Провадження № 11-кп/824/1909/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000655 від 08.06.2024 року за апеляційними скаргами прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва та заступника керівника Київської міської прокуратури на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.08.2019 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 27.10.2023 у зв`язку з відбуттям строку покарання,

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік, з покладенням на нього визначених ст. 76 КК України обов`язків, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 07.06.2024 року, в ранковий час, знаходячись біля аптеки, розташованої на вул. Гната Юри, 7 в м. Києві, безоплатно незаконно придбав у невстановленої дізнанням особи одну таблетку білого кольору, схожу на таблетку зі вмістом наркотичного засобу, яку з метою подальшого особистого вживання сховав до кишені рюкзака, залишивши на зберігання при собі, без мети збуту, однак після цього приблизно о 15 годині 07 хвилин, він був викритий працівниками поліції, яким з кишені рюкзака добровільно видав для подальшого вилучення вищевказану одну таблетку білого кольору, масою 0,50 г., яка згідно з висновком експертизи № СЕ-19/111-24/34403-НЗПРАП від 14.06.2024 містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,022 г.

В апеляційній скарзі прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст. 75 КК України, яка не підлягала до застосування, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що суд не обґрунтував належним чином свій висновок про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, а також не врахував, що маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2019 року, обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання відповідних наслідків, знову вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, що свідчить про систематичність вчинених ним правопорушень та його небажання стати на шлях виправлення. Вважає, що суд не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, конкретним обставинам справи та дійшов до помилкового висновку про застосування положень ст. 75 КК України. Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, також вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням ст. 75 КК України, яка не підлягала до застосування, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що поза увагою суду залишилися дані про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, який становить серйозну загрозу для життя та здоров`я людей, є особою, яка раніше засуджена за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, за яке відбував реальне покарання, однак незважаючи на це, через 7 місяців після звільнення з місця позбавлення волі продовжив свої протиправні дії та вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Крім того вказав, що вирок суду не містить посилання на обставини, які обґрунтовано вказують на можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні. Також апелянт вважає, що суд безпідставно визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, а визнання ним своєї вини свідчить про намагання уникнути справедливого покарання за вчинене під тиском беззаперечних доказів. Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким виключити з вироку вказівку на щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційних скарг та просив їх задовольнити; пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурорів, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ст. 381, 382 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Вирок в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України учасниками судового провадження не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційних скарг в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурорів в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не погоджується з такими твердженнями.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, і не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом положень ч. 1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме те, що він не одружений, не працює, має постійне місце проживання та реєстрації, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, раніше судимий, однак покарання, призначене вироком Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 відбув у зв`язку з чим був звільнений 27.10.2023 року з місць позбавлення волі, наявність обставини, що пом`якшує його покарання, якою суд визнав щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, визнання ОСОБА_7 своєї вини у повному обсязі, його відношення до наслідків вчиненого та бажання бути корисним в суспільстві, приводять колегію суддів до переконання щодо обґрунтованості висновків суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені колегією суддів дані, які з позитивної сторони характеризують обвинуваченого, поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, усвідомлення протиправності своєї поведінки вказують на те, що обвинувачений дійсно розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення.

Всі ці дані у сукупності приводять колегію суддів до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, при цьому, на думку колегії суддів, у цьому випадку, направлення обвинуваченого для відбування покарання в місця позбавлення волі навпаки може зашкодити виправленню обвинуваченого, що вказує на правильність висновків суду першої інстанції про можливість застосування до покарання, призначеного обвинуваченому, положень ст. 75 КК України.

Доводи прокурорів щодо неправильності застосування положень статті 75 КК України не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого. Зокрема, посилання прокурора на те, що суд у вироку безпідставно визнав щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину, погодився із правовою кваліфікацією своїх дій, не оспорював встановлені в результаті дізнання обставини, щиро розкаявся, внаслідок чого обвинувальний акт за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, було розглянуто судом без проведення судового розгляду в спрощеному порядку відповідно до положень ст. 381, 382 КПК України. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений також підтвердив, що визнає свою вину, усвідомлює протиправність своєї поведінки, висловивщирий жаль з приводу вчиненого та зробив для себе належні висновки, а тому колегія суддів визнає щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Доводи прокурорів щодо неможливості застосування статті 75 КК України з огляду на те, що судом належним чином не враховано підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказані обставини враховані судом при призначенні покарання. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що непогашена судимість не є та не може бути перешкодою для застосування до засудженого ст. 75 КК України (постанови Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 337/3654/16-к, від 28 травня 2020 року у справі № 753/13972/17).

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційних скарг прокурорів та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційні скарги прокурорів - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва та заступника керівника Київської міської прокуратуризалишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4