Справа № 944/4887/23
Провадження №1-кп/944/523/25
14.08.2025 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда ІІІ групи, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 23 липня 2023 року, приблизно о 09 год. 00 хв., знаходячись на автомобільній дорозі м10 «Львів-Краковець», в своєму автомобілі «Toyota HI ACE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , очікуючи у автомобільній черзі поблизу АЗС «ОККО», що в смт. Краковець по вул. Михайла Вербицького, 68, Яворівського району Львівської області, до в`їзду в міжнародний пункт пропуску «Краковець», в даній черзі попереду перебувала ОСОБА_6 на своєму автомобілі марки «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка також прямувала до міжнародного пункту пропуску «Краковець», в ході очікування в`їзду в міжнародний пункт пропуску «Краковець», перед вищевказаним автомобілем ОСОБА_6 , в чергу заїхали інші автомобілі, ОСОБА_4 , будучи невдоволеним діями ОСОБА_6 , а саме тим, що вона поза чергою пропустила інші транспортні засоби, вийшовши зі свого автомобіля та підійшовши до автомобіля ОСОБА_6 , розпочав з нею суперечку, в ході якої у ОСОБА_4 виник прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , на виконання якого схопив останню двома руками за шию, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_6 синець в ділянці шиї зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.
12 серпня 2025 року обвинувачений ОСОБА_4 подав клопотання, у якому просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України, та закрити в зв`язку з цим кримінальне провадження.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав заявлене клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності. Також зазначив, що вини у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнає.
В судовому засіданні прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України, вважав за можливе закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 .
В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 , при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, поклався на розсуд суду. У разі задоволення клопотання, просив стягнути витрати на правничу допомогу, зазначені у цивільному позові, що згідно Акту розрахунку вартості проведених робіт адвокатом від 23 вересня 2023 року №19-кп, складає 20 600 гривень.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо стягнення з нього на користь потерпілої витрат на правову допомогу, оскільки він не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Суд, заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з ч. 1 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Кримінального кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, зокрема, два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Кримінального кодексу України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, є кримінальним проступком, який карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
Згідно з ч. 3 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
При цьому, суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 49 Кримінального кодексу України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 Кримінального кодексу України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ст. 49 Кримінального кодексу України.
Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений в межах вказаного кримінального провадження у розшук не оголошувався, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення вчинено ним вперше.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 8 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує
Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених ч. ч. 1 3 ст. 49 Кримінального кодексу України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Крім того, у постанові від 12 листопада 2019 року по справі № 566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 Кримінального кодексу України та здійснюється незалежно від визнання обвинуваченим своєї вини у випадку встановлення передбачених у ст. 49 Кримінального процесуального кодексу України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження.
Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 Кримінального кодексу України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим. Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.
При цьому, суд роз`яснив обвинуваченому, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є звільненням з нереабілітуючих обставин, а також, що він має право на судовий розгляд, під час якого сторона державного обвинувачення зобов`язана довести його вину у вчиненні кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його обвинувачують.
За таких обставин клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає задоволенню, оскільки наявні передбачені кримінальним законом підстави та умови звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому, наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності роз`яснені судом обвинуваченому та вони йому зрозумілі.
Щодо клопотання представника потерпілої про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 120 Кримінального процесуального кодексу України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 118 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування норми права, викладеної в постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, що Кримінальний процесуальний кодекс України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Також суд враховує, що звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження можливе лише за наявності підстав, прямо передбачених законодавством. Ці підстави можна поділити на дві групи реабілітуючі і нереабілітуючі.
Реабілітуючими є обставини, за якими особа визнається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення (виправдання обвинуваченого).
Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Однією з таких підстав є закінчення строків давності (ст. 49 Кримінального кодексу України).
При цьому, як зазначено вище, наявність підстав, передбачених ст. 49 Кримінального кодексу України, та згода підозрюваного чи обвинуваченого, є безумовною підставою для звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття з цієї підстави кримінального провадження.
Також, як описано вище, наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності роз`яснені судом обвинуваченому та вони йому зрозумілі.
Зважаючи на викладене вище, враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17, суд дійшов висновку про можливість та необхідність вирішити питання про розподіл процесуальних витрат, а саме витрат потерпілої на правову допомогу, в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.
Вирішуючи дане питання, суд враховує таке.
Судом встановлено, що між ОСОБА_5 (Адвокат) та ОСОБА_6 (Клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги від 23 вересня 2023 року №19-кп.
Згідно з актом розрахунку вартості проведених робіт адвокатом від 23 вересня 2023 року №19-кп наданих згідно договору про надання правової допомоги від 23 вересня 2023 року №19-кп, адвокат ОСОБА_5 надав клієнту ОСОБА_6 послуги про надання правової допомоги у розмірі 20 600 гривень, а саме: за юридичні консультації до ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 800 гривень; ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 3000 гривень; консультація клієнта після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження 800 гривень; участь адвоката у судовому провадженні 10 000 гривень.
При цьому, суд вважає, що факт понесення потерпілими зазначених витрат підтверджується належними доказами, ці витрати пов`язані з розслідування кримінального провадження та його розглядом в суді, їх розмір є обґрунтованим з врахуванням значення справи для потерпілих, тривалості досудового розслідування (дізнання) та судового провадження.
Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що клопотання представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і з ОСОБА_4 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_6 20 600 гривень.
Оскільки суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 слід залишити без розгляду.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що він не зобов`язаний відшкодовувати витрати на правову допомогу, оскільки не вчиняв інкримінованого йому кримінального правопорушення. Суд зазначає, що обвинуваченому було роз`яснено те, що закриття кримінального провадження у зв`язку із закінчення строків давності є нереабілітуючою обставиною і після з`ясування його думки щодо цих витрат, додатково роз`яснено обвинуваченому його право на повний розгляд кримінального провадження.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Речові докази відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49 Кримінального кодексу України, ст. ст. 118, 120, 284 286, 288, 369, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,
Клопотання ОСОБА_4 задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_6 залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо її не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1