Справа №700/480/24
Провадження №1-кп/700/13/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року селище Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в селищі Лисянка обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000272, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 травня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Журжинці Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , осіб похилого віку на утриманні не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України,

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

ОСОБА_4 , 17.05.2024 близько 16:40 год., перебуваючи на городі, який розташований біля домоволодіння АДРЕСА_1 в ході конфлікту з ОСОБА_5 , який виник на грунті раптово неприязних відносин, маючи прямий умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в області носа, після чого ОСОБА_4 повалив ОСОБА_5 на землю, взявши його лівою рукою за шию та стиснувши її продовжив наносити удари кулаком правої руки потерпілому, а саме не менше трьох ударів в область обличчя, а саме лоба та носа, внаслідок чого потерпілий відповідно до висновку експерта №05-9-01/182 від 21.05.2024 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кістки носа, гематоми на правому вусі, саден в лобній ділянці лівруч, на задній поверхні шиї праворуч, що відноситься до категорії лкгких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано досудовим розслідуванням за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України, як вчиненя умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Процесуальні рішення у справі

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000272, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.05.2024, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, надійшов до Лисянського районного суду Черкаської області 07 червня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 10 червня 2024 року призначено проведення підготовчого судове засідання.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 06 серпня 2024 року підготовче провадження у вказаному кримінальному провадженні закінчено та кримінальне провадження призначене до судового розгляду в загальному порядку .

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 22 жовтня 2024 року застосовано привід обвинуваченого ОСОБА_4 у судове засідання, призначене на 09 годину 19 листопада 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 26 листопада 2024 року застосовано повторно привід обвинуваченого ОСОБА_7 у судове засідання, призначене на 12 годину 03 грудня 2024 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2024 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 та зупинено розгляд кримінального провадження до розшуку обвинуваченого.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 17 червня 2025 року відновлено судове провадження та призначено судове засідання на 12 годину 17 червня 2025 року.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Після оголошення прокурором обвинувального акту ОСОБА_4 пояснив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, викладені у ньому обставини відповідають фактичним обставинам справи, він визнає себе винним і бажає давати показання.

Судом запропоновано учасникам справи визначити обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачений визнав свою вину та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальних актах, підстави для сумніву щодо добровільності його позиції відсутні, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. З огляду на викладене просить суд обмежитись допитом обвинуваченого, заслуховуванням думки потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів.

Потерпілий ОСОБА_5 також не заперечувала проти запропонованого порядку дослідження доказів.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано що вони усвідомлюють неможливість у подальшому оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення частини 3 статті 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи.

За таких обставин, суд, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, заслуховуванням думки потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Пунктом 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи "Стосовно спрощення кримінального правосуддя" визначено, що оскільки при процедурі "заява підсудного про визнання вини" від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) "Девеер проти Бельгії" (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, визнав повністю і надав пояснення, ідентичні викладеним в обвинувальному акті. У вчиненому він щиро розкаюється і просить суворо його не карати.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах частини 3 статті 349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненних кримінального правопорушення (проступка) передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за частиною 2 статті 125 КК України, оскільки він 17.05.2024 року заподіяв ОСОБА_5 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Позиції учасників провадження щодо призначення покарання

Під час судових дебатів прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною 2 статті 125 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти застосування такого покарання, запропонованого прокуром, до обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо його не карати. У вчиненому розкаюється та зробив для себе відповідні висновки. ОСОБА_4 не заперечував щодо призначення покарання у виді штрафу. При цьому повідомив, що працює неофіційно підсобним працівником на будівництві БК "Альянс" м.Київ та має змогу заплатити штраф. Також зазначив, що має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема статтей 65, 66 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з частиною 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні "Бемер проти Німеччини" від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є кримінальним проступком; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості та розкаяння у вчиненому; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше не судимий та має позитивну характеристику за місцем проживання; обставину, що пом`якшує покарання, якою є щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 .

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на психіатричному обліку та на обліку у лікаря нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 2 статті 125 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Суд враховує, що ОСОБА_4 працює неофіційно підсобним працівником на будівництві БК "Альянс" м.Київ та має змогу сплатити зазначений штраф.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог частини 2 статті 65 КК України, дана міра покарання є справедливою і достатньою для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, кримінальним правопорушенням шкоди майнового характеру не завдано, процесуальні витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст.ст. 50-52, 65-67, КК України, ст.ст. 8-11, 22, 24, 26, 27, 100, 124, 367-371, 373, 374, 394 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот ) гривень.

Після набрання вироком законної сили речові докази: DVD-R диск з записом відео файлу ОСОБА_5 від 20.05.2024 - залишити в матеріалах справи прокурора.

Запобіжний захід не обирати.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Судові витрати відсутні.

Вирок суду може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувальних актів щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок проголошено 24 липня 2025 року негайно після виходу суду із нарадчої кімнати.

Головуюча суддя ОСОБА_8