Справа № 462/6534/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/70/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України та обрано йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовозобов`язаним, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України №65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України №2105-ІХ від 03 березня 2022 року, із подальшими змінами та доповненнями, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, 13 квітня 2024 року, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про явку до збірного пункту 15 квітня 2024 року для подальшої відправки до військової частини для проходження служби за мобілізацією та наслідки неявки на таку, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №81/1163 від 13 квітня 2024 року визнаний придатним до військової служби та згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призваний на військову службу під час мобілізації, про що був повідомлений про необхідність з`явитися о 11:00 год. 15 квітня 2024 року до збірного пункту, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої відправки до військової частини для проходження служби за мобілізацією.

Водночас, військовозобов`язаний ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, із подальшими змінами та доповненнями, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, не маючи передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або підстав для непридатності для несення служби, 15 квітня 2024 року, більш точний час не встановлений, перебуваючи за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , на облік до визначеної для проходження служби за мобілізацією військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України не став, до військової служби та покладених на нього обов`язків не приступив, тим самим без поважних причин ухилився від проходження військової служби, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію».

Не погоджуючись з цим вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Апеляційні вимоги сторони захисту обґрунтовані тим, що:

- кримінальне правопорушення, яке ставиться у провину ОСОБА_6 , за ступенем тяжкості відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, відповідно обвинувачений може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України;

- суд не взяв до уваги позитивні характеристики особи обвинуваченого, які істотно знижують ступінь його суспільної небезпеки, а саме: те, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем праці, має на утриманні малолітню дитину. Вказані риси, на думку захисника, в сукупності дають підставу для висновку про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та про можливість його виправлення без його ізоляції від суспільства;

- судом не враховано, як обставини,що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- у мотивувальній частині вироку зазначається, що «…суд не вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України, оскільки з урахуванням збройної агресії рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений військовозобов`язаним ОСОБА_6 , умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність …». Однак, на думку захисника, наведені обставини, зумовлені збройною агресією рф, не відносяться до обставин даної конкретної справи, не є ознаками інкримінованого ОСОБА_6 злочину, жодним чином не характеризують його особу, а тому не можуть ставитися у провину обвинуваченому;

- судом не взято до уваги, що виправлення ОСОБА_6 , можливе без реального позбавлення волі. Просить врахувати те, що з часу вчинення інкримінованого діяння пройшло майже 9 місяців і за цей час обвинувачений не вчиняв нових злочинів чи інших правопорушень, не порушував умови запобіжного заходу, з`являвся до органу досудового розслідування та суду. Вказані обставини, на думку захисника, свідчать про те, що ризик повторного вчинення обвинуваченим злочину є малоймовірним, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

При апеляційному розгляді захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до таких висновків.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно з матеріалами справи при призначенні ОСОБА_6 покарання місцевим судом у повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України хоч і відноситься до нетяжких злочинів, проте скоєний у сфері недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, обставини його вчинення,- в умовах воєнного стану в Україні та здійснення відсічі збройної агресії рф проти України, особу обвинуваченого конституційним обов`язком якого є захист Батьківщини, є молодого віку, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем праці, визнав вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ст. 336 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Доводи захисника про те, що суд першої інстанції призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Колегія суддів враховує встановлені судом обставини та дані про особу ОСОБА_6 , проте вони з огляду на підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення й конкретні обставин справи не свідчать про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: