УХВАЛА

30 липня 2025 року

м. Київ

справа № 569/5678/24

провадження № 51-2014 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 8 квітня 2025 року,

установила:

Захисник зверталася з касаційною скаргою на згадані судові рішення. Подану скаргу через її невідповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі - Суд) ухвалою від 2 червня 2025 року залишив без руху і надав строк для усунення недоліків. У рішенні Суду також було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і роз`яснено, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.

У межах наданого строку ОСОБА_4 повторно звернулася до суду касаційної інстанції. Проте з тексту нового звернення убачається, що при його поданні вимог ст. 427 КПК знову не додержано й не усунуто недоліків, на які було вказано в ухвалі від 2 червня 2025 року.

Беручи до уваги правила п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути авторці на таких підставах.

Згідно з положеннями ст. 129 Конституції України право на касаційне оскарження забезпечується у визначених законом випадках.

Приводом для ревізії судових рішень у касаційному порядку є звернення особи, зміст якого має кореспондуватися з нормативним урегулюванням.

У юридичному аспекті касаційна скарга - це документ, який перевіряється і розглядається Судом із урахуванням ч. 2 ст. 433 КПК, тобто насамперед у межах позиції скаржника та її правового обґрунтування. Тому в ст. 427 цього Кодексу законодавець установив конкретні вимоги до змісту скарги, наслідком недодержання яких є її повернення.

За положеннями згаданої статті, скаржниця повинна умотивувати свою позицію, зазначивши, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень з огляду на підстави для їх зміни або скасування судом касаційної інстанції, визначені в ст. 438 КПК. Тобто в скарзі необхідно відобразити, які конкретні норми закону істотно порушили суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оспорювані рішення. Необхідність викладення цього зумовлено принципом юридичної визначеності, корелюється з ч. 3 ст. 442 вказаного Кодексу і закріпленими в ч. 1 ст. 433 КПК приписами, згідно з якими на стадії касаційного провадження перевіряється саме правильність застосування норм матеріального й процесуального права.

Окресленого при поданні нової скарги не було враховано.

Так, за змістом нової скарги, її авторка просить на підставі п.1 ч.1 ст. 438 КПК скасувати оспорювані рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Однак, заперечуючи законність вироку й ухвали через здійснення провадження за відсутності засудженої, захисник не аргументує допущення істотних у розумінні ст. 412 КПК порушень норм права, що зумовлюють обов`язкове скасування згаданих рішень, ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій факти, правила ч. 8 ст. 135, ст. 2975 цього Кодексу й те, що розгляд конкретної справи було проведено за передбаченою КПК спеціальною процедурою (inabsentia).Натомість доводи в скарзі переважно зводяться до твердження про відсутність відомостей доступності засудженій ресурсів через які здійснювався її виклик до суду.

Також, наполягаючи на новому судовому розгляді скаржниця не обґрунтовує необхідності цього, з огляду на іншу позицію сторони захисту під час апеляційного провадження та положень статей 404, 407 КПК. Авторка скарги не наводить доводів, які би свідчили, що порушені в апеляційній скарзі питання не були предметом розгляду суду апеляційної інстанції та не отримали відповідей. Водночас у скарзі не зазначено чим у юридичному аспекті обумовлена зміна вимог захисту на стадії касаційного оскарження і в чому полягає незаконність ухвали, зважаючи на приписи статей 284, 415, 417, 419 КПК.

Отже, у поданій касаційній скарзі не викладено обґрунтування заявленої вимоги про скасування оспорюваних рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 429 цього Кодексу передбачено повернення касаційної скарги, якщо особа не усунула в установлений строк недоліків касаційної скарги, яку було залишено без руху. А тому, подану касаційну скаргу, належить повернути авторці.

Повернення скарги не перешкоджає новому зверненню до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 8 квітня 2025 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3