Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/9191/25

Провадження № 11-сс/4815/182/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

дізнавача ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000389 від 06.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого дізнавача СД Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 про накладення арешту на: автомобіль марки «Renault» моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 року на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 року на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 року на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 року на 1 арк..

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що клопотання сторони обвинувачення не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема власника майна, тому прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує, що слідчим суддею не взято до уваги доводи дізнавача про наявність таких ризиків, як запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення речових доказів, які були здобуті внаслідок проведення огляду місця події, які безпосередньо є об`єктами вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та потребують проведення відповідних експертиз у кримінальному провадженні з метою підтвердження чи спростування факту вчинення вказаного правопорушення. Наголошує, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не навів жодного переліку обставин та обґрунтування вмотивованості підстав для відмови в накладенні арешту, визначеного КПК України, не перевірив матеріали кримінального провадження, тому вважає, що факти та підстави, які слугували накладенню арешту, попередньо не спростовані.

Зауважує, що органом досудового розслідування встановлено, що власником даного автомобіля є ОСОБА_8 , тому слідчий суддя, залучаючи до участі в судовому засіданні адвоката ОСОБА_7 в якості представника власника майна без відповідних підтверджуючих документів про представництво саме власника майна, порушила вимоги ст.172 КПК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді від 02 червня 2025 року та постановити нову, якою накласти арешт на: автомобіль марки «Renault» моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 ; акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 року на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 року на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 року на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 року на 1 арк. із встановленням заборони власнику чи будь-яким іншим особам користуватися та розпоряджатися цим майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку представника ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення ч.2 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, сектором дізнання Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000389 від 06.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за фактом використання завідомо підробленого документу.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що 06.05.2025 року до чергової частини Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області надійшло повідомлення від працівника ТСЦ 5641 Кравець про те, що до ТСЦ 5641 звернувся гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для перереєстрації транспортного засобу автомобіля марки "Renault Trafic", реєстраційний номер НОМЕР_1 , надавши договір купівлі-продажу на зазначений транспортний засіб, який містить ознаки підробки. В той же день в ході проведення ОМП в м. Рівне по вул. Київській, 108-Б, було вилучено автомобіль марки «Renault» моделі «Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , та поміщено на територію майданчика ГУНП в Рівненській області для зберігання тимчасово затриманих ТЗ за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с. Городок, вул. Б. Штейнгеля, 90.

Крім того в ході проведення ОМП було вилучено свідоцтво про реєстрацію вказаного ТЗ серії НОМЕР_3 , акт огляду реалізованого ТЗ №8096/25/000880 від 03.05.2025 на 1 арк., договір купівлі-продажу транспортного засобу №8096/25/1/000731 від 03.05.2025 на 1 арк., акт приймання-передачі транспортних засобів до договору комісії №8096/25/1/000731 на 1 арк., акт технічного стану ТЗ або його складової частини, що має ідентифікаційний номер №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., договір комісії №8096/25/1/000731 від 23.04.2025 на 1 арк., які згідно з клопотанням, являються матеріальними об`єктами, які були об`єктами вчинення кримінальних правопорушень, зберегли на собі сліди вчиненого злочину та відповідають вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України.

В межах зазначеного кримінального провадження дізнавач звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на вищевказані предмети з метою збереження речових доказів, оскільки не накладення такого арешту може призвести до втрати чи пошкодження, знищення слідів вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання дізнавача про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки матеріали провадження не містять достатніх відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні дізнавача.

Місцевим судом встановлено, що клопотання сторони обвинувачення суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства, тобто не містить законних правових підстав для арешту майна, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становить особистий і надмірний тягар для володільця майна, адже однозначно порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема власника майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з матеріалами провадження, власником транспортного засобу марки «Renault Trafic» є ОСОБА_8 .

Під час апеляційного розгляду прокурор та дізнавач вказали про необхідність накладення арешту на майно, зокрема автомобіля марки «Renault Trafic», а також документів, вказаних в клопотанні, оскільки відповідно до довідки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.06.2024 року, ОСОБА_8 , який є власником даного транспортного засобу, вважається зниклим безвісти з 04 червня 2024 року. Однак в договорі комісії від 23.04.2025 року міститься підпис саме ОСОБА_10 , тому для з`ясування обставин справи та у зв`язку з необхідністю проведення відповідних експертиз необхідно накласти арешт на майно з забороною його використання та розпорядження.

Разом з тим представник ОСОБА_7 в ході апеляційного розгляду зазначила, оскільки даний автомобіль було придбано у шлюбі з ОСОБА_11 , тому відповідно до положень Цивільного та Сімейного кодексів, транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя, у зв`язку з чим вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися ним, у зв`язку з чим після зникнення її чоловіка, вона надала автомобіль в користування своєму знайомому ОСОБА_9 .. При цьому представник вказала, що цей транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію не були знаряддям кримінального правопорушення, не зберегли на собі сліди або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що стосується ознак підробки документів, авто не набуте кримінальним шляхом, тому накладення арешту на предмети та речі, перелічені в клопотанні, є безпідставним. Також наголосила на тому, що в ОСОБА_12 є двоє неповнолітніх дітей, а даний ТЗ є єдиним автомобілем для обслуговування її сім?ї.

З огляду на викладене, на переконання апеляційного суду, прокурором не доведено необхідності у накладенні арешту на дане майно, оскільки не наведено переконливих доказів щодо належності вилучених речей до даного кримінального правопорушення. Крім того, накладення арешту на майно у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися ним, що є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги прокурора не свідчать про існування підстав для накладення арешту на майно, оскільки це явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, які гарантовані законом і завданням цього кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на майно і прийшов до правильного висновку про відмову у його задоволенні.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, з яких апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2025 року про відмову в задоволенні клопотання дізнавача про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000389 від 06.05.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2