КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1556/2025 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги прокурора на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000375,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, одруженого, з вищою освітою, працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаює за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

виправдано з підстав не доведення, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

Згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 своїми умисними діями, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, шляхом зловживання своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, заподіяв збитки КП «Київський метрополітен» під час укладання договору з ТОВ «Укррослізинг» на фінансові лізингові послуги (вагони метрополітену), що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам КП «Київський метрополітен», чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, як вбачається з обвинувачення, наказом КП «Київський метрополітен» () від 09.12.2008 №1000-Н ОСОБА_7 з 10.12.2008 тимчасово прийнято на посаду в.о. заступника начальника метрополітену, а з 03.01.2009 відповідно до наказу №2-Н від 03.01.2009 переведено на постійну посаду заступника начальника метрополітену. У подальшому, до часу звільнення 01.09.2010, відповідно до наказу № 259-Н від 10.03.2009 ОСОБА_7 обіймав посаду першого заступника начальника КП «Київський метрополітен».

Згідно п.1.2 наказу «Про розподіл обов`язків між начальником метрополітену, його заступниками, головним інженером та директором фінансовим» до обов`язків першого заступника начальника метрополітену, належить:

- проводить роботу з оновлення рухомого складу, розробки та впровадження сучасних вагонів. Організовую підготовку експлуатаційного персоналу та виробничої бази до освоєння, експлуатації та проведення всіх видів технічного обслуговування та ремонтів вагонів нового покоління;

- взаємодіє з підрозділами Київської міської державної адміністрації та районними державними адміністраціями, підприємствами наземного пасажирського транспорту з координації роботи транспорту;

- представляє метрополітен по колу своїх посадових обов`язків в органах влади, державних та громадських організаціях, підприємствах, установах;

- має право першого підпису на банківських та кредитно-розпорядчих документах метрополітену згідно з порядком, встановленим начальником метрополітену.

Згідно п. 4 наказу начальника КП «Київський метрополітен» від 17.02.2009 № 63-Н «Про затвердження Положення про тендерний комітет КП «Київський метрополітен», контроль за виконанням цього наказу покладено на заступника начальника метрополітену ОСОБА_7 .

Таким чином, згідно обвинувачення, ОСОБА_7 , в період часу з 10.03.2009 до 01.09.2010, обіймаючи посаду першого заступника начальника КП «Київський метрополітен», був головою тендерного комітету КП «Київський метрополітен», виконував організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, тобто відповідно до ч. 3 ст. 18 та пункту 1 примітки до ст. 364 КК України був службовою особою.

Так, рішенням Київської міської ради від 28.05.2009 № 546/1602 дозволено КП «Київський метрополітен» провести закупівлю фінансових лізингових послуг (100 вагонів метрополітену) з правом викупу за результатами проведеного тендеру зі сплатою з бюджету міста Києва у 2009 році не більше 15% від загальної вартості предмету лізингу, а решти коштів протягом 2010-2014 років.

Враховуючи проведення оплати бюджетними коштами, відповідно до п. 3 рішення Київської міської ради від 28.05.2009 №546/1602 «Про придбання вагонів метрополітену» умови надання фінансових лізингових послуг Підприємству необхідно погодити з постійною комісією Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку та виконавчим органом Київської міської ради (КМДА).

Відповідно до п. 4 зазначеного рішення передбачено, що контроль за його виконанням покладено на постійну комісію Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку та постійну комісію Київради з питань транспорту та зв`язку.

У подальшому, на виконання вказаного рішення Київським міським головою 15.06.2009 видано розпорядження № 713, пунктом 1.1 якого передбачено здійснення КП «Київський метрополітен» відповідних процедур щодо закупівлі фінансових лізингових послуг (вагонів метрополітену) з дотриманням вимог положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти та Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до річного плану закупівель товарів, робіт та послуг за кошти міського бюджету на 2009 рік КП «Київський метрополітен», рішенням тендерного комітету вказаного комунального підприємства, головою якого був ОСОБА_7 , оформленого протоколом від 06.04.2009 № 158, затверджено тендерну документацію на проведення відкритих торгів щодо необхідності закупівлі 100 вагонів метрополітену на умовах фінансового лізингу.

Після оцінки тендерних пропозицій, тендерним комітетом складено протокол № 317 від 17.06.2009, згідно якого переможцем торгів на закупівлю «Фінансові лізингові послуги (вагони метрополітену)» визнано ТОВ «Укррослізинг».

При цьому ціна тендерної пропозиції переможця становила 1 390 804 950,75 грн., у тому числі вартість предмету лізингу - 800 000 000,00 грн., винагорода Лізингодавця складає 27% річних - 590 804 950,75 грн. Розмір початкового внеску складає 11, 25% від загальної вартості предмету лізингу.

Враховуючи виконані дії, 16.07.2009 між КП «Київський метрополітен» (Лізингоодержувач) в особі першого заступника начальника ОСОБА_7 та ТОВ «Укррослізинг» (Лізингодавець) в особі директора ОСОБА_10 укладено договір на фінансові лізингові послуги №16-Упр-09 (далі - Договір), відповідно до умов якого (пункти 2.1., 2.2.) Лізингодавець надає, а Лізингоодержувач отримує фінансові лізингові послуги (вагони метрополітену); Лізингодавець набуває у власність у Продавця (Виробника) предмет лізингу (майно), визначений Лізингоодержувачем відповідно до Специфікації (Додаток № 1) комплектація, технічні параметри, гарантія якості, необхідний склад документації якого задовольняють потреби Лізингоодержувача вказані в Технічних умовах (Додаткок № 2) і передає його Лізингоодержувачу за плату в тимчасове володіння і користування на умовах фінансового лізингу з подальшою передачею у власність (далі лізинг), визначених даним Договором.

Пунктом 1.7. вказаного Договору визначено, що лізинговий платіж - це сума грошових коштів, що підлягають перерахуванню Лізингодавцю в день розрахунку, відповідно до Графіку нарахування лізингових платежів, за користуванням Предметом лізингу. В лізинговий платіж входять суми, що відшкодовують вартість Предмета лізингу, скореговані на коефіцієнт коригування, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ гривень/доларів США між датою укладення цього Договору та датою, що передує даті сплати лізингового платежу (за виключенням початкового внеску), а також винагороди Лізингодавця, включаючи відсотки за користування позиковими коштами з метою придбання Предмета лізингу, податків, сплачувані відносно Предмета лізингу Лізингодавцем, інші витрати тощо.

Відповідно до п. 3.4 вказаного Договору, оплата початкового внеску і всіх інших платежів по даному Договору здійснюється Лізингоодержувачем за рахунок міського бюджету. Згідно умов договору, а саме п. 13.2 сторонами передбачено продовження строку лізингу шляхом підписання додаткових угод.

Крім того, відповідно до п. 15.1 сторони мають право вносити до договору зміни та доповнення шляхом оформлення додаткових угод.

При цьому, відповідно до п. 1.2 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 25.06.2009 № 713 «Про придбання вагонів метрополітену» умови надання фінансових лізингових послуг Підприємству необхідно погодити з постійною комісією Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку, постійною комісією Київради з питань транспорту та зв`язку та виконавчим органом Київської міської ради (КМДА).

Однак, всупереч встановлених обмежень договір №16-Упр-09 на фінансові лізингові послуги (вагони метрополітену) підписано без необхідного попереднього погодження з постійними комісіями Київради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку, з питань транспорту та зв`язку та виконавчим органом Київської міської ради (КМДА).

Між тим, у подальшому, відповідно до витягу з протоколу № 15 засідання постійної комісії Київради з питань транспорту та зв`язку 14.09.2009 № 29/289-80 договір на закупівлю фінансових лізингових послуг (вагони метрополітену) від 16.07.2009 №16-Упр-09 вказаною комісією погоджено.

Відповідно до імперативних приписів п. 84 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2008 №921, яке діяло на час укладення договору, умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від умов тендерної (цінової) пропозиції учасника - переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не повинні змінюватися після підписання договору.

Між тим, згідно обвинувачення, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність внесення змін до договору про фінансові лізингові послуги (вагони метрополітену), діючи з прямим умислом в інтересах ТОВ «Укррослізинг», з метою одержання вказаним підприємством неправомірної вигоди, всупереч інтересам служби, у невстановленому місці, 15.10.2009, більш точний час не встановлено, уклав від імені КП «Київський метрополітен» з ТОВ «Укррослізинг» додаткову угоду №3-1 до Договору на фінансові лізингові послуги (вагони метрополітену) №16-Упр-09, згідно з якою Сторони погодили викласти пункти договору № 16-Упр-09 від 16.07.2009 щодо визначення суми лізингового платежу, у який входять суми, скориговані на коефіцієнт коригування і включають: платежі на відшкодування вартості Предмета лізингу та винагороду Лізингодавця (до складу якої також входять відшкодування відсотків за користування позиковими коштами з метою придбання Предмета лізингу, податки, сплачувані відносно Предмета лізингу Лізингодавцем, інші витрати тощо).

Таким чином, внаслідок укладання додаткової угоди № 3-1 коефіцієнт коригування, що розраховується за фактом зміни офіційного курсу НБУ гривень/доларів США, також застосовується, крім предмету лізингу, і на винагороду Лізингодавця.

Внаслідок укладення додаткової угоди № 3-1 до договору внесено зміни до істотних умов договору на фінансові лізингові послуги щодо визначення розміру лізингового платежу всупереч вимог законодавства, у зв`язку із чим КП «Київський метрополітен» за період з 15.10.2009 до 13.02.2014 зайво сплачено ТОВ «Укррослізинг» грошові кошти щодо застосування та нарахування коефіцієнту коригування через зміну курсової різниці українська гривня/долар США між датою укладання договору та датою здійснення платежів (K nbu) на винагороду Лізингодавця, на загальну суму 17 467 269,64 грн, чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам КП «Київський метрополітен».

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року скасувати; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій строком на 1 рік. На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання за ч. 2 ст. 364 КК України. Речові докази залишити у матеріалах кримінального провадження. Процесуальні витрати у сумі 38 106 грн. покласти на обвинуваченого.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року без зміни.

Постановою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року касаційну скаргу прокурора задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 подали клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання сторони захисту, обговоривши доводи поданого клопотання, колегія суддів дійшла висновку про задоволення клопотання..

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК)(постанова Об`єднаної Палати Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17).

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, суд має закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст. 49 КК України у випадку обов`язкової згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, подія якого мала місце 15 жовтня 2009. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 364 КК України, у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Таким чином, з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного кримінального правопорушення складають десять років, а отже минули 15 жовтня 2019 року.

Матеріалами кримінального провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 протягом десяти років з моменту вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилявся та до кримінальної відповідальності не притягався, таким чином строки давності притягнення до відповідальності не переривалися та не зупинялися.

В суді апеляційної інстанції обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема те, що ці підстави є нерабілітуючими, та з`ясовано думку обвинуваченого ОСОБА_7 щодо можливості закриття кримінального провадження з цих підстав.

З огляду на відсутність даних про ухилення від слідства та суду, про притягнення до кримінальної відповідальності, а також і будь-яких заперечень обвинуваченого проти звільнення від кримінальної відповідальності та закриття у зв`язку з цим кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Водночас, вирішуючи питання про наявність підстав для скасування виправдувального вироку, колегія суддів виходить з того, що обвинувачений був обізнаний як про можливість продовження здійснення апеляційного розгляду кримінального провадження, так і про нереабілітуючі наслідки його закриття.

З матеріалів провадження вбачається, що клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відповідальності з підстав, передбачених п. 4ч. 1 ст. 49 КК України, надійшло від сторони захисту, зокрема обвинуваченого, та підтримано ним в суді апеляційної інстанції.

Поряд із цим, під час апеляційного розгляду обвинуваченому було роз`яснено наслідки закриття провадження, а так само й наслідки його подальшого розгляду, зокрема ймовірність подальшого кримінального переслідування у разі скасування вироку, про що ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, а також й реабілітації шляхом виправдання, за умови залишення його без змін.

На переконання колегії суддів, за умови згоди обвинуваченого, наведені обставини є такими, що дають підстави як для звільнення обвинуваченого від відповідальності, так і для скасування виправдувального вироку.

Окрім наведеного колегія суддів керується також й тим, що виправдувальний вирок не набрав законної сили та ОСОБА_7 залишається особою, яка має статус обвинуваченого та продовжує притягуватись до кримінальної відповідальності вже поза межами строків давності, що порушує його права за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження. При цьому, колегією суддів враховується, що поняття кримінальної відповідальності не зводиться лише до кримінального покарання, а як вид юридичної відповідальності включає в себе сам процес притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, необхідність дотримання обвинуваченим додаткових процесуальних обов`язків, тобто певні обмеження його прав та позбавлення свобод, в тому числі й під час судового розгляду провадження.

За цих умов колегія суддів вважає, що рішення про закриття провадження відповідатиме загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст. 7 КПК України та не порушуватиме права обвинуваченого.

Отже, з урахуванням наведених обставин, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду вважає за можливе скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2ст. 364 КК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закрити кримінальне провадження з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284, 376, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Клопотання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у кримінальному провадженні №0000375 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 364 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000375 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 364 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4