ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі колегії:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження №0001012 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красний Перекоп Каховського району Херсонської області, громадянина Республіки Білорусь, з вищою освітою, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації, раніше судимого Таращанським районним судом Київської області 23 травня 2008 року за ч.3 ст.152 КК України до 8 років позбавлення волі, 11 травня 2017 року звільнений з Державної установи «Городищенська виправна колонія №96»,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину),

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 , ( ОСОБА_11 )

перекладача ОСОБА_12 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 25.06.2017 року, приблизно о 02 год. 00 хв., перебуваючи на АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ), яка повертаючись з кафе «4U», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , йшла по вул. Центральній в напрямку будинку, де проживає, а саме: АДРЕСА_3 , при цьому ОСОБА_5 наздогнав її на автомобілі «ВАЗ 2104», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в кінці вулиці Центральної с. Корнин та почав розмову з потерпілою, після чого підійшов до неї та умисно, усвідомлюючи незаконність своїх дій, з метою в подальшому задовольнити свою статеву пристрасть, незаконно позбавив волі неповнолітню потерпілу ОСОБА_11 шляхом застосування до неї фізичного насильства, яке полягало в тому, що ОСОБА_5 схопив спочатку потерпілу за руку, потім обхопив її обома руками за верхню частину тулуба та насильно затягнув її на переднє пасажирське сидіння до вищевказаного автомобіля проти її волі. На спробу потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) кричати, він обхопив її руками, відчуваючи значну перевагу у фізичній силі, після чого остання перестала кричати. У подальшому проїхав близько 1-2 км до кінця вулиці Центральної у поле, що в с. Корнин Рівненського району, де насильно її утримував до 02 год. 20 хв.

25.06.2017 близько 02 год. 20 хв., перебуваючи в салоні автомобіля «ВАЗ 2104», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на полі в кінці вулиці Центральна. що в с.Корнин Рівненського району Рівненської області, відчуваючи значну перевагу у фізичній силі, з сексуальних мотивів та з метою задоволення своєї статевої пристрасті неприроднім способом, достовірно знаючи, що потерпіла є неповнолітньою, оскільки остання повідомила про свій вік, ОСОБА_5 умисно схопив ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) обома руками за шию, внаслідок чого унеможливив її кричати і звати на допомогу та чинити супротив, після чого потерпіла ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) реально сприйняла загрозу застосування відносно неї фізичного насильства та шляхом примушування вступив з нею в статеві зносини орогенітальним способом.

25.06.2017 близько 02 год. 50 хв., перебуваючи в салоні автомобіля «ВАЗ 2104», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на полі в кінці вулиці Центральна, що в с. Корнин Рівненського району Рівненської області, відчуваючи значну перевагу у фізичній силі, з сексуальних мотивів та з метою задоволення своєї статевої пристрасті природнім способом, достовірно знаючи, що потерпіла є неповнолітньою, оскільки остання повідомила про свій вік, діючи повторно, ОСОБА_5 умисно зґвалтував ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ), схопивши обома руками за шию, тобто застосував до неї насильство, внаслідок чого унеможливив її кричати і звати на допомогу та чинити супротив, після чого потерпіла ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) реально сприйняла загрозу застосування відносно неї фізичного насильства, при цьому, шляхом примушування, вступив з нею в статеві зносини.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні ним вказаних злочинів не визнав. В судовому засіданні під час його допиту підсудний не заперечував факту наявності статевих зносин між ним та потерпілою ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ), однак вказав на взаємний добровільний характер вчинення таких дій. Також в своїх поясненнях наполягав, що не позбавляв незаконно потерпілу волі, а вона сама добровільно сіла до його автомобіля. Розповів суду, що 25 червня 2017 року приблизно о 02 год. 00 хв. він повертався з роботи. Показав, що розвертаючись автомобілем на вулиці Центральній поблизу будинку № 90, що в с. Корнин Рівненського району Рівненської області, побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ), яка йшла по вул. Центральній в напрямку будинку, де проживає, а саме: АДРЕСА_3 , при цьому ОСОБА_5 запропонував їй підвезти її до будинку. Пояснив суду, що потерпіла погодилася та сама сіла в його автомобіль. Між ними зав`язалася невимушена розмова0, після чого вони разом пили пиво, яке було у нього в машині та курили цигарки. Після чого вона сама погодилася на статеві зносини з ним. Статеві зносини між ними відбувалися по взаємній згоді. Підсудний вказав, що він знав що вона неповнолітня, сама ж ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) йому про це повідомила. Однак він вважає, що ніяких злочинних дій щодо неповнолітньої він не вчиняв, на все була її згода. Також пояснив, що потерпіла погодилась повідомити йому номер свого мобільного телефону для подальшого спілкування, що вона добровільно роздягалась для статевого акту та за власним бажанням вступала з ним у статеві зносини. Показав, що потерпіла невимушено почувалась, пила з ним пиво, курила цигарки та розповідала йому про свою сім`ю, своє життя, не була проти подальших зустрічей. Також дав показання, що коли підвіз її під ворота будинку, не приховував свого обличчя від матері потерпілої, на ранок намагався телефонувати до потерпілої для продовження спілкування, не втікав і не переховувався, а отже не відчував за собою жодної провини за вступ у статеві зносини з потерпілою, оскільки за його показаннями вони були добровільними.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) суду дала показання, що 25.06.2017 року, приблизно о 02 год. 00 хвилин, вона повертаючись з кафе «4U», що розташоване за адресою: вул. Центральна, 4 в с. Корнин Рівненського району Рівненської області, де перебувала з друзями, йшла по вул. Центральній в напрямку будинку, де проживає, а саме: АДРЕСА_3 . Йшла сама. Підсудний ОСОБА_5 наздогнав її на автомобілі «ВАЗ 2104», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , десь в кінці вулиці Центральної с. Корнин та почав з нею розмову, пропонуючи підвезти, вона відмовила. Після чого, через декілька хвилин, коли вона дійшла до центру села, її знову наздогнав автомобілем обвинувачений. До цього моменту вона не була з ним знайома та ніколи його не бачила. Вона йшла не зупиняючись, а він їхав паралельно, та наполягав на тому, щоб вона сіла в автомобіль. Вона відмовлялася. Після чого обвинувачеий зупинив автомобіль, підійшов до неї та умисно схопив спочатку її за руку, потім обхопив її обома руками за верхню частину тулуба та насильно затягнув на переднє пасажирське сидіння до вищевказаного автомобіля проти її волі. На її спробу кричати, він обхопив її руками, і вона, відчуваючи значну його перевагу у фізичній силі, перестала кричати. У подальшому вони проїхали близько 1-2 км до кінця вулиці Центральної у поле, що в с. Корнин Рівненського району, де він насильно її утримував та в подальшому зґвалтував природним і неприродним способами.

Потерпіла ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) розповіла суду, що через деякий час обвинувачений провів її на заднє сидіння автомобіля. Постійно говорив, що хоче лише поговорити, однак паралельно при цьому роздягав її. Вона просила, щоб він цього не робив, однак він не реагував на її слова. ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) вказала, що статеві акти відбувались не за її згодою, вона не чинила йому супротив тільки через те, що боялася, що він її задушить. Під час статевих відносин підсудний весь час говорив, що і як потрібно їй робити.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_13 показала, що 25.06.2017 року її донька ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) була з друзями в кафе в с.Корнин та близько 01 год. 50 хв. по телефону повідомила, що буде йти додому. По дорозі додому ОСОБА_13 розмовляла по телефону з дочкою, яка повідомила, що вже йде в центрі с.Корнин і додому їй залишалось йти ще 10-15 хв.. Близько 01 год. 20 хв. ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) додому не прийшла і зв`язок з нею був відсутній. У зв`язку з цим ОСОБА_13 з чоловіком на автомобілі поїхала шукати дочку, однак не знайшли та повернулись додому. Близько 04 год. 30 хв. ОСОБА_11 додому підвіз автомобіль «ВАЗ 2104» за кермом якого був ОСОБА_5 , після чого вона підійшла до ОСОБА_13 та повідомила, що її зґвалтував чоловік який підвіз додому. Пізніше, близько 06 год. 30 хв. ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) подзвонила в поліцію та повідомила про зґвалтування.

Крім показань потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ), обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих ОСОБА_5 злочинів, підтверджуються наступними дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме даними:

- протоколу огляду місця події;

- проведеним слідчим експериментом;

- висновком СМЕ про наявність легких тілесних ушкоджень;

- протоколу впізнання, проведеним з потерпілою ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 );

- протоколу впізнання, проведеним з матір`ю неповнолітньої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_13 ;

- висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, проведеної щодо потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 );

- висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, проведеної щодо ОСОБА_5 ;

- ряду імунологічних експертиз;

- трасологічної експертизи.

За даними протоколу огляду місця події від 25.06.2017 року, 28.08.2017 року було оглянуто будинок, де проживає потерпіла, її речі, в які вона була вдягнена, дорога по вул. Центральній в с. Корнин Рівненського району (а.с. 35).

За протоколом впізнання, проведеним з потерпілою ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) (а.с. 60) та протоколом впізнання проведеним з матір`ю неповнолітньої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_13 (а.с. 124) вбачається, що саме ОСОБА_5 був в автомобілі з потерпілою та зґвалтував її, попередньо позбавивши волі, а матір потерпілої вказала на те, що саме ОСОБА_5 привіз її додому 25 червня 2017 року.

За даними висновків проведених експертиз підтверджується, що саме біологічні зразки ОСОБА_5 виявлені на одязі потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) та на її статевих органах.

Висновком СМЕ про наявність легких тілесних ушкоджень (а.с. 76) вказується, що наявні у потерпілої тілесні ушкодження могли виникнути в результаті стиснення шиї плечей пальцями рук.

Даними висновку експерта (акту судово-психіатричного експерта) №178-174/17 спростовується версія обвинуваченого про неумисність його дій, їх несексуальний характер. В акті зазначено, що ознак психічного захворювання у обвинуваченого не встановлено, в стані фізіологічного афекту не перебував, був спроможний усвідомлювати реальний зміст своїх дій, повною мірою керувати ними та передбачати їх наслідки.

Суд критично сприймає показання підсудного, в яких він вказує, що вину не визнає, оскільки всі його дії були неумисні та не спрямовані на вчинення злочину, статеві відносини між ними відбувалися за згодою ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) Вказані пояснення спростовується показаннями самої потерпілої висновком судово-медичної експертизи про наявність легких тілесних ушкоджень у потеплілої.

Суд також критично відноситься до позиції захисника про те, що дії обвинуваченого по відношенню до потерпілої відбулись за добровільної згоди потерпілої. Захисник висловив суду версію, що дівчина сама сіла до автомобіля ОСОБА_5 . Останній завіз потім її додому, мати бачила його, не ховався, на ранок перетелефонував дівчині, не тікав нікуди. Вказав, що роздягалась добровільно, довго з ним балакала, розповідала про себе, курила і пила з ним пиво. Обставини вчинення підсудним вказаних злочинів захисник вважає недоведеними та просив у судових дебатах закрити провадження у справі за недоведеністю.

Відповідно до викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного суду №5 від 30.05.2008 Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи роз`ясненнях, насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом вважається закінченим злочином з початку здійснення дій сексуального характеру, спрямованих на задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Згідно ч. 2 ст. 52 Конституції України, будь-яке насильство над дитиною переслідується за законом.

Стороною захисту було подане клопотання про визнання доказів недопустимими, у якому захисник просив визнати недопустимим висновок судово медичної експертизи №567 Потерпілої Наавгуст.

Своє клопотання захисник мотивував тим, що описова частина судово-медичної експертизи №567 потерпілої ОСОБА_11 не містить «докладного опису, проведених експертом досліджень» і інформації про те, що експерт дійсно «сприймав відомості безпосередньо». Крім того, не вказано коли ж саме, у який день та час проводилось беспосередне обстеження потерпілої, не вказано чи була забезпечена її присутність. Окрім цього, вказав, що експертиза, згідно Висновку, проводилась у строк з 25 червня по 12 липня 2017 р. Також захисник зазначив, що у який період часу експерт знайомився з Постановою слідчого, матеріалами провадження, проводив огляд потерпілої та складав висновок, зробити висновок не можливо.

Нормою статті 84КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів стаття 85 КПК України.

Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

У своїй постанові у справі № 318/2921/18 від 01.12.2020 ВС зазначив, що норми ст.87КПК України не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

Крім цього, у постанові від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к ВС зазначив, що перелік діянь, які передбачені у ст. 87КПК України як підстави для визнання фактичних даних недопустимими як докази, не є вичерпним і становить собою порушення фундаментальних гарантій, що дає певний орієнтир для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. У кожному конкретному випадку суд, оцінюючи допустимість того чи іншого доказу, повинен враховувати істотність допущених порушень кримінального процесуального закону та важливість кожного доказу для встановлення обставин кримінального провадження. Тому кожний доказ повинен оцінюватися автономно, оскільки його безумовне виключення може призвести до негативних наслідків, що виражатимуться в ухваленні незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення.

Вирішуючи клопотання захисника про недопустимість вищевказаних доказів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо доводів захисника про те, що висновок судово медичної експертизи №567 Потерпілої Наавгуст не відповідає процедурним вимогам порядку проведення експертизи, та не може бути використаний для обґрунтування обвинувачення то суд вважає, що недотримання процесуальних формальностей, неточності, незначні невідповідності, описки, граматичні помилки не можуть тягнути за собою недопустимість того чи іншого конкретного доказу, який прямо підтверджує причетність обвинуваченого до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що всі доводи сторони захисту щодо недопустимості доказів судом взяті до уваги, однак такі не свідчать про необґрунтованість та безпідставність обвинувачення.

Усі слідчі дії проводились в межах кримінального провадження, уповноваженими особами, у відповідності до положень КПК України та зміст таких є однозначним.

Порушень КПК України, які б вплинули на правильність висновків суду на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів під час судового розгляду не встановлено, при цьому стороною захисту не наведено жодних доводів, які б давали підстави для висновків, що такі порушення вплинули на забезпечення прав та основоположних свобод ОСОБА_5 під час кримінального провадження або ж поставило під сумнів достовірність зібраних доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими доводи сторони захисту щодо недопустимості вищевказаного доказу за обставин, наведених у відповідному письмовому клопотанні.

Відтак, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи наведені вище докази в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю «поза розумним сумнівом».

Колегія суддів повністю погоджується з кваліфікацією органом досудового слідства дій ОСОБА_5 за ч.1 ст. 146, ч. 3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину).

При призначенні покарання судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України не встановлено, однак слід врахувати що кваліфікуючими обставинами в інкримінованих ОСОБА_5 злочинах проти статевої свободи є те, що діяння вчинені особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений статтею 152 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину), вчинено повторно та щодо неповнолітньої.

Колегія суддів, при призначенні покарання бере до уваги, що підсудний ОСОБА_5 є раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, 11.05.2017 року звільнений з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став та вчинив аналогічні злочини, вину в судовому засіданні не визнав, не сприяв органам досудового розслідування, враховуючи тяжкість скоєних злочинів (один із злочинів є особливо тяжкий).

Законним представником в інтересах неповнолітньої потерпілої подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" та від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді кримінальної справи і постановленні обвинувального вироку суд повинен вирішити заявлені до засудженого позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненими діями і шкодою, що настала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною позивачу та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди.

Як матеріальну шкоду, завдану вказаним злочином, позивач визначає понесені витрати на лікування потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) Суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого всі документально підтверджені витрати на лікування потерпілої.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого.

Ст.3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі.

Цивільний позов, поданий в даному кримінальному провадженні законним представником потерпілої в інтересах неповнолітньої потерпілої до обвинуваченого, підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 1166, 1167 ЦК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.74 КК України звільненити ОСОБА_5 від покарання передбаченого ч.1 ст.146 КК України на підставах, передбачених статтею 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно зі ч.1 ст.49 КК України особа, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Однак ОСОБА_5 не подано заяви про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку давності.

ОСОБА_5 вчинив злочин передбачений ч.1 ст.146 КК України, який відноситься до категорії нетяжких злочинів та з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше 5 років.

При вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від покарання суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від покарання передбачені КК України.

Судом встановлено, що діяння, які поставлені ОСОБА_5 за провину мали місце.

Судом в даному випадку не встановлено обставин, з якими закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що ОСОБА_5 ухилявся від слідства або суду чи вчинив новий злочин.

Враховуючи наведені обставини суд вважає, що наявні достатні підстави для звільнення від покарання відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.146 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину) у зв`язку з закінченням строків давності.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 124 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.146, ч.3 ст.152, ч.2 ст.153 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.146 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину) - у виді позбавлення волі на строк 3 роки

- за ч.2 ст.153 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину)- у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч.3 ст.152 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину)- у виді позбавлення волі на строк 9 років.

На підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання за ч.1 ст.146 КК України (в редакції статті на момент вчинення злочину), у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ст.70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_5 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу.

Строк відбування покарання засудженому рахувати з моменту затримання з 06 липня 2017 року .

Цивільний позов законного представника ОСОБА_14 в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) матерільну шкоду, завдану злочином, в розмірі 2 313 (дві тисячі триста тринадцять) гривень 74 копійки.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Речові докази по справі - одяг, вилучений у потерпілої ОСОБА_11 ( ОСОБА_10 ) повернути їй як власнику; взяті у сторін біологічні матеріали знищити.

Зняти арешт з автомобіля «ВАЗ 2104», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та повернути в подальшому власнику, вилучений технічний паспорт на вказаний автомобіль, який знаходиться в матеріалах справи повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апецяційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3