Провадження № 11-кп/824/1604/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуючої), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілих - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000569 від 01.08.2022 за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Квітневе Коростишівського району Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 7 (сім) років;

строк відбуття покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з моменту фактичного його затримання в порядку виконання вироку;

до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено запобіжний захід у виді застави, який після набрання вироком законної сили та приведення його до виконання має бути повернутий заставодавцю ОСОБА_11 ;

цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено частково, цивільний позов ОСОБА_12 задоволено повністю.

присуджено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду (з урахуванням вже сплаченої суми - 160000 гривень) у розмірі 440000 (чотириста сорок тисяч) гривень та 120000 (сто двадцять тисяч) гривень понесених витрат на правову допомогу;

присуджено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду (з урахуванням вже сплаченої суми 200000 гривень та 6500 гривень) у розмірі 393500 (триста дев`яносто три тисячі п`ятсот) гривень та 80000 (вісімдесят тисяч) гривень понесених витрат на правову допомогу.

присуджено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 завдану моральну шкоду (з урахуванням вже сплаченої суми 6000 гривень) у розмірі 494000 (чотириста дев`яносто чотири тисячі) гривень та 80000 (вісімдесят тисяч) гривень понесених витрат на правову допомогу;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, 01.08.2022 приблизно о 17 год. 40 хв. ОСОБА_10 , керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «MAZDA- CX7», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по другій (крайній лівій) смузі проїзної частини вул. Бориспільській у м. Києві, зі сторони вул. Академіка Горбунова в напрямку вул. Ялтинської, зі швидкістю 71,567…73,094 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці 50 км/год., наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 (зебра) Правил дорожнього руху України.

В цей час, проїзну частину вул. Бориспільської, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, перетинала пішохід ОСОБА_13 , рухаючись зліва на право, відносно напрямку вищезазначеного транспортного засобу.

Під час руху ОСОБА_10 допустив порушення вимог п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3, підпункту «а» п. 2.9, підпункту «б» 12.9 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує його координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування технічно справним автомобілем марки «MAZDA- CX7», р.н. НОМЕР_1 під час якого, рухаючись по проїзній частині вул. Бориспільської у м. Києві в межах другої (крайньої лівої) смуги, будучи заздалегідь проінформованим про наближення до пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 «нерегульований пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», усвідомлюючи, що на даній ділянці дороги максимально дозволена швидкість складає 50 км/год., порушуючи швидкісний режим, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом ОСОБА_13 по нерегульованому пішохідному переходу, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вступив на перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, внаслідок чого, створюючи небезпеку для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, навпроти будинку № 5 зазначеної вулиці виїхав на пішохідний перехід, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_13 , після чого, продовжуючи рух, здійснив зіткнення з трамваєм марки «Татра Т3» бортовий номер НОМЕР_2 та НОМЕР_3, який рухався за маршрутом 22К сполученням «завод ЗБК- вул. П. Усенка».

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких вона померла на місці пригоди. Так, ОСОБА_13 отримала наступні тілесні ушкодження: перелом хребта з деяким розм`якшенням спинного мозку без ушкодження його оболонок, множинні правобічні переломи ребер з розривами реберної плерви, розриви обох легень, розриви правової частки печінки з розтрощенням її паренхіми, масивний крововилив у заочеревну тканину, значна кількість вільної крові у плевральних та очеревинній порожнинах, недокрів`я внутрішніх органів, множинні рани, садна та синці на тулубі і кінцівках. Відкриті переломи правої плечової та правої стегнової кісток, а також закритий - лівої стегнової кістки. Зазначені ушкодження характерні для дії твердих предметів зі значною силою. Стосовно живої людини за ознаками небезпеки для життя є тяжкими тілесними ушкодженнями як небезпечні для життя в момент заподіяння, так і впродовж травматичного процесу. Зазначені тілесні ушкодження за своїми особливостями, виникли безпосередньо перед настанням смерті ОСОБА_13 .. Смерть ОСОБА_13 настала від множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до масивної внутрішньої кровотечі з розвитком загальної крововтрати. Характер та особливості виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 свідчать про причинний зв`язок їх виникнення з дорожньо-транспортною пригодою. Характер травми, локалізація тілесних ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_13 , можуть свідчити про перебування потерпілої в момент контакту з транспортним засобом у вертикальному або близькому до нього положенні та була звернена правим боком до останнього. Найбільш вірогідно ОСОБА_13 в момент контакту з транспортним засобом перебувала в динамічному стані.

В діях водія ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам підпункту «б» п. 12.9 та п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, є причиною виникнення дорожньо-транспортної події. Крім того, ОСОБА_10 порушив вимоги п. 1.5, підпункту «б» п. 2.3 та підпункту «а» п. 2.9. Правил дорожнього руху України.

Порушення ОСОБА_10 вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_10 порушив правила безпеки дорожнього руху як особа, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що винесений з порушенням норм чинного законодавства. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив про те, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості, оскільки суд не надав оцінку його активним діям, направленим на примирення та надання допомоги потерпілим, частковому відшкодуванню моральної шкоди та повному відшкодуванню матеріальної шкоди, встановленим даним про особу обвинуваченого, його щире каяття, встановленим декільком обставинам, що пом`якшують його покарання. Крім того зазначив, що не погоджується з розміром призначеної моральної шкоди та витратами на правову допомогу, оскільки вони є необґрунтованими та недоведеними, а тому під час судового розгляду обвинувачений та його захисник зробили заяву про невизнання цивільних позовів. Просив суд оскаржуваний вирок змінити, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_10 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. В решті вирок залишити без змін.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений вказав, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та у зв`язку з порушенням вимог ст. 349 КПК України. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що встановивши наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченого, суд засудив його до такого покарання, яке є явно несправедливим та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання. Крім того, вказав, що суд не мотивував чому при встановлених обставинах він виключив застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 або ст. 69-1 КК, адже всі підстави для їх застосування наявні. Також вважає, що суд не мав права проводити судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки з журналу судового засідання вбачається, що обвинувачений частково визнав цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, тобто сума моральної шкоди оспорювалась стороною захисту і відповідно суд мав дослідити докази в цій частині. Відтак просив суд оскаржуваний вирок скасувати та направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 вказав, що апеляційна скарга обвинуваченого з доповненнями є необґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення. В обґрунтування своєї позиції апелянт вказав, що ОСОБА_10 та потерпілі в судовому засіданні не оспорювали фактичних обставин кримінального правопорушення, а тому доводи обвинуваченого про невідповідність судового рішення фактичним обставинам справи та неможливості проводити розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України є необґрунтованими; доводи ОСОБА_10 про надання допомоги потерпілій після ДТП є надуманими, оскільки вона померла одразу на місці, а обвинувачений зачинився в автомобілі та посилався на те, що її смерть настала в результаті зіткнення з трамваєм; домовитися про відшкодування шкоди ОСОБА_10 намагався лише перед останніми судовими засіданнями та під тягарем судового рішення, при цьому неодноразово пропонуючи укласти угоду про примирення з доплатою за умов не призначення додаткового покарання та застосування до нього ст. 75 КК України, а також відмови від цивільних позовів. Вважає, що щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення не підтверджено матеріалами справи, тим паче враховуючи, що ОСОБА_10 погоджувався на відшкодування завданої шкоди під умовою відмови від заявлених цивільних позовів. Зазначив, що вказані ОСОБА_10 обставини не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дають підстави для застосування ст. 69 КК України, а призначене йому покарання не можна вважати таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, враховуючи фактичні обставини справи та призначення покарання навіть не максимальному розмірі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України. Додатково вказав, що смерть ОСОБА_13 завдала моральних страждань її матері, чоловіку, сину, які неможливо описати, а також позбавила останніх єдиного джерела доходу, який вони отримували через діяльність приватного підприємства, директором якого була померла, а тому розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, є обґрунтований та доведений, а доводи обвинуваченого в цій частині необґрунтовані.

За змістом ст. 405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених глави 31 цього Кодексу. Частиною 4 вказаної норми передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вирішуючи питання про можливість проведення апеляційного розгляду вищевказаного кримінального провадження, колегія суддів враховує, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники були відсутні.

При цьому, як вбачається з матеріалів судового провадження, в судове засідання, призначене на 11.09.2024 року о 12-00 год, обвинувачений ОСОБА_10 не з`явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі станом здоров`я.

Судове засідання, призначене на 11.12.2024 року о 11-30 год не відбулось у зв`язку з перебуванням колегії суддів у відпустці.

В судове засідання, призначене на 26.02.2025 року о 10-30 год, обвинувачений ОСОБА_10 повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Разом з цим, від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_14 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку зі станом здоров`я.

В судове засідання, призначене на 21.05.2025 року о 10-30 год, обвинувачений ОСОБА_10 знову не з`явився, надіславши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на військовому полігоні в Житомирській області. Разом з цим, від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_14 також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки ОСОБА_10 перебуває на службі в ЗСУ, а він перебуватиме в іншому суді м. Києва для представництва інтересів клієнта. Крім цього, клопотання про відкладення розгляду справи надіслала і захисниця обвинуваченого - адвокат ОСОБА_15 , посилаючись на те, що ОСОБА_10 є військовослужбовцем, а тому не може прибути в судове засідання, а вона буде приймати участь в розгляді справи в Ірпінському районному суді Київської області, а тому через значну територіальну віддаленість прибути вчасно на судове засідання, призначене на 10-30 год, вона не зможе, тоді як в наступне судове засідання, де вона представляє інтереси представника позивача, призначене на 11-20 год. в Київському апеляційному суді.

Врахувавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого та його захисників, колегія суддів вважає, що неприбуття обвинуваченого та його захисників не перешкоджає апеляційному розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, про що свідчить надсилання ними клопотань про відкладення судового засідання, наведені ними підстави для відкладення судового розгляду колегія суддів не вважає поважними причинами їх неявки, адже обвинувачений жодного разу не з`явився до суду апеляційної інстанції для підтримання вимог власної апеляційної скарги з доповненнями, доказів того, що він позбавлений можливості прибути за викликом до суду (в тому числі шляхом здійснення дистанційного судового провадження) у зв`язку з залученням до бойових дій або безпосереднім здійсненням заходів з національної безпеки та оборони на територіях активних бойових дій ним не надано, дату судового засідання було завчасно погоджено із захисниками, а тому їхнє посилання на інші провадження є безпідставними, при цьому навіть неможливість явки обвинуваченого не спростовує необхідність явки захисників, які мають захищати його інтереси та забезпечувати дотримання його прав, а тому на підставі ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд можливо провести за відсутності обвинуваченого та його захисників.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями; пояснення потерпілих та представника потерпілого, які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями, просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку, судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду в частині встановлених фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались та в частині доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 286-1 КК України апеляційним судом не перевіряються.

При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неможливість проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він лише частково визнав цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, тобто оспорював суму моральної шкоди, є безпідставними з огляду на наступне.

За змістом частин третьої та четвертої ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2024 року в справі № 444/870/22, в конкретному кримінальному провадженні суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, учасниками кримінального провадження не оспорювались, а тому докази щодо них судом не досліджувались та судовий розгляд в цій частині в суді першої інстанції проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, тоді як питання щодо вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні розглядалось в загальному порядку, із з`ясуванням доводів сторін кримінального провадження, з дослідженням наданих сторонами доказів (розписки, акти виконаних робіт), а тому доводи обвинуваченого щодо неможливості проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України через часткове визнання ним цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, є безпідставними.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо можливості застосування до нього положень ст. 69, 69-1, 75 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його вибачення перед потерпілими, наявність пом`якшуючих покарання обставин, якими суд визнав щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування родичам ОСОБА_13 шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який одружений, на утриманні має малолітню дитину, батьків пенсійного віку, з місця роботи де він працював - Державне підприємство Укроборонсервіс характеризується позитивно, судимостей не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілих щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_10 суворого покарання.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на сім років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк сім років, тобто в межах санкції статті ч. 3 ст. 286-1 КК України. З визначеним судом першої інстанції розміром та видом покарання колегія суддів також погоджується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на можливість призначення обвинуваченому покарання у меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, у тому числі і з застосуванням положень ст. 69 КК України. На підтвердження такого висновку, колегія суддів звертає увагу на те, що ті доводи, на які посилається обвинувачений в апеляційні скарзі з доповненнями як на підставу для зменшення розміру призначеного йому покарання, а саме те, що суд не надав оцінку його активним діям, направленим на примирення та надання допомоги потерпілим, частковому відшкодуванню моральної шкоди та повному відшкодуванню матеріальної шкоди, встановленим даним про особу обвинуваченого, його щирому каяттю, наявності декількох обставин, що пом`якшують його покарання, вже достатньою мірою враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають суду можливість застосувати при призначенні ОСОБА_10 покарання положення ст. 69 КК України.

Безпідставними вважає колегія суддів і доводи обвинуваченого щодо наявності підстав для застосування до нього положень ст. 69-1 КК України при призначенні покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 та 2ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (п. 1) та добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди (п. 2).

Таким чином, з-поміж іншого, обов`язковою умовою застосування до особи положень ст. 69-1 КК України є добровільне відшкодування завданих збитків або усунення завданої шкоди в повному обсязі.

Добровільне відшкодування завданого збитку - це добровільні дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого кримінального правопорушення. Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного вироку, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 суд визнав щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також часткове відшкодування родичам ОСОБА_13 шкоди, що свідчить про те, що обвинувачений не в повному обсязі відшкодував заподіяну шкоду. Крім цього, жодних доказів про відшкодування заподіяної шкоди в повному обсязі на час апеляційного розгляду обвинуваченим також не надано. Більше того, як вбачається з доводів апеляційної скарги з доповненнями, обвинувачений ОСОБА_10 не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, що також не свідчить про добровільність сплати заподіяної ним шкоди, а отже його твердження про наявність всіх обставин, які дають змогу застосувати до нього положення ст. 69-1 КК України, є помилковим та передчасним.

Щодо доводів обвинуваченого про можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, положеннями ст. 75 КК України встановлено заборону застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, а тому висновки суду першої інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_16 положень ст. 75 КК України є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам закону.

Наведене підтверджує і Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2024 року у справі №688/4706/23, згідно з якою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі вчинення нею кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху (ст. 286-1 КК України), у стані алкогольного сп`яніння суперечить вимогам Кримінального кодексу.

Також, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги обвинуваченого не містить обґрунтованих доводів на спростування розміру визначеної судом моральної шкоди та витрат на правову допомогу, рішення суду в цій частині є обґрунтованими та доведеним, а тому підстав для його перегляду судом апеляційної інстанції не встановлено.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як і визначених ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду, як про це просить в доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого з доповненнями - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4