Справа № 448/1639/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/202/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

за участю прокурора ОСОБА_8

встановила:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисячу сімсот) гривень 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6031 (шість тисяч тридцять одну) грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом встановлено, що 10 вересня 2023 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи по вул.Зелена, 1 в м.Мостиська, Яворівського району, Львівської області, поблизу кафе-бару «Веранда», під час раптово виниклого конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, наніс умисно один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю вдарившись головою до бордюру, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, а саме: травму голови у вигляді забою головного мозку легкого ступеня, вогнищевого субарахноїдального крововиливу в ділянці лобної долі головного мозку, рану на шкірі лобової ділянки справа з крововиливом у м?які тканини, що відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров?я. Крім цього, в результаті удару ОСОБА_6 було спричинено синець на шкірі нижньої туби зліва і рану на слизовій оболонці нижньої губи зліва, а в результаті падіння спричинено два садна на задній поверхні правої руки, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з цим вироком, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Мостиського районного суду Львівської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову скасувати, задоволити поданий ний позов в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Вважає, що суд першої інстанції стягнув значно занижений розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн., який не відповідає завданій йому моральній шкоді.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що внаслідок нанесених йому тілесних ушкоджень зазнав фізичного болю та страждань, витратив багато часу і зусиль для лікування, внаслідок чого став інвалідом III групи, переніс сильний емоційний стрес. Через отримання інвалідності не міг знайти роботу, сімейні відносини погіршилися, дружина вимушена сама нести всі витрати з утримання сім`ї, що також йому, як чоловіку, завдало значних моральних страждань.

Звертає увагу на те, що він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, що істотно змінило спосіб його життя, психологічний та фізичний стан, в тому числі і на майбутнє, оскільки він постійно страждає головними болями, через крововилив у мозок який мав через завдані обвинуваченим тілесні ушкодження.

У судове засідання обвинувачений та захисник, будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.

Потерпілий ОСОБА_6 , безпосередньо у своїй апеляційній скарзі клопотав розглядати апеляційну скаргу без його участі.

При апеляційному розгляді прокурор, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, не підтримав апеляційні вимоги потерпілого.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Перевіривши апеляційні доводи потерпілого щодо неправильного вирішення цивільного позову в частині відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов, в якому останній, просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 6031,90 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Вказаний вище позов суд першої інстанції задовольнив частково і ухвалив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_6 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6031 грн. 90 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру моральної шкоди відповідають вимогам закону і є належним чином умотивованими, оскільки такий розмір відшкодування відповідатиме критеріям справедливої сатисфакції, принципам розумності, співмірності та справедливості.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК).

Моральна шкода окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (ч. 2 ст. 23 ЦК), а згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відповідно до змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції врахував, що внаслідок противоправної поведінки обвинуваченого (цивільного відповідача), цивільному позивачу (потерпілому) завдані легкі тілесні ушкодження.

Місцевий суд прийняв до уваги, що потерпілий був вимушений перебувати тривалий час на стаціонарному лікуванні, отримав ІІІ групу інвалідності, був вимушений змінити свій звичний спосіб життя через проходження курсу лікування та погіршення стану здоров`я.

Разом із тим, суд першої інстанції зауважив на тому, що заявлені потерпілим вимоги в частині морального відшкодування є завищеними, потерпілий не надав суду достатніх даних стосовно того, з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір завданої йому моральної шкоди, внаслідок чого суд, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що моральне відшкодування в сумі 200 000 грн буде домірним глибині емоційних страждань потерпілого.

Колегія суддів, у свою чергу, вважає, що вирок суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн є справедливим, законним та обґрунтованим, ухвалений на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин, які мали значення для правильного вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, тому не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого в цій частині.

З приводу доводів потерпілого, що через інвалідність він не може знайти роботу з гідною оплатою, а відтак дружина змушена сама утримувати всю сім`ю, то такі є необґрунтованими з огляду на наступне.

У матеріалах провадження немає даних про те, що потерпілий втратив роботу саме через неправомірні дії обвинуваченого. Натомість з апеляційної скарги вбачається, що на момент скоєння кримінального правопорушення, після нього, а також безпосередньо перед його вчиненням трудовий шлях потерпілого не змінився.

Також матеріали провадження не містять даних про те, що дружина і дитина потерпілого перебували на його утриманні та позбавлені такого після вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи потерпілого в частині необхідності збільшення розміру моральної шкоди, що була стягнута з обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн визначено з урахуванням характеру вчиненого обвинуваченим правопорушення, глибини душевних та фізичних страждань потерпілого та виходячи з вимог розумності і справедливості.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги потерпілого, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржений вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 15 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді