Справа № 742/3727/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/379/25
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

07 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, судове провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 про арешт майна в кримінальну провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 від 18 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав на те, що вилучення майна, на яке слідчий просить накласти арешт, відбулося під час слідчої дії, проведеної із порушенням норм кримінального процесуального законодавства, а тому відсутні законні підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить дослідити наявні матеріали, ухвалу слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна скасувати та накласти арешт на автомобіль, предмети та речі, вилучені під час проведення обшуку, які постановою слідчого 16 липня 2025 року були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Окрім викладу обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених під час досудового розслідування, та проведення обшуку автомобіля з подальшим вилученням вказаних у клопотанні речей, а також повного цитування ряду статей кримінального процесуального законодавства України щодо підстав для накладення арешту на майно, прокурор вказує на те, що у випадку засудження ОСОБА_6 та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, йому може бути призначено конфіскацію майна, як додатковий вид покарання.

Також, на думку прокурора, підставою арешту вказаного у клопотанні майна, є наявність ризику того, що таке майно може бути відчуженим чи переданим на користь третіх осіб з метою його приховування.

З огляду на вказане, прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, яка підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив про скасування судового рішення, вказуючи на його незаконність та необґрунтованість, слідчого, який просив накласти арешт на вилучене під час обшуку майно, підозрюваного та його захисників, які заперечили проти доводів сторони обвинувачення, наголошували на тому, що слідчим суддею було відмовлено у наданні дозволу на проведений обшук, а ця слідча дія є незаконною і речі мають бути повернуті власнику, а тим більше на них не може бути накладений арешт, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного в ЄРДР за №0000576 від 18.06.2025 р., за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В рамках проведення досудового розслідування, 16 липня 2025 року, у порядку ст. 208 КПК України, поблизу будинку 104 по вул. М. Леонтовича в м. Прилуки був затриманий ОСОБА_6 , за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_6 фактично був затриманий безпосередньо в автомобілі, який є його володінням, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчим було прийняте рішення про проведення невідкладного обшуку автомобіля «Фольксваґен» модель Пассат, д.н.з. НОМЕР_1 .

Під час проведення обшуку автомобіля «Фольксваґен» модель Пассат, д.н.з. НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено: вісім згортків з речовиною рослинного походження, зовні схожою на «канабіс», мобільний телефон марки «Apple iPhone» із сім карткою НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 800 гривень: одна купюра номіналом 200 грн. з №АП 5419815, одна купюра номіналом 500 грн. з №АВ8167763 та одна купюра номіналом 100 грн. з №ЕА6244668; відеореєстратор «70 Маі» з карткою пам`яті 128Gb; зіп-пакетики прозорі в кількості 151 шт.; три предмети схожі на пристрої для паління канабісу з нашаруванням речовини; предмет схожий на пристрій для подрібнення канабісу; два предмети зовні схожі на холодну зброю (ножі); один предмет схожий на холодну зброю (бита) та два прозорих зіп-пакетики з вмістом порошкоподібної речовини; а також був вилучений автомобіль «Фольксваґен» модель Пассат, д.н.з. НОМЕР_1 .

16 липня 2025 року постановою слідчого вилучені під час обшуку автомобіль, предмети та речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий, дізнавач, прокурор мають право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи в невідкладних випадках, зокрема з метою врятування матеріальних об`єктів (майна), що потенційно можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні, від прогнозованого знищення, втрати.

У контексті ч. 3 ст. 233 КПК України про невідкладність такого випадку свідчать дані про реальну загрозу знищення, втрати майна. У клопотанні про надання дозволу на обшук у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, наданих на його обґрунтування матеріалах, в ухвалі слідчого судді, постановленій ех post factum, має бути вказано, які саме обставини на момент проникнення свідчили, що зволікання може спричинити знищення речових доказів, що відомості про загрозу їх знищення, втрати давали підстави сприймати її як реальну.

Більш того, у своїх рішеннях та правових висновках Верховний Суд акцентує увагу слідчих суддів на тому, що вони зобов`язані здійснювати ретельний контроль та перевіряти, чи не було у сторони обвинувачення об`єктивної можливості звернутися за дозволом на обшук заздалегідь. Якщо слідчий суддя встановлює, що підстави для невідкладного обшуку були відсутні, він зобов`язаний відмовити у задоволенні клопотання. У такому випадку, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» - всі докази, отримані під час такого незаконного обшуку, а також докази, отримані на їх основі, визнаються недопустимими.

17 липня 2025 року ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області про надання дозволу на проведений 16 липня 2025 року обшук.

Саме собою виявлення та фіксація під час проведення обшуку відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 КК України, не є достатньою підставою для його легалізації слідчим суддею ех post factum, як помилково вважає прокурор.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, окрім іншого, повинен враховувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З огляду на положення ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України, якщо слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Отже, якщо слідчий суддя встановив, що підстави для невідкладного обшуку були відсутні та відмовив задоволенні клопотання про проведення обшуку, то у такому випадку, відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» - всі докази, отримані під час такого незаконного обшуку, а також докази, отримані на їх основі, визнаються недопустимими, тому накладення арешту на вилучене майно в рамках цього обшуку буде неправомірним.

За таких підстав вимога прокурора про накладення арешту на майно, яке було вилучене під час слідчої дії, проведення якої відбулося з порушенням норм кримінального процесуального закону, суперечить принципам кримінального процесуального закону, покликаного на захист прав та інтересів громадян, при тому, що зобов`язує слідчого, прокурора, слідчого суддю та суд неухильно дотримуватися цих принципів.

Більш того, прокурором в апеляційній скарзі не наведено жодного доводу на спростування висновків слідчого судді, якими він керувався під час відмови у задоволенні клопотання. Повторно виклавши зміст клопотання слідчого, прокурор навіть не намагався проаналізувати підстави для відмови у задоволенні цього клопотання та навести доводи, які б давали можливість колегії суддів провести порівняльний аналіз між вимогами та потребами органу досудового розслідування та мотивами слідчого судді.

Вимагаючи в апеляційній скарзі визнати однією з підстав для накладення арешту на майно можливий вид додаткового покарання, який загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим за пред`явленим обсягом обвинувачення, прокурор залишив поза увагою ту обставину, що у клопотанні слідчого про таку підставу не вказано, як і не наведено обґрунтувань такій підставі, про що вказав слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Незважаючи на кількість підстав для накладення арешту майно, вилучене 16 липня 2025 року під час проведення обшуку, на який не було отримано дозволу слідчого судді, арешт на таке майно не може бути накладений і вони підлягає поверненню власнику, окрім тих речей та предметів, які вилучені з обігу.

За змістом ч. 7 ст. 235 КПК України, предмети, вилучені законом з обігу, підлягають вилученню, незалежно від їх відношення до кримінального провадження чи порядку виявлення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2025 року про відмову в арешті майна без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13