УХВАЛА

29 травня 2025 року

м. Київ

справа № 126/2210/20

провадження № 51-2023ск 25

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянула касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року і

встановила:

у касаційній скарзі порушується питання про перегляд ухвалених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), касаційний суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.

Так, із змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 заперечує законність його засудження, при цьому останнім не наводиться обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та допущення судами першої та апеляційної інстанцій таких порушень норм процесуального права, які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою обов`язкове скасування ухвалених судових рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

У поданій скарзі засуджений ставить під сумнів правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, відмінну від оцінки наданої судами, вказує на однобічність досудового та судового слідства, його неповноту, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Окрім цього, заперечуючи законність свого засудження, скаржник у скарзі не наводить обґрунтування неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою обов`язкове скасування оспорюваних рішень на підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення ст. 413 цього Кодексу.

Як убачається зі скарги та доданих матеріалів, вирок місцевого суду переглядався за правилами апеляційної процедури.

У поданій касаційній скарзі засуджений вказує на допущення судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права, що полягали у невмотивованості судового рішення, не дослідженні доводів його апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції, відсутності обґрунтування їх відхилення.

При цьому, останнім не вказано, які конкретно доводи апеляційної скарги у порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та на які з них не надав відповіді.

Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі і не було виправлено в ході кримінального провадження. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; - змінити судове рішення.

Однак, як вбачається зі змісту скарги, вимоги касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 не конкретизовані та сформульовані без урахування положень ст. 436 КПК України.

Також не вказує й на конкретні порушення вимог закону, які, на його думку, були допущені апеляційним судом при перевірці вироку за доводами апеляційної скарги сторони захисту, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК України, а відтак, й немає обґрунтування незаконності ухвали цього суду.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак жодних застережень щодо цієї обставини скарга засудженого не містить.

Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Колегія суддів уважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу засудженого засудженого ОСОБА_4 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 02 вересня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3