Справа № 638/4873/25
Провадження № 1-кс/638/1734/25
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької обл., українця, громадянина України, із середньою освітою, який не працює, має інвалідність 2 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичного місця мешкання не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 185 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000332 від 17 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2025 року старший слідчий відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , за погодженням з начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , в якому просила суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді поміщення до медичного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», що розташований за адресою: м. Дніпро вул. Надії Алексєєнко, 84.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 185 КК України. Під час досудового розслідування за клопотанням сторони обвинуваченням відносно ОСОБА_4 . 25.03.2025 слідчим суддею застововано до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, тобто до 25.05.2025, який в подальшому був продовжений ухвалою слідчого судді до 19.06.2025. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 262 від 14.04.2025 ОСОБА_4 на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають кримінальні правопорушення, ОСОБА_4 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 на теперішній час відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні трьох суспільно небезпечних діянь, один з яких є особливо тяжким, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, наявні ризики, передбачені п. 1, 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, враховуючи, що підозрюваний є соціально-небезпечною особою, що може загрожувати життю чи здоров`ю людей, оскільки на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдної та потребує госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, а також з огляду на те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, просив змінити запобіжний захід на поміщення до медичного закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», що розташований за адресою: м. Дніпро вул. Надії Алексєєнко, 84.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти клопотання слідчого заперечував, оскільки вважає, що медичної допомоги та лікування не потребує.

Захисник ОСОБА_5 при розгляді клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання з додатками, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відділенням № 2 СВ Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000332 від 17.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 185 КК України, за фактами того, що:

- 17.03.2025 близько 06:00 год. ОСОБА_4 перебував у приміщенні літньої кухні, розташованої у дворі будинку АДРЕСА_2 , скоїв крадіжку грошових коштів в сумі близько 20000 грн, що належать ОСОБА_7 ;

- 17.03.2025 близько 06:30 год. ОСОБА_4 перебував у приміщенні літньої кухні, розташованої у дворі будинку АДРЕСА_2 , маючи при собі раніше викрадений виник автомат АК-74 № НОМЕР_1 1986 року випуску, споряджений 30 бойовими набоями калібру 5,45 мм. У ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на умисне вбивство військовослужбовця ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 через відчинені двері літньої кухні та будинку з раніше викраденого , здійснив три постріли в напрямку ОСОБА_8 , який перебував в коридорі житлового будинку АДРЕСА_2 , таким чином виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Завдяки отриманню своєчасної медичної допомоги військовослужбовцями, смерть потерпілого не настала. Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій особі;

- 17.03.2025 близько 06:00 год. ОСОБА_4 перебував у приміщенні літньої кухні, розташованої у дворі будинку АДРЕСА_2 , скоїв викрадення вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської) автомата АК-74 № НОМЕР_1 1986 року випуску, та бойових припасів - набої калібру 5,45 мм., що перебувають на балансі ВЧ НОМЕР_2 та видані військовослужбовцю цієї частини ОСОБА_7 .

У цьому кримінальному провадженні 19 березня 2025 року о 13:50 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України, які вчинено за наступних обставин:

17.03.2025 близько 06.00 години ОСОБА_4 , діючи в умовах воєнного стану, через незачинені на замок двері проник до приміщення літньої кухні у дворі будинку АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер у 2022 році, та в якому тимчасово мешкають військовослужбовці ЗСУ. У житловій кімнаті літньої кухні ОСОБА_4 побачив особисті речі військовослужбовця ОСОБА_7 . В цей час у нього виник умисел на крадіжку чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи навмисно та протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, та що він діє таємно від сторонніх осіб, з картонної коробки з документами, яка перебувала на прикроватній тумбі, скоїв крадіжку грошових коштів, а саме: 17 купюр номіналом 1000 грн, 11 купюр номіналом 500 грн, 1 купюра номіналом 200 грн, 1 купюра номіналом 100 грн, 2 купюри номіналом 20 грн. Викраденим ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд: залишив собі, заподіявши таким чином ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 22 840 грн.

Продовжуючи свої дії, 17.03.2025 близько 06.00 години ОСОБА_4 , перебуваючи в житловій кімнаті літньої кухні домоволодіння АДРЕСА_2 , в шафі для одягу побачив зброю АК-74 № НОМЕР_1 86 р.в., та бойові припаси - набої калібру 5,45 мм, які були споряджені в магазини на 30 патронів, вкладені в підсумки на бронежилеті, що перебувають на балансі ВЧ НОМЕР_2 , та видані військовослужбовцю цієї частини ОСОБА_7 . У ОСОБА_4 виник умисел на їх викрадення. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи навмисно та протиправно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, та що він діє таємно від сторонніх осіб, ОСОБА_4 скоїв викрадення вогнепальної зброї - автомату АК-74 № НОМЕР_1 86 р.в., та бойових припасів - магазина на 30 патронів з 30 набоями калібру 5,45 мм, та їх привласнив.

Після цього у ОСОБА_4 виник умисел на проникнення до житлового будинку за вказаною адресою, реалізуючи який він зайшов до коридору будівлі. Однак внаслідок активних дій проживаючих там військовослужбовців ЗСУ, що виразилося в попереджувальній стрілянині в підлогу, покинув будинок та знову перемістився до приміщення літньої кухні.

17.03.2025 близько 06.30 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи у форменому одязі та засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом), із закріпленою за ним стрілецькою зброєю, маючи намір закрити вхідні двері будинку з метою недопущення проникнення в нього сторонніх осіб, вийшов в коридор будинку, що побачив ОСОБА_4 , в якого виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_8 .

ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні літньої кухні розташованої напроти входу до будинку АДРЕСА_2 , маючи при собі раніше викрадений автомат АК-74 № НОМЕР_1 86 р.в., який він самостійно привів у бойову готовність, приєднавши до нього магазин споряджений 30 бойовими набоями калібру 5,45 мм, знявши автомат із запобіжника та дославши патрон в патронник, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, здійснив через відчинені двері три постріли в напрямку ОСОБА_8 . Таким чином виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Внаслідок протиправних дій з боку ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді кульового дотичного поранення лівої лопатки та трапеційного м`яза зліва. При цьому ОСОБА_4 не довів свій протиправний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі: внаслідок отримання своєчасної медичної допомоги смерть потерпілого не настала.

Виконавши всі можливі дію, направлені на позбавлення життя ОСОБА_10 , ОСОБА_4 з метою уникнення відповідальності за скоєні ним кримінальні правопорушення (злочини), самостійно покинув двір будинку АДРЕСА_2 , маючи при собі викрадені грошові кошти в сумі 22840 грн, та викрадені на привласнені: вогнепальну зброю АК-74 № НОМЕР_1 86 р.в., та бойові припаси - набої калібру 5,45 мм, які були споряджені в магазин на 30 патронів, в кількості 27 шт., проте через деякий час був затриманий військовослужбовцями ЗСУ, при цьому намагався чинити збройний опір, здійснивши неприцільну стрілянину та

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 березня 2025 року застосовано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» строком 60 діб до 25 травня 2025 року без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Харкова від 16 травня 2025 року строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» продовжено до 19 червня 2025 року включно.

04 червня 2025 року до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 262 від 14.04.2025, відповідно до якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної. Відповідно до свого психічного стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають кримінальні правопорушення, ОСОБА_4 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання. Не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 на теперішній час відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру-госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які:

1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу;

2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 4 ст. 200 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 262 КК України, з огляду на достатність та вагомість доказів, зібраних на стадії досудового розслідування. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протоколи огляду місця події від 17.03.2025 та від 18.03.2025, протоколи допиту потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 від 18.03.2025, протокол допиту свідка ОСОБА_12 від 17.03.2025, протоколи допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 18.03.2025, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 19.03.2025, речові докази та інші документами та матеріали, зібрані під час досудового розслідування, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у клопотанні слідчого.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочинів, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальними правопорушеннями, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які, як на підставу зміни запобіжного заходу, посилається сторона обвинувачення, суд зазначає наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Зазначені висновки ЄСПЛ корелюються з положенням ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідженням даних про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має інвалідність 2 групи по психічному розладу, перебував на психіатричному обліку, офіційно не працевлаштований, осіб на утриманні не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактичного місця мешкання не має, за попереднім місцем проживання характеризувався посередньо, раніше неодноразово судимий, зокрема за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи (ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України).

Зазначені обставини свідчать про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання ризиків як переховування від правоохоронних органів та суду, так і щодо вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи відсутність у підозрюваного постійного місця роботи та проживання, міцних соціальних зв`язків, негативну характеристику за попереднім місцем проживання, відсутність постійного офіційного доходу та законних засобів для існування, обставини вчинення інкримінованих злочинів, які свідчать про ризик летальності, що його створює підозрюваний, суд вважає, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України або за її межами, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Крім того, на переконання суду, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 на даному етапі досудового розслідування відомі адреси місця проживання та засоби зв`язку свідків та потерпілих. Суд зазначає, що хоча під час досудового розслідування свідки вже допитані, однак статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин, існує ймовірність, що ОСОБА_4 , перебуваючи на свободі, особисто або через інших осіб може застосувати відносно свідків та потерпілого фізичний чи психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує поза розумним сумнівом.

Також, враховуючи дані про особу підозрюваного, який не працевлаштований, у якого відсутні міцні соціальні зв`язки та особи на утриманні, немає джерела законного отримання доходів, раніше неодноразово був засуджений та відбував покарання у виді позбавлення волі, зокрема за вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи, суд приходить до висновку, що прокурором доведено реальне існування ризику вчиненні ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки попередня систематична діяльність підозрюваного свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, зокрема проти життя та здоров`я особи, його соціальну небезпечність для суспільства. Вказані обставини свідчать про реальне існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Беручи до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, дані, що характеризують особу ОСОБА_4 та його соціальну небезпечність для суспільства, суд приходить до висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують поза розумним сумнівом і запобігти їх настанню без застосування запобіжного заходу неможливо.

Встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема наявність обгрунтованої підозри у вчиненні тяжких і особливо тяжкого злочинів, реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, психічний стан підозрюваного, який свідчить про те, що інкриміновані правопорушення вчинені у стані хронічного психічного захворювання під час якого він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а на теперішній час відповідно до свого психічного стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру-госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, свідчать неможливість застосування до ОСОБА_4 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, оскільки обставини суспільно небезпечного діяння та особа підозрюваного свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів

На виконання вимог ч. 2 ст. 200 КПК України прокурором доведено, що обставини, які є підставою для зміни запобіжного заходу, а саме психічний стан підозрюваного, хоча й існували під час прийняття процесуального рішення про продовження строку тримання під вартою, проте про їх існування ні слідчий, ні прокурор на той час не знали і не могли знати, оскільки висновок судово-психіатричного експерта надійшов до органу досудового розслідування лише 04 червня 2025 року.

Слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177-178, 182-184, 193, 194, 196-197, 205, 309, 372, 395, 508 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділення № 2 СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з начальником Барвінківського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 262, ч. 4 ст. 185 КК України за матеріалами кримінального провадження № 0000332 від 17 березня 2025 року - задовольнити.

Змінити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України», що розташована за адресою: м. Дніпро вул. Надії Алексєєнко, 84, на строк 60 діб до 07 серпня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10 червня 2025 року о 09 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1