Справа № 748/4161/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/573/25
Категорія - ч.5 ст.407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0001512 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.5 ст.407 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку, зарахувавши у строк покарання перебування його під вартою з 02 вересня 2024 року по 29 квітня 2025 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Вироком місцевого суду встановлено, що 24 лютого 2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України почав діяти воєнний стан.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16 квітня 2024 року № 107 солдата ОСОБА_8 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_1 курсант навчального взводу навчальної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_8 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_2 курсант навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки солдат ОСОБА_8 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, 27 травня 2024 року близько 08 год. 00 хв. в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, п.п.1, 2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та самовільно залишив місце служби, що було визначене в смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0001396 від 30 серпня 2024 року за ч.3 ст.153, ч.2 ст.304 КК України до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_8 , унаслідок самовільного залишення місця служби, що було визначено в смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, у період часу з 08:00 год. 27 травня 2024 року по 01 вересня 2024 року, обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . В обґрунтування скарги посилається на те, що її підзахисний вважає, що він не досяг призивного віку і його не могли мобілізувати за законом, а контракт він не укладав, а отже він не є суб`єктом даного кримінального правопорушення. Жодних доказів, які б свідчили про протилежне, матеріали кримінального провадження не містять. Однак, указані вище обставини залишились поза увагою суду та не були перевірені місцевим судом.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що він не досяг віку 25 років, добровільної згоди на мобілізацію не надавав, контракту на проходження військової служби не укладав. Тому вважає, що його мобілізація проведена незаконно, а тому він не підлягає кримінальній відповідальності.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Відповідно до інформації, яка міститься у повідомленні ІНФОРМАЦІЯ_3 від 13.01.2025, ОСОБА_8 був переведений 06 січня 2022 року з категорії призовників на військовий облік військовозобов`язаних за рішенням призовної комісії (витяг з протоколу №10 від 29.10.2021). Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_8 , як військовозобов`язаний станом на 16 квітня 2024 року підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з протоколом №10 від 29.10.2021 ОСОБА_8 за рішенням призовної комісії визнаний непридатним до військової служби у мирний час за ст.78Б гр.1 додатку 1 Положення «Про ВЛЕ в ЗСУ України» Згідно абз.2 ч.1 ст.18, абз.8 п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» - 2006 року та звільнений від призову на строкову військову службу та взятий на військовий облік військовозобов`язаних.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №107 від 16.04.2024, солдат ОСОБА_8 призваний на військову службу під час мобілізації до в/ч НОМЕР_1 із 16 квітня 2024 року.

Згідно з даними витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 107 від 16.04.2024, солдата військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_8 було визнано таким, що прибув з 16 квітня 2024 року та зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу 4 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, солдат.

З огляду на викладене та враховуючи положення ст.ст.17, 65 Конституції України, ст. ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги та вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, призваний на військову службу під час проведення мобілізації курсант навчального взводу навчальної роти ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_8 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Проте, курсант навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки солдат ОСОБА_8 під час проходження військової служби за мобілізацією, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, 27 травня 2024 року, в умовах воєнного стану, без дозволу командування, незаконно ухилився від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, що було визначене в АДРЕСА_2 , та до 01.09.2024 (час, коли ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.09.2024 до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в іншому кримінальному провадженні) проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, будь-яких заходів для повергнення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав.

Факт відсутності військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_8 у військовій частині НОМЕР_1 встановлений 27 травня 2024 року на шикуванні особового складу, про що командиром 4 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_10 складено відповідний рапорт від 28.05.2024. Солдат ОСОБА_8 вважається таким, що самовільно залишив частину без зброї та військового спорядження.

Відсутність ОСОБА_8 у військовій частині також була підтверджена результатами проведеного службового розслідування № 3943 від 26.07.2024, відповідно до якого військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_8 з 27 травня 2024 року самовільно залишив військову частину.

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 480 від 26.07.2024 «Про результати службового розслідування» службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_8 було завершено та підтверджено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_8 .

Наведені вище обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу ОСОБА_8 .

Так, допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_11 , командир 4 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_1 , показав, що під його командуванням ОСОБА_8 був більше місяця, закінчив базову підготовку, отримав відповідний сертифікат. 27 травня 2024 року ОСОБА_8 самовільно залишив військову частину під час проведення господарських робіт. Рапортів з приводу незаконної мобілізації від нього не надходило

Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_14 , курсант 4 навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки в/ч НОМЕР_1 , підтвердив факт самовільно залишення курсантом ОСОБА_8 військової частини 27 травня 2024 року під час виконання господарських робіт.

Свідок ОСОБА_13 , військовослужбовець, у судовому засіданні місцевого суду підтвердив показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо факту самовільного залишення ОСОБА_8 розташування військової частини.

Наведені показання свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються з іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення, оскільки ще не досяг 25-річного віку, тобто віку, з якого особа підлягає призову, є безпідставними, з наступних міркувань.

Суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, є військовослужбовець (крім строкової служби).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно зі ст.1 вказаного Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань. Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що за рішенням призивної комісії ОСОБА_8 визнаний непридатним до військової служби у мирний час та звільнений від призову на строкову військову службу, при цьому взятий на військовий облік військовозобов`язаних. Отже, ОСОБА_8 зазначеним вище рішенням призивної комісії переведений з категорії призовників у категорію військовозобов`язаних. А відтак, відповідно до положень вищевказаних нормативно-правових актів, як військовозобов`язаний, підлягав призову на військову службу під час проведення мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69 «Про загальну мобілізацію», і на момент вчинення інкримінованого йому діяння був військовослужбовцем, а отже суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Посилання сторони захисту на недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки в повному обсязі спростовуються матеріалами кримінального провадження, і на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»).

Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним.

Під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, зроблені з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення; ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його вік, стан здоров`я, негативну характеристику за місцем проходження військової служби; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкції частини статті КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4