Справа № 367/7202/25
Провадження по справі № 1-кп/367/906/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000302 від 26.04.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Коцюбинське Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 26.04.2025 року близько 04:58 год., перебуваючи на прибудинковій території багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши належний потерпілій ОСОБА_6 автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «ML 320 CDI» з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_1 чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який був припаркований поряд з вказаним будинком, вирішив незаконно заволодіти зазначеним вище транспортним засобом. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» моделі «ML 320 CDI» з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_1 чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », ОСОБА_5 підійшов до даного автомобіля побачив, що поряд із автомобілем присутній законний користувач ОСОБА_7 , де під погрозою застосування предмету схожого на пістолет, наказав ОСОБА_7 сісти за кермо автомобіля та розпочати рух, та в свою чергу ОСОБА_5 , без вжиття засобів подолання перешкод, відкрив незачинені праві передні двері даного транспортного засобу та сів на пасажирське сидіння. Проїхавши незначну відстань, ОСОБА_7 , зупинив автомобіль, відкрив двері та втік з нього. Після чого, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що діє поза волею власника автомобілю марки «Mercedes-Benz» моделі «ML 320 CDI» з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_1 чорного кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », ОСОБА_6 , та поза волею користувача даного автомобілю ОСОБА_7 , не маючи на нього ані дійсного, ані передбаченого права, пересів за кермо вищевказаного автомобіля та поїхав по вул. Пономарьова в напрямку будинку № 6/2, що в смт. Коцюбинське Бучанського р-ну Київської обл., де залишив автомобіль.

Вищевказаними діями, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, із застосуванням погрози насильством, що небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, викладеному у даному вироку суду, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, визнав та підтвердив обставини вчинення ним злочину. Також, обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся та просив його суворо не карати й дати шанс на виправлення й застосувати до нього ст. 69 КК України, встановивши йому іспитовий строк у відповідності до ст. 75 КК України. Просив врахувати, що тяжких наслідків ним завдано не було, з моменту його вчинення до теперішнього часу зробив для себе висновки, дуже шкодує про свій вчинок, добровільно відшкодував потерпілим завдану його діями шкоду, активно сприяв розкриттю злочину та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України зі згоди учасників судового провадження, які на думку суду правильно розуміють зміст обставин по справі і не оспорюють їх, та немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і визначив обсяг доказів, що підлягає дослідженню в судовому засіданні, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 показання, якого відповідають фактичним обставинам справи та дослідженням документів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину викладеного у даному вироку суду доведена та його дії суд кваліфікує за ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки він своїми умисними діями, які виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, із застосуванням погрози насильством, що небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 289 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на усі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, форму вини, спосіб вчинення злочину, стадію злочину, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який будучи раніше судимим вироком Ірпінського міського суду Київської області від 23.02.2024 року за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який останній сплатив 24.07.2025 року, тобто вже після вчинення нового правопорушення, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний особливо тяжкий злочин, також, суд враховує, що обвинувачений на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину. Також, суд враховує, що обвинувачений щиро розкаявся.

Разом із тим, посилання сторони захисту на наявність декілька пом`якшуючих обставин: активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, в судовому засіданні не були підтверджені, оскільки суду не було надано відповідних доказів цих фактів, зокрема в матеріалах справи наявні заяви потерпілих, відповідно до яких, останні просили проводити розгляд справи у їх відсутність та призначити вид та міру покарання на розсуд суду. Також, той факт, що обвинувачений після вчинення злочину приїхав на викраденому автомобілі назад, а саме на місце його викрадення, не свідчить про добровільне відшкодування шкоди завданої потерпілим. Обставина щодо активного сприяння розкриттю злочину в суді доведена не була, оскільки суду не було надано доказів з яких вбачалось би наявність даної обставини, при цьому в обвинувальному акті зазначено, що пом`якшуючих обставин органом досудового розслідування взагалі не встановлено.

Таким чином, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість - це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений просили суд застосувати ст. 69 КК України при призначеннні покарання за даним вироком.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Приймаючи до уваги вищенаведене та встановлені судом дані, а саме одного лише щирого каяття обвинуваченого, не свідчить про наявність обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

Таким чином, з врахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 289 КК України без конфіскації майна, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам та цілям його призначення та буде найбільш необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід застосований до обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Речовими доказами суд розпоряджається відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, суд вважає за необхідне скасувати арешт на майно накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2025 року.

Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, станом на 05.08.2025 року, судовий розгляд даного кримінального провадження завершений, тому потреби у подальшому обмеженні прав власників майна немає необхідності.

Таким чином, суд, оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, вважає за можливе скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2025 року по справі № 369/4927/25 провадження № 1-кс/367/606/25 на вилучене майно, а саме: предмет зовні схожий на пістолет на затворі якого наявний номер: 22L160183 з іншого боку на затворі наявний надпис «ПМ49»; магазин до предмета зовні схожого на пістолет; чотири металеві кульки; чоловічі кросівки сірого кольору з чорними смужками та білою підошвою на кросівках наявний надпис «adidas»; предмет зовні схожий на пристрій для паління, який складається з двох частин пластикової пляшки; фольга з нашаруванням речовини коричневого кольору; паперовий згорток з речовиною рослинного походження у подрібненому стані зеленого кольору; мобільний телефон марки «SAMSUNG J7» в корпусі золотистого кольору.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню слід покласти на обвинуваченого.

На підставі викладеного та керуючись статтями 349, 369-374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню за правилами, передбаченими в статті 72 КК України, а саме з 28.04.2025 року по день набрання даним вироком законної сили, включно.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/111-25/35908-АВ від 20.06.2025 року в розмірі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 01.05.2025 року по справі № 369/4927/25 провадження № 1-кс/367/606/25 на вилучене майно, а саме: предмет зовні схожий на пістолет на затворі якого наявний номер: НОМЕР_3 з іншого боку на затворі наявний надпис «ПМ49»; магазин до предмета зовні схожого на пістолет; чотири металеві кульки; чоловічі кросівки сірого кольору з чорними смужками та білою підошвою на кросівках наявний надпис «adidas»; предмет зовні схожий на пристрій для паління, який складається з двох частин пластикової пляшки; фольга з нашаруванням речовини коричневого кольору; паперовий згорток з речовиною рослинного походження у подрібненому стані зеленого кольору; мобільний телефон марки «SAMSUNG J7» в корпусі золотистого кольору.

Речові докази по даному кримінальному провадженню - предмет зовні схожий на пістолет на затворі якого наявний номер: НОМЕР_3 з іншого боку на затворі наявний надпис «ПМ49», який поміщено до спецпакету НПУ № WAR 1483078; предмет зовні схожий на магазин до предмета зовні схожого на пістолет, чотири металеві кульки, які поміщено до спецпакету НПУ ГСУ № 7187600, змиви з предмета схожого на пістолет, які поміщено до паперового конверту, предмет зовні схожий на пристрій для паління, який складається з двох частин пластикової пляшки, фольга з нашаруванням речовини коричневого кольору, які поміщено до паперового конверту, паперовий згорток з речовиною рослинного походження у подрібненому стані зеленого кольору, яку вилучено і поміщено до паперового конверту - знищити.

Речові докази по даному кримінальному провадженню - чоловічі кросівки сірого кольору з чорними смужками та білою підошвою, на кросівках наявний напис «adidas», які вилучено та поміщено до спецпакету НПУ ГСУ № INZ3010612, мобільний телефон марки «SAMSUNG J7» в корпусі золотистого кольору в прозорому силіконовому чохлі, який поміщено до спецпакету НПУ № PSP 1307966 - повернути власнику.

Вирок суду першої інстанції, в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині, може бути оскаржено учасниками процесу, протягом 30-ти діб з моменту його проголошення, до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги до Ірпінського міського суду Київської області.

Вирок суду набирає законної чинності після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не будо подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1