338, s/n. FVFF154LQ5F.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, у порушення вимог п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт вилучених за місцем проживання ОСОБА_6 мобільного телефону та ноутбуку, належним чином не перевірив та не обгрунтував в ухвалі мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише переліком норм кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені мобільний телефон та ноутбук ОСОБА_6 , як в клопотанні прокурора так і в ухвалі слідчого судді не доведено мету та наявність підстав для арешту такого майна.

Клопотання прокурора не містить жодних відомостей про те, яке відношення має ОСОБА_6 до обставин кримінальних правопорушень та до юридичних осіб, щодо яких здійснюється досудове розслідування.

Наведені у клопотанні прокурора відомості про те, що на вилученому мобільному телефоні та ноутбуці ОСОБА_6 наявна інформація щодо об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_3 , не підтверджуються матеріалами клопотання, які не містять даних про проведення огляду вказаного мобільного телефону чи ноутбуку або призначення експертного дослідження даного майна на предметнаявності на вказаних пристроях відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Крім того, на переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо існування обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що могло б бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із видів якого є арешт майна.

Так, як убачається із наданих матеріалів судового провадження, фактичні обставини, які є предметом розслідування у даному кримінальному провадженні за заявою ПрАТ «Фундамент» щодо невиконання ТОВ «Ерде Девелопмент» умов договору купівлі-продажу майнових прав на частину об`єкту нерухомості за будівельною адресою: вул. Генерала Генадія Вробйова, 17 у Солом`янському районі м. Києві від 23.12.2016 за № 2 та непередачі вказаного приміщення ПрАТ «Фундамент», не зважаючи на отримання від ПрАТ «Фундамент» коштів на виконання умов вказаного договору, було предметом розгляду в судовому порядку господарським судом.

Зокрема, рішенням Господарського суду м. Києва від 17.08.2023 у справі № 910/2654/23, відмовлено у задоволенні позову ПрАТ фірма "Фундамент" до ТОВ "ТРІНІТІ СКУЛ" та ТОВ "ЕРДЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ", з урахуванням заяви про зміну предмета позову, про визнання ПрАТ фірма "Фундамент" власником майнових прав на приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Генадія Вробйова, 17, та витребування вказаного приміщення з чужого незаконного володіння ТОВ «Трініті Скул» на користь ПрАТ фірма "Фундамент".

Ухвалюючи вказане рішення, Господарський суд м. Києва дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, враховуючи те, що ПрАТ фірма "ФУНДАМЕНТ", як покупцем за договором, в повному обсязі не здійснено оплату вартості майнових прав на приміщення, не дотримано графіку оплати вартості предмету договору та не проведено кінцевих розрахунків, у ТОВ "ЕРДЕ ДЕВЕЛОПМЕНТ", як продавця за договором, не виникли зобов`язання передати майнові права за договором позивачу, відтак, у останнього відсутнє право вимагати визнання його власником майнових права на приміщення.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 зазначене рішення залишено без змін.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали не перевірено вказані обставини, які на даному етапі досудового розслідування свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_6 , на які посилається орган досудового розслідування.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, орган досудового розслідування в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді обмеження права власності ОСОБА_6 здійснено в порушення вимог закону, а отже втручання в право на мирне володіння майном здійснено без законних на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про накладення арешту на майноу кримінальному провадженні № 0000099 від 06.02.2023, а саме:на мобільний телефон «iPhone 16 Pro Max», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 з номером мобільного телефону НОМЕР_3 та ноутбук «MacBook» A2338, s/n. FVFF 154 LQ 5 F .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3