Справа № 347/2126/24
Провадження № 1-кп/347/147/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2025 р. м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 14 серпня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біловодськ, Біловодського району, Луганської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України,з середньою освітою, одруженого, не працевлаштованого, депутатом не обирався, на утриманні нікого не має, інваліда ІІ групи, раніше судимого вироком Коломийського міськрайонного суду від 26.02.2024 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., покарання відбув повністю,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту протягом року після засудження за цією статтею.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 04 серпня 2024 року близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в лісовому масиві, що в адміністративних межах м. Косів Івано-Франківської області, знайшов речовину, що містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку там залишила невстановлена досудовим розслідуванням особа. Далі ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання психотропних речовин, діючи умисно, на території лісового масиву, що в адміністративних межах міста Косів, вулиця Кобилянської Івано-Франківська області, в порушення ст.ст. 7, 12, 25, 27 Закону, без передбачених даним законом дозволів, цілей та порядку, придбав без мети збуту речовину, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину - PVP ( 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), обіг якої заборонено, яку включено до списку №2 таблиці І Переліку.

В подальшому ОСОБА_4 , в порушення вищенаведених вимог Закону, зберігав особливо небезпечну психотропну речовину при собі, де 14 серпня 2024 року в обідній час, повернувшись до території лісового масиву, що в адміністративних межах міста Косів, вулиця Кобилянської Івано-Франківська області, в період часу з 15 год. 20 хв. по 15 год. 45 хв. у нього працівниками Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області було виявлено вилучено зіп-пакет обклеєний клейкою стрічкою із речовиною, яка відповідно до висновку експерта від 28.08.2024, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РУР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он). Кількість психотропної речовини РУР, становить 0,3442 грама.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту протягом року після засудження за цією статтею, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.309 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні передбаченому ч.2 ст.309 КК України визнав повністю та пояснив, що вчинив кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин. Дійсно перебуваючи в лісовому масиві, він знайшов психотропну речовину, та привласнив знайдене собі. Психотропну речовину зберігав та використовував в лікувальних цілях, а саме, з метою обезболення після отриманого ним порання під час несення військової служби. Висловив жаль з приводу вчиненого, запевнив суд, що подібного не вчинятиме, зробив для себе правильні висновки, пройшов лікування від наркотичної залежності, просив його суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч.3 ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Отже, своїми умисними діяннями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту протягом року після засудження за цією статтею, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.309 КК України, а дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за вказаною статтею Кримінального кодексу.

Щодо призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, на обліку у лікарів психіатра та нарколога обвинувачений не перебуває, по місцю проживання ОСОБА_4 характеризується позитивно, є учасником бойових дій, інвалід ІІ групи, ніде не працює, депутатом не являється.

Суд також враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вважає, що основною причиною вчинення ним вказаного злочину є наявність у нього систематичного сильного болю після отриманого ним поранення та відсутність дієвих обезболювальних лікувальних препаратів.

Пом`якшуючими обставинами передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку, як на стадії досудового так і на стадії судового розгляду, бере до уваги, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, інвалід ІІ групи, а також те, що обвинувачений добровільно тривалий час проходив курс психосоціальної реабілітації у реабілітаційному центрі ГО «МАА Івано-Франківськ», що підтверджується відповідною характеристикою №2202 від 22.02.2025 року та довідкою №2202/1 від 22.02.2025 року.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, не встановлено.

Прокурор в судовому засіданні просила призначити покарання в межах санкції частини другої статті 309 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання із встановленням іспитового строку.

Обвинувачений та його захисник просили суворо не карати обвинуваченого, та не позбавляти волі, і призначити покарання в межах санкції частини 2 ст. 309 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити від призначеного покарання з випробуванням.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, в тому числі встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 309 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки.

Згідно з приписами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування реального покарання у вигляді позбавлення волі, та застосування до нього ст.75 КК України, тобто - звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст.50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення йому саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Бо контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засуджених).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Разом із цим, суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст.76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистостям обвинувачених та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів виконання покарання. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення в даному випадку судом обвинуваченому іспитового строку 1 (один) рік, є виправданим з врахуванням особи обвинуваченого, і достатнім для того щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий вироком Коломийського міськрайонного суду від 26.02.2024 року за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Однак, суд зазначає, що ОСОБА_4 суму штрафу сплатив в повному обсязі, тобтопокарання відбув повністю, що вказує на відсутність підстав для застосування вимог ч.1 ст.71 КК України та призначення обвинуваченому покарання за сукупністю вироків.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого на користь держави у розмірі 1514,56 грн.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374, ч.5 ст. 615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати за проведення експертизи в розмірі 1514,56 гривень.

Речові докази:

- зіп-пакет обклеєний клейкою стрічкою із речовиною, яка відповідно до висновку експерта від 28.08.2024, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), кількістю 0,3442 грама, яку передано на відповідальне зберігання в камеру зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, за адресою вулиця Сахарова,15 м. Івано-Франківськ знищити;

- диск для лазерних систем зчитування формату «DVD-R, 4.7 GB, 16х», на якому міститься відеофайли із відеозаписом, з нагрудної камери спостереження поліцейського про виявлення в ОСОБА_4 працівниками поліції речовини схожої на психотропну речовину PVP, який знаходиться при матеріалах досудового розслідування - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1