Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/335/25 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 185КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.07.2025, якою відносно підозрюваного,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Бердянського району Запорізької області, освіта професійно-технічна, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, військовозобов`язаний, раніше судимий:

- 30.07.2021 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 185, ч. 3 ст.185, ч. 2 ст. 186 , ч.1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 6 років. 25.02.2025 року на підставі ст. 81 КК України звільнений від відбування покарання умовно - достроково, не відбутий термін: 6 місяців 19 днів. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000185 від 04.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строком на 60 днів, а саме з 16 год. 10 хв. 03.07.2025 до 16 год. 10 хв. 01.09.2025 включно, з визначенням застави у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області із клопотанням у даному кримінальному провадженні про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят діб.

З клопотання та копії повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Із змісту даного клопотання вбачається, що 03.06.2025 гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебували за місцем проживання гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 та вживали спиртні напої з останнім.

У ході вживання спиртних напоїв ОСОБА_8 та ОСОБА_11 домовились про вчинення крадіжки з домоволодіння, яке належить гр-ці ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки останні достовірно знали про відсутність мешканців у домоволодінні за адресою АДРЕСА_4 .

В подальшому, 03.06.2025, у післяобідній час, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 направились до вищевказаного домоволодіння, з метою вчинення крадіжки. Прибувши до вищевказаного домоволодіння, останні проникли на територію подвір`я, перелізши через металевий паркан, який слугує огорожею домоволодіння ОСОБА_13 .

В подальшому, впевнившись у відсутності сторонніх осіб у домоволодінні та на прилеглій території, розбивши скло метало-пластикових вхідних дверей, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 проникли до середини приміщення не будучи ніким помічені.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 діючи умисно, з корисливого мотиву, таємно, з метою особистого матеріального збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, розуміючи, що їх дії не помічені сторонніми особами, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022 строком на 30 діб, неодноразово продовженого востаннє, з 09.05.2025 строком на 90 діб, тобто до 07 серпня 2025 року, перебуваючи у середині домоволодіння АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 пройшли до спальної кімнати та з поверхні письмового столу взяли зарядний пристрій «Xiaomi Mi Power Bank 2S», сірого кольору, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи вартістю - 323,33 грн., з шафи тієї ж кімнати взяли чоловічу сумку «Jeep 1941» коричневого кольору, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи вартістю, яка могла складати 440,80 грн., з кімнатної антени від телевізора взяли дві золоті печатки - розміром 21 міліметр 585 проби, вагою чотири грами, 21 міліметр 585 проби, вагою чотири грами, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи вартістю 17 721,43 грн. та розміром 20 міліметрів, 585 проби, вагою три грами, відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи вартістю 13 276,08 грн.

Пройшовши до кухонної кімнати, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , з гаманця чорного кольору, який знаходився на тумбі трюмо, взяли кошти у сумі дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень та триста доларів США, що відповідно до офіційного курсу іноземних валют, затверджених Національним Банком України, станом на 03.06.2025 еквівалентно 12 485,52 грн.

З приміщення коридору, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , взяли кейс з інструментами «King Roy», відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи вартістю 2 862 грн. Після чого останні, із вищевказаним майном, залишили будинок домоволодіння тим самим шляхом, як і проникли.

В подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 покинули територію домоволодіння з викраденим майном, та розпорядились ним, на власний розсуд.

Зарядний пристрій «Xiaomi Mi Power Bank 2S», сірого кольору, чоловічу сумка «Jeep 1941» коричневого кольору, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 перенесли до місця проживання ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Кейс з інструментами «King Roy», ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , перенесли до місця проживання ОСОБА_11 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_11 спричинили потерпілій ОСОБА_13 матеріальних збитків на загальну суму 56 659,16 гривень (п`ятдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять гривень 16 копійок).

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, санкція за які передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна; злочини, у якому він підозрюється є умисним;

- незаконно впливати на свідків, які допитані або будуть допитані у провадженні з приводу незаконної діяльності ОСОБА_8 оскільки допит свідків на стадії судового розгляду у цьому кримінальному провадженні ще не здійснено;

- вчинити інше подібне кримінальне правопорушення, пов`язане із корисливим злочинами проти власності;

- вчиняти інші дії з метою перешкоджання всебічному, повному і неупередженому встановленню істини по кримінальному провадженню.

Ухвалою слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.07.2025 задоволено в клопотання.

Застосовано відносно ОСОБА_8 захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Кропивницький слідчий ізолятор", який рахувати з 16 год. 10 хв., 03.07.2025 року.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів, але не довше, ніж в межах строків досудового розслідування.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 01.09.2025 року о 16:10 год.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Виконання ухвали покладено на Новоукраїнський РВП ГУНП в Кіровоградській області.

Розмір застави для підозрюваного ОСОБА_8 визначено у межах тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 (дев"яносто тисяч вісімсот сорок ) гривень з покладенням відповідних обов`язків.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі матиме можливість:

- можливість ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у повторному вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та у зв`язку з доведеністю його вини йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що свідчить про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від органу досудового розслідування та суду.

- можливість ОСОБА_8 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, оскільки останній раніше судимий та судимість установленому порядку не знята і не погашена вчинив тяжкий корисливий злочин під час умовно-острокового звільнення.

- можливість впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їхніх показань, що не дасть дослідити повних, всебічних та неупереджених всіх обставини у кримінальному провадженні, оскільки потерпілий та свідки являються місцевими жителями де проживає підозрюваний ОСОБА_8

- можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_8 відповідно до наявних у матеріалах кримінального провадження даних притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі відповідно до вироку суду відбував покарання у вигляді позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став.

ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину і за його вчинення передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від п"яти до восьми років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що в клопотанні маються дані про те, що ОСОБА_8 проходить військово-лікарську комісію, одружений, має на утримані двох неповнолітніх дітей.

Також ОСОБА_8 не має на жодних намірів впливати на свідків. Це ж саме стосується і інших ризиків, зокрема переховування від слідства та суду, вчинення іншого правопорушення. Вказані ризики є лише припущеннями, без оцінки реальними доказами.

ОСОБА_8 нікуди не тікав та не переховувався з самого початку досудового розслідування - 06.04.2025 року, оскільки сам був зацікавлений в об`єктивному проведенні розслідування, постійно підгримував зв`язок із слідчим та перебував постійно за місцем свого проживання. Що спонукало слідчого звернутись із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незрозумілим.

Судом не враховано той факт, що ОСОБА_8 виявив намір бути мобілізованим та проходити військову службу, доказом чого є початок проходження ВЛК, відповідні документи долучені до клопотання, про що також було повідомлено під час розгляду клопотання, проте судом не враховано.

Отже, проаналізувавши докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження можна зробити висновок, що ОСОБА_8 не переховувався та не збирався переховуватись від слідства.

Із матеріалів доданих до клопотання слідчого не вбачається наявність обґрунтування вказаних ризиків.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`якішій запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, прокурора, який просив апеляційною скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали клопотання старшого слідчого надані прокурором в судовому засіданні, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Слід зазначити, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання або продовження запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування та судового розгляду, сприяти якому має й тримання під вартою.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Причетність ОСОБА_14 до повідомленої йому підозри підтверджується доданими до клопотання матеріалами доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 03.06.2025 року; протокол допиту потерпілого від 04.06.2025 року; протокол допиту потерпілого від 06.06.2025 року; протокол допиту потерпілого від 27.06.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 06.06.2025 року; протокол допиту свідка ОСОБА_16 від 18.06.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 18.06.2025 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 18.06.2025 року при цьому свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо недостовірної інформації, висновком експерта № СЕ-19/112-25/8185-Д від 12.06.2025 року; висновком експерта № СЕ-19/112-25/8795-ТВ від 24.06.2025 року; висновком експерта № СЕ-19/112-25/9319-ТВ від 30.06.2025 року; протокол пред"явлення речей для впізнання від 25.06.2025 року; протокол пред"явлення речей для впізнання від 25.06.2025 року; протокол пред`явлення речей для впізнання від 25.06.2025 року; протоколом огляду місця події від 17.06.2025 року.

Отже, описані у клопотанні фактичні обставини кримінального правопорушення, у сукупності дають підстави дійти висновку про можливу причетність в ОСОБА_14 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що виправдовує застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність

ОСОБА_14 до вчинення кримінального правопорушення, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках:

- при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд;

- при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя;

- при ризику вчинення ним подальших правопорушень;

- при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_14 колегією суддів не можуть бути враховані.

Необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від органів досудового розслідування та суду.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому необхідно зазначити про те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час умовно достроково звільнення від відбування покарання.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001, в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості здійснення підозрюваним спроб перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оскільки свідки не допитувались судом першої інстанції ставити питання про відсутність вказаного ризику є передчасним.

За таких обставин, не будучи обмеженими у вільному спілкуванні із зазначеним колом осіб підозрюваний може здійснити вплив на свідків, з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 добре зазнає свідків, а тому є вагомі підстави вважати, що останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Отже, на переконання колегії суддів, обов`язок, який полягає в необхідності утримуватися підозрюваному від спілкування з визначеним колом осіб є об`єктивно виправданим.

Також, ОСОБА_8 може вчинити інші подібні кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше судимий, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення під час умовно достроково звільнення від відбування покарання.

При цьому необхідно зазначити, що ОСОБА_8 не має законного джерела доходу.

Крім того, стороною захисту не надано доказів на наявність у ОСОБА_8 достатніх стримуючих факторів в поведінці, та які гарантуватимуть його виправлення під час застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Особисте зобов`язання не може бути застосовано у зв`язку з тим, що це найбільш м`який запобіжний захід і він не відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована в силу того, що не встановлено осіб, які заслуговують на довіру та можуть поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, та вчиняти нові кримінальні правопорушення відносно свої близьких осіб.

Що стосується тверджень захисника та підозрюваного про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу зводиться до того, що у ОСОБА_8 наявне місце проживання, бажає захищати Україну, а також не доведеність ризиків.

Однак, вказані доводи не можуть бути враховані оскільки вказане жодним чином не забезпечить виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, а навпаки підозрюваний може вчинити дії направленні на ухилення від органу досудового розслідування та суду, а також вчинити нові кримінальні правопорушення.

Отже, у справі наявна реальна можливість підозрюваного ОСОБА_8 як вчинити нові кримінальні правопорушення, а також ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання.

З цих же підстав, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 ,а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обставин цієї справи та серйозності висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії, не буду надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 03.07.2025, якою відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000185 від 04.06.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, строком на 60 днів, а саме з 16 год. 10 хв. 03.07.2025 до 16 год. 10 хв. 01.09.2025 включно, з визначенням застави у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4