Справа № 183/9206/25
№ 1-кс/183/1623/25

У Х В А Л А
08 вересня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначив про встановлення досудовим розслідуванням, що 06 вересня 2025 року, приблизно о 15 годині 20 хвилин, ОСОБА_5 знаходився біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_7 . У ході розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 раптово виник усний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_5 виник прямий умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи вказаний умисел, 06 вересня 2025 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , маючи при собі ніж, наблизився до ОСОБА_7 та, діючи умисно, розуміючи та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, завдав їй декілька ударів ножем в область грудної клітини з лівої сторони та в область лівої скулової ділянки, після чого втік з місця події.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді проникаючої колото-різаної рани грудної клітини, лівобічний пневматоракс, колото-різану рану лівої скулової ділянки, параорбітальну гематому лівого ока.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.
Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 від 06 вересня 2025 року, показаннями потерпілої ОСОБА_7 від 07 вересня 2025 року, показаннями свідка ОСОБА_8 від 07 вересня 2025 року, показаннями свідка ОСОБА_9 від 07 вересня 2025 року, протоколом огляду місця події від 06 вересня 2025 року, протоколом затримання ОСОБА_5 від 07 вересня 2025 року, протоколом огляду місця події від 07 вересня 2025 року, протоколом огляду місця події від 07 вересня 2025 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 07 вересня 2025 року та іншими матеріалами кримінального провадження.
Також слідчий вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 усвідомлює, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який, передбачено у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, та маючи можливість вільного пересування, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що перешкоджатиме досудовому розслідуванню та судовому розгляду.
Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено потерпілу ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які мешкають в одному селі та районі з підозрюваним ОСОБА_5 , та які ще не допитані безпосередньо судом, отже, розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, підозрюваний, перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків, та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 , який підозрюється у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень, раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї колишньої співмешканки, а саме 25 липня 2024 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про схильність вчинення насильства, отже при застосуванні будь-якого іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Слідчий вказує, що застосування до ОСОБА_5 тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, наявність у цій справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. З урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Вказав на неможливість забезпечення ризиків більш м`якими запобіжними заходами, зазначивши, що при зверненні з клопотанням про застосування запобіжного заходу прокурором та слідчим ретельно перевірялася можливість застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою та враховуючи поведінку підозрюваного, місце проживання його та свідків, виснувало про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Наголосив, що потерпіла проживає на невеликій відстані від підозрюваного та, з огляду на поведінку підозрюваного, домашній арешт не убезпечить від ризику вчинення іншого злочину, пов`язаного з насильством до потерпілої, свідків. Вказав на те, що обставини, на яких наголошує підозрюваний, захисник, щодо виконання підозрюваним запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту вказують на можливість підозрюваного порушити запобіжний захід.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. В обґрунтування заперечень вказав, що клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях, а ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не доведений. Слідчим не надано показів свідків, інших доказів, які б свідчили про намагання підозрюваного переховуватися, змінити місце проживання. Сама тяжкість покарання не вказує на наявність ризику. Ризик впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню містить характер припущень, клопотання не містить відповідних посилань. Зазначив, що підозрюваний не вчинив дій, які б свідчили про намір ухилитися від розслідування, співпрацює зі слідством, приймає участь у слідчому експерименті. Крім того, стан здоров`я підозрюваного не дасть йому змоги переховуватися від слідства. Вказав на те, що підозрюваний має у власності два будинки, за якими наглядає, займається підробітком та забезпечує своїх дітей, які живуть окремо, має брата, який проходить службу в ЗС України. Вказав на особливості проживання підозрюваного, який мешкає в зовсім маленькому населеному пункті, який не має транспортного сполучення та має невелике населення.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію захисника. Просив відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пояснив, що вчинив злочин під впливом алкоголю, про що шкодує, після усних, нецензурних образ зі сторони потерпілої, яка теж була під впливом алкоголю. Просив не обирати запобіжний захід, оскільки він має намір прибратися в будинку та привести себе до ладу, буде ходити на роботу та явиться сам до органу досудового розслідування через тиждень. Вказав на свій стан здоров`я, який не є належним через те, що він отримав опіки спини та ноги тиждень тому. Наголосив на тому, що має інвалідність другої групи та неповнолітню дитину на утриманні від колишньої співмешканки. Вказував на неправдивість показань свідків, які є його родичами та відсутності деяких зі свідків, що дали показання.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та доводи сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.
06 вересня 2025 року о 23:35 год ОСОБА_5 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.
08 вересня 2025 року клопотання про застосування запобіжного заходу подано до слідчого судді та доставлено ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
07 вересня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке вручено підозрюваному о 17 год 20 хв 07 вересня 2025 року.
Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на цьому етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.
Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оцінюючи доводи сторін щодо наявності та відсутності ризиків, слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який, передбачено у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, та маючи можливість вільного пересування, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Самі лише стан здоров`я підозрюваного, проживання його в невеликому селі та умови проживання не свідчать про наявність обставин, які усунуть обставини переховування. Вказане, на думку слідчого судді, підтверджує посилання слідчого на ризик ухилення підозрюваного від досудового розслідування та суду, та спростовує посилання сторони захисту про недоведеність цього ризику.
Також слідчий суддя погоджується з позицією слідчого щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний мешкає в одному селі та через невелику відстань від місць проживання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ще не допитані безпосередньо судом, отже, розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене, підозрюваний, перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків, та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, слідчий суддя визначає наявність даного ризику з урахуванням наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у відношенні ОСОБА_10 (02 серпня 2024 року справа № 183/7985/24). Саме тому слідчий суддя відхиляє посилання сторони захисту на недоведеність такого ризику.
Водночас, слідчий суддя вважає недоведеними ризики, визначені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності раніше не притягався, а обставини щодо вчинення підозрюваним раніше домашнього насильства враховані при висновку про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В той же час КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до підозрюваного тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, неможливість забезпечити запобіганню встановленим ризикам застосуванням більш м`якими запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту (через наближеність місця проживання підозрюваного до потерпілої та свідків, відсутність в населеному пункті, де проживає підозрюваний місцезнаходження правоохоронного органу, співробітниками якого б ефективно здійснювався контроль за дотриманням підозрюваним такого запобіжного заходу, особливості вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 ) чи застави, особистого зобов`язання, які не забезпечать запобіганню визнаним ризикам, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчий суддя враховує докази наявності постійного місця проживання підозрюваного та стан його здоров`я внаслідок отриманих опіків, за його поясненнями тиждень тому, який не дозволяє швидко пересуватися ОСОБА_5 (що підтверджено при візуальному спостереженні). Водночас, вважає недоведеними посилання на наявність у підозрюваного другої групи інвалідності та неповнолітньої дитини на утриманні. При цьому слідчий суддя враховує і те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого за його місцем проживання, а застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на положення Закону України «Про попереднє ув`язнення», не позбавляє доступу підозрюваного до медичної допомоги, предметів особистої гігієни. Посилання ж підозрюваного на наявність у нього майна, яке буде залишене без нагляду не позбавляє його права вжити відповідні дії щодо нагляду за ним іншими особами, в тому числі й шляхом звернення до захисника або близьких осіб для вчинення відповідних дій.
Саме тому слідчий суддя відхиляє клопотання сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного цілодобового домашнього арешту та неможливість застосування запобіжного заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України.
За ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Водночас, п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Слідчий вказує про неможливість встановлення альтернативного запобіжного захисту підозрюваному у виді застави через порушення підозрюваним умов такої. Прокурор підтримав думку слідчого.
Оскільки в обставини підозри, з урахуванням поданих слідчим доказів на її підтвердження, стороною обвинувачення покладено застосування насильства до потерпілої, з урахуванням даних, що характеризують підозрюваного, доведені слідчим ризики, слідчий суддя вважає за недоцільне застосовувати альтернативний запобіжний захід.
Визначаючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя ураховує кількість та вагомість наданих в обґрунтування клопотання доказів, дату повідомлення про підозру, внаслідок чого вважає за необхідне визначити строк дії запобіжного заходу 56 днями, які необхідно обраховувати, в силу положень ч. 5 ст. 115 КПК України з моменту фактичного затримання підозрюваного.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перещепино Новомосковського району Дніпропетровської області запобіжний захід у виді тримання під вартою до 31 жовтня 2025 року включно, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.
Копію ухвали надати підозрюваному, прокуророві, захисникові та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 08:10 годині 09 вересня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1