ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3611/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/893/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 07 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000505 від 15.04.2025, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою визначено до 01.09.2025.

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою у вигляді особистої поруки, відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали та про постановлення нової, якою, на думку апелянта, слід змінити запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме на особисту поруку начальника логістики заступника командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_8 , або заставу в розмірі, визначеного судом.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду обставин справи, не вмотивував своє рішення, жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не доведений, ухвала суперечить нормам процесуального закону, принципу справедливості та судовій практиці ЄСПЛ.

Апелянт звертає увагу, що в ухвалі не зазначено жодного посилання на докази, які обгрунтовують обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ОСОБА_6 , не враховано обставини, що пом`якшують процесуальний статус підозрюваного.

Вказує, що підозрюваний ОСОБА_6 є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, сім`ю, малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Підозрюваний ОСОБА_6 підтримував вимоги апеляційної скарги в повному обсязі. Зазначив, що переховуватися від слідства не планує, співпрацює із слідством.

В судовому засіданні приймав участь захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , який підтримував вимоги апеляційної скарги в повному обсязі. Зазначив, що до апеляційної скарги подана заява командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , який підтвердив таке волевиявлення у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, взяти на поруки ОСОБА_6 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності прокурора оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та від них надійшли заяви про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що начальник відділення №1 СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням, погодженим прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.4 КК України.

Підставами для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 слідчий вказує, що солдат ОСОБА_6 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про загальну мобілізацію» директивою командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 20 січня 2024 року №Д-1/ДС, від 08 березня 2024 року №Д-8/ДСК та від 08 березня 2024 №Д-9/ДСК з 22.06.2022 військовослужбовець ОСОБА_6 був введений в штат військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем солдат ОСОБА_6 , відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Порушуючи вимоги указаних вище нормативно-правових актів ОСОБА_6 маючи умисел на вчинення дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, всупереч охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скоїв злочин за наступних обставин.

Приблизно на початку червня 2024 (точний час під час проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим), ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем базування, за адресою: Харківська область, Лозівський район, Близнюківська ТГ, с.Павлівка, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на задоволення статевої пристрасті природним способом щодо малолітньої ОСОБА_11 , перебуваючи в автомобілі вантажівці з реєстраційним номером НОМЕР_2 , спільно з малолітньою ОСОБА_11 , неповнолітньою ОСОБА_12 та військовослужбовцем ОСОБА_13 розпивали спиртні напої. Після чого, малолітня ОСОБА_11 вийшла з автомобіля, бо їй стало зле та відійшла від автомобіля на декілька метрів. В цей час ОСОБА_6 пішов за нею і реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді посягання на статеву свободу та статеву недоторканість іншої особи, а також на нормальний статевий розвиток малолітньої особи та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, які могли б завадити вчиненню ним злочинних дій, діючи умисно, протиправно, з метою задоволення власної статевої пристрасті незалежно від добровільної згоди ОСОБА_11 , перебуваючи наодинці із використанням власних геніталій, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер своїх дій, направлених на порушення фізичного, психічного та соціального розвитку малолітньої ОСОБА_11 , розуміючи, що вона є особою, яка не досягла чотирнадцяти років, достовірно знаючи про її малолітній вік, та використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка не могла правильно розуміти характер та значення вчинюваних з нею дій та чинити опір через свій малолітній вік, посягаючи на її статеву недоторканість, і знаходячись поруч з малолітньою ОСОБА_11 , яка сиділа на лавці, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані з оральним проникненням в тіло, після чого, ОСОБА_11 підвелася з лавки, ОСОБА_6 наблизився до неї, зняв з неї одяг та поклавши її спиною на землю вчинив з малолітньою потерпілою ОСОБА_11 дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої потерпілої із використанням власних геніталій, а саме: один раз вступив із малолітньою потерпілою ОСОБА_11 у природні та не природні статеві зносини, вчиняючи на свій розсуд дії сексуального характеру, пов`язані із оральним та вагінальним проникненням в її тіло з використанням власних геніталій. У подальшому, ОСОБА_6 одягнувся і залишив малолітню ОСОБА_11 , яка одягнулася і пішла спати до автомобіля, в якому вони перебували до цього.

15.04.2025 дане кримінальне правопорушення внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000505, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.152 ч.4 КК України.

27.06.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.4 КК України.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України: вірогідність переховування від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на неповнолітню потерпілу, законного представника та свідків, шляхом вчинення тиску, погроз, залякування або вмовлянь; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри у вчиненні інкримінованому ОСОБА_6 кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Щодо ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що, враховуючи повідомлену ОСОБА_6 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за яке передбачене покарання на строк від десяти до п`ятнадцяти років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, який є військовослужбовцем та проходить військову службу ВЧ НОМЕР_1 , є командиром взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 окремого батальйону територіальної оборони НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України, в будь-який час може змінити місце дислокації в іншу область, враховуючи проведення бойових дій на території України, що може створити умови для його переховування від органу досудового розслідування та суду в інших областях України.

Беручи до уваги той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_6 матиме можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується із думкою слідчого судді щодо можливості усвідомлення тяжкості та невідворотності покарання за вчинення особливо тяжкого злочину ОСОБА_6 , у разі доведення його винуватості, останній може залишити та змінити своє місце проживання, а також може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та суду.

Щодо ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, оскільки свідки ще не допитані в ході досудового розслідування, враховуючи, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_6 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років, не виключена можливість того, що останній може перешкоджати слідству та вчинити інші злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, що свідчить про особливий цинізм його вчинення та реальну можливість продовження підозрюваним своєї злочинної діяльності та вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що підозрюваний є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, сім`ю, малолітню дитину, позитивно характеризується за місцем служби, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Крім того, ці обставини, виходячи із доводів апеляційної скарги, існували і на час подій, які інкримінуються ОСОБА_6 , та не стали стримуючим фактором для підозрюваного при вчиненні протиправного діяння.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 06 2024 р. № 7-р(ІІ)/2024 зазначив, що виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої

статті 64 Конституції України, під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

Ключовими моментами даного фрагменту рішення Конституційного Суду України є те, що у слідчого судді, суду є можливість, а не обов`язок за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 КПК України, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід.

Незастосування застави є правом, а не обов`язком судді, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні, враховуючи мету та підстави застосування запобіжного заходу відповідно до вимог ст.177 КПК України, обставини, передбачені ст.ст.177,178 КПК України та п.5 ч.4 ст.183 КПК України, з урахуванням змісту повідомлення про підозру, яке свідчить про причетність підозрюваного до незаконних дій, які виразились у вчиненні дій, направлених на статеву свободу та статеву недоторканість, з огляду на суспільну небезпечність діяння, його обставини, колегія суддів вважає, що у даному випадку обрання застави не буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, за клопотанням сторони захисту. Враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, колегія суддів робить висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочину на даному етапі розслідування дозволяє застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, на строк в межах строку досудового розслідування, із визначенням застави.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, зі структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06 11 2007, заява №.42440/06). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79). У рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25 04 2000 (заява № 31315/96, § 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У той же час не можна допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Колегія суддів звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан обвинуваченого; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу обвинуваченого; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» обвинуваченого; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

З огляду на характер кримінального правопорушення, а саме відсутність факту насильства потерпілої, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , даних про особу підозрюваного, його майновий та сімейний стану, тривалість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 605 600 гривень 00 копійок є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених законом.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника підозрюваного є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Доводи, на які посилається в апеляційних скаргах сторона захисту стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_6 із визначення розміру застави та у разі внесення застави за ОСОБА_6 , підозрюваний підлягає звільненню із Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та його слід вважати таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, та зобов`язати його не відлучатися із розташування військової частини НОМЕР_1 , передавши під нагляд командуванню.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, клопотання органу досудового слідства підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 07 2025 року про застосування щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч.4 ст.152 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 01 09 2025 року, включно, без визначення розміру застави, - скасувати.

Клопотання органу досудового розслідування, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - задовольнити.

Постановити нову ухвалу суду апеляційної інстанції, якою застосувати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч.4 ст.152 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 01 09 2025 року, включно, із визначенням розміру застави.

Визначити розмір застави у розмірі 200 (двохсот) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) грн які підлягають внесенню у грошовій одиниці України на розрахунковий рахунок Харківського апеляційного суду: р/р UA0085314, МФО 820172 в ДКС України, , призначення платежу застава.

У разі внесення застави за ОСОБА_6 , підозрюваний підлягає звільненню із Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» та його слід вважати таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави, та зобов`язати його не відлучатися із розташування військової частини НОМЕР_1 , передавши під нагляд командуванню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4