ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/958/25 Справа № 192/1011/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування №0000227 за апеляційною скаргою прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року, про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тарасово-Шевченково Олександрійського району Кіровоградської області, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року, було частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , яке погоджено з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_11 по кримінальному провадженню №0000227 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 .

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування до 18 червня 2025 року включно з покладенням на останню обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк від чотирьох до п`яти років або позбавленням волі від чотирьох до семи років. Тому суд погоджується з тим, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та/або суду.

Разом з тим, суд вважав, що такий ризик є невисоким, враховуючи особу підозрюваної, що вона має зареєстроване місце проживання, де й фактично проживає, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягалась, а також обставини, на які посилається сторона захисту, а саме, що підозрювана заміжня, має малолітню дитину, проживає разом з чоловіком і дитиною, які не спростовані ні слідчим, ні прокурором.

Щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме впливу підозрюваної на свідків та потерпілих, а також, що можливості продовження нею своєї злочинної діяльності або вчинення іншого злочину, то вони не доведені та гуртуються на припущеннях.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що наразі слідчим та прокурором не доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Зважаючи на викладене, на думку суду, до підозрюваної можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який полягає у покладенні на підозрювану зобов`язання виконувати покладені на неї слідчим суддею,обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що рішення слідчого судді незаконне, оскільки не було взято до уваги встановлені органом досудового розслідування обставини кримінального провадження.

На думку апелянта, слідчий суддя не врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, підозрювана ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, яке згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років, тому є підстави вважати, що остання, усвідомлюючи покарання, яке їй загрожує, може переховуватись від органу досудового розслідування, прокуратури та суду.

На думку апелянта, ОСОБА_8 , знаходячись на волі, може незаконно впливати па свідків та потерпілих, оскільки вона усвідомлює, що вручене їй письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, базується у тому числі на їх показах, їй відомо їх місце проживання та роботи, у зв`язку з чим ОСОБА_8 може впливати на них шляхом вмовляння, психологічними чи фізичними методами впливу, з метою схилення їх до зміни показів, чим перешкоджатиме забезпеченню швидкого, повного та неупередженого розслідування у даному кримінальному провадженні.

Вказує, що застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належного виконання обов`язків останньою.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, підозрювана ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею в цілому були дотримані.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що, за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», «42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Таким чином, обґрунтованість підозри передбачає наявність фактів чи свідчень, здатних переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Ризик же, в свою чергу, - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Прийняте оскаржуване рішення про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України. Також слідчий суддя взяв до уваги, що остання має постійне місце проживання, заміжня, має малолітню дитину, має міцні соціальні зв`язки, раніше не судима, та застосував до підозрюваної запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наявні в матеріалах провадження дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України. Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що фактів і інформації, які на даній стадії досудового розслідування свідчать про можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої підозри.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_8 виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останньої у клопотанні ризиків лише у такий спосіб.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що ризик можливого переховування мотивовано слідчим тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваній. Проте у разі визнання винуватою підозрювану загрожує покарання у виді обмеження волі на строк від 4 до 5 років або позбавлення волі від 4 до 7 років, що не виключає застосування приписів ст. 75 КК України.

Окрім того, у підозрюваної наявні певні соціальні зв`язки, остання заміжня, має малолітню дитину, має постійне місце проживання, раніше не судима.

Відтак ризик переховування хоча й наявний, проте ймовірність його реалізації не є високою.

Інші ризики є немотивовані та непідтверджені.

При цьому також приймається до уваги, що на протязі часу з дня обрання запобіжного заходу, - 23 квітня 2025 року, - до дня апеляційного розгляду не виникло будь-яких підстав для висновку, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не є дієвим та достатнім щодо підозрюваної ОСОБА_8 , порушень з її боку не було.

За викладених обставин колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що висунута ОСОБА_8 на даній стадії досудового розслідування підозра, є обґрунтованою, та в цілому вірно встановив наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає обґрунтовані підстави вважати, про слушність висновків слідчого судді про наявність підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Також, апеляційний суд враховує те, що прокурор не надав суду раціонального пояснення щодо необхідності застосування до підозрюваної саме тримання під вартою, на відміну від особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

На думку колегії суддів, з урахуванням віку та стану здоров`я підозрюваної ОСОБА_8 , особи останньої, яка має постійне місце проживання, заміжня, характер вчинення кримінального правопорушення, отже обраний слідчим суддею підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, в сукупності з обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та не буде порушувати її права, передбачені ст. 43 Конституції України. Також доводи апеляційної скарги прокурора правильності цього висновку не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи і підстави, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, відтак ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 194, 196 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2025 року, якою частково задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 18 червня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4