Справа № 392/1055/25
Провадження № 1-кп/392/200/25

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000236 від 17.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка, Маловисківського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 28.06.2024 вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачено, покарання відбуте);

- 21.03.2025 вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. (штраф сплачено, покарання відбуте);

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч.1 ст.357 КК України,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2025 року, близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_3 йшов по АДРЕСА_2 , біля подвір`я зазначеного домоволодіння, помітив автомобіль марки "ВАЗ 21043", червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний намір, не маючи законних прав на транспортний засіб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без дозволу власника транспортного засобу, ОСОБА_3 через не зачинені водійські дверцята автомобіля марки " ВАЗ 21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , сів за кермо, де за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, запустив двигун автомобіля, чим привів його в робочий стан, та поїхав з місця вчинення кримінального правопорушення. Тим самим, ОСОБА_3 незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки " ВАЗ 21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , а фактичним користувачем є ОСОБА_6 , вартість якого становить 69 260,00 грн. Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 , того ж дня, більш точного часу не встановлено, перебуваючи в автомобілі марки "ВАЗ 21043", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який останній залишив на околиці с. Велика Виска, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, побачивши на підлозі гаманець коричневого кольору та переконавшись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, таємно викрав гаманець належний ОСОБА_6 . В подальшому, виявив у вищезазначеному гаманці та привласнив два свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 та водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 які, відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру та видана повноважною особою юридичної особи, а саме, - сервісним центром МВС України з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити, маючи на меті подальше використання офіційних документів у власних корисливих цілях, позбавивши таким чином ОСОБА_6 можливості використовувати зазначені документи за призначенням, тобто умисно привласнив вказані офіційні документи.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив викрадення та привласнення офіційного документу, тобто кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, не заперечував щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, та пояснив, про обставини їх вчинення, а саме 16.05.2025 року, десь в обід, точно час не пам`ятає йшов по вул. Перемоги в с. Марянівка, побачив авто червоного кольору марки ВАЗ 21043, державний номер не пам`ятає. Підійшов ближче та відчинив двері, вони були не замкнені, в замку запалення був ключ, побачивши це, він сів за кермо автомобіля, завів автомобіль та поїхав, бо йому треба було зустрітися з дівчиною. По дорозі побачив, що на «поліку» лежить гаманець, там були документи, а саме водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_6 та техпаспорти на автомобіль, які залишив собі та в подальшому заховав. Після чого, автомобіль залишив на околиці с. Велика Виска. Після вчиненого заховався, бо боявся за наслідки, коли приїхали працівники поліції розповів як все було.

У вчиненому щиро кається, шкодує, що так сталося, зробив відповідні висновки, готовий нести покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення. В судовому засіданні просив вибачення у потерпілого ОСОБА_6 , вказав, що соромно за вчинене, на майбутнє не буде вчиняти жодних протиправних дій. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що учасники провадження не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням характеризуючих даних на особу, визнавши недоцільним вивчення письмових доказів у провадженні.

Наслідки розгляду судом провадження із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України учасникам процесу роз`яснено.

З`ясувавши на стадії судових дебатів позиції прокурора, який просив визнати винуватим обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та призначити покарання за ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, просив із застосуванням статті 75 КК України визначити іспитовий строк на 2 роки; потерпілого, який у поданій на адресу суду заяві питання про призначення обвинуваченому покарання залишив на розсуд суду; обвинуваченого, який підтримав запропоноване прокурором покарання, суд дійшов висновку про правильність кваліфікації досудовим слідством дій ОСОБА_3 за ч.1 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом та за ч.1 ст.357 КК України - викрадення та привласнення офіційного документу, та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд призначає покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні обвинуваченому покарання суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які відносяться відповідно до вимог ст. 12 КК України до нетяжких злочинів та кримінального проступку.

Досліджуючи дані про особу, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне зареєстроване місце проживання, проживає разом з батьками та неповнолітнім братом, за яким характеризується посередньо, порушував громадський порядок, надходили скарги громадян, не одружений, не працюючий, на обліках у кабінетах лікарів психіатра та нарколога в КНП «Маловисківська лікарня» не перебуває, раніше судимий, покарання відбув повністю (сплатив штраф), разом з тим судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку.

Обставинами, відповідно до ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, у виді позбавлення волі в межах санкції статті ч.1 ст.289 КК України та у виді обмеження волі за ч.1 ст.357 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім, на думку суду, для його виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді штрафу, оскільки він не працює, не має постійного джерела доходу, як повідомив в судовому засіданні утримується за рахунок батьків, крім того, як встановлено судом раніше, обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово засуджений до покарання у виді штрафу, та призначення вкотре такого виду покарання (штраф) не буде дієвим та не виконає мети покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

Однак враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 бажає виправитися, розкаявся у вчиненому, надав правдиві та послідовні показання, негативно оцінює вчинені ним кримінальні правопорушення, просив вибачення у потерпілого за скоєнні ним кримінальні правопорушення, демонструє готовність понести заслужене покарання, а також враховуючи позицію потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому (залишив вирішення даного питання на розсуд суду, будь яких претензій майнового характеру до обвинуваченого не має), суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України не встановлено.

Підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання:

за ч.1 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази:

- автомобіль марки ВАЗ 21043, червоного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутим законному володільцю;

- три відрізки прозорої стрічки зі слідами папілярних узорів, які поміщено до спеціального пакету NPP-0042484, що передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №1 м. Мала Виска Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області знищити;

- гаманець темно-коричневого кольору зі слідами зносу , що передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 вважати повернутим законному володільцю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинувачен(ому)ій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_7

суддя