Справа № 756/5443/25
Номер провадження № 1-кп/756/1337/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 25.03.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000756, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має неповну загальну середню освіту, одружений, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 24.03.2025, близько о 20:30 год., інспектор управління патрульної поліції у місті Києві старший лейтенант ОСОБА_6 та інспектор управління патрульної поліції у місті Києві лейтенант поліції ОСОБА_7 , перебували за адресою: м. Київ, вул. Попова, у районі будинку № 12, де виконували службові обов`язки, пов`язані з охороною громадського порядку.

Під час виконання вказаних службових обов`язків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 помітили ОСОБА_4 . У подальшому, працівники поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_4 , представились та продемонстрували свої службові посвідчення. Під час розмови та перевірки документів ОСОБА_4 працівниками поліції було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває у розшуку за учинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 КУпАП, через що, останньому необхідно було поїхати до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей момент у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на вчинення активного опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків - інспектору управління патрульної поліції у місті Києві старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 та інспектору управління патрульної поліції у місті Києві лейтенанту поліції ОСОБА_7 .

Реалізуючи наведений умисел, у цей день та час, ОСОБА_4 , будучи обізнаним, що перед ним перебувають працівники правоохоронного органу, шляхом застосування фізичної сили, відштовхнув останніх та застосував балон із речовиною слиногінної і дратівливої дії, шляхом розпилення його вмісту на працівників поліції.

1.2. Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторони обвинувачення та захисту.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначила, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому прокурор просила урахувати, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, на її думку, є щире каяття.

2.1.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що дійсно 24.03.2025, близько о 20:30 год., до нього підійшли працівники правоохоронного органу та повідомили про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 , через що занервував, та вирішив використати балон сльозогінної дії. Просив призначити покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 342 КК України, оскільки хоча і не працює офіційно, але має заощадження. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, запевнив суд, що зробив для себе належні висновки та наразі здійснює догляд за своєю малолітньою дитиною.

2.1.3. Захисник ОСОБА_5 не заперечував щодо обставин, за яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою винуватість, підтримав позицію прокурора щодо покарання, тому просив суд призначити обвинуваченому покарання в виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на якому наголошував прокурор.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, а саме опорі працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_4 установлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, та відсутність обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують його покарання.

3.2. Ці висновки суду ґрунтуються на тому, що як свідчать матеріали досудового розслідування, ОСОБА_4 беззаперечно визнавав свою винуватість, співпрацював з органом досудового розслідування, повністю повідомив про спосіб учинення інкримінованих дій та інші відомості, які йому були відомі щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Наведені відомості є достатніми, аби вважати дії ОСОБА_4 як каяття, а отже підставою для врахування їх як обставину, що пом`якшує покарання.

3.3. Також суд бере до уваги, що і державне обвинувачення в особі прокурора ОСОБА_3 , уважає наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття та вказана в обвинувальному акті.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, що покарання є необхідним у тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорій нетяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що матеріальна шкода не завдана. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, офіційно не працевлаштований, має неповну загальну середню освіту, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також батьків, які є особами похилого віку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_10 , 1950 року народження.

4.3. При дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69 КК України, не встановлено.

4.4. З урахуванням викладених обставин справи суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом призначення покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 коп.

Зазначене судом покарання, відповідає положенням статей 65-67 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме особистості обвинуваченого.

Бо примус зі сторони держави здійснити платіж на корить останньої, у значному розмірі, є не лише дієвим інструментом перевиховання, а й нагадуванням, негативним досвідом, з метою утриматися в майбутньому учинення повторних дій, що відповідає меті притягнення до кримінальної відповідальності, визначеної ст. 50 КК України.

4.5. Ураховуючи вид призначеного покарання, відсутні підстави для застосування положень ст. 75 КК України, а саме звільнення від відбуття покарання з іспитовим строком.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого

5.2. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

5.3. Речові докази, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме цифрові носії інформації - DVD диски, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, що перебувають в Оболонській окружній прокуратурі міста Києва, слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку їх зберігання.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України та призначити йому покарання в виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ст. 26 КВК України він має сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документів про сплату штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Речові докази:

- цифрові носії інформації - DVD диски, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, що перебувають в Оболонській окружній прокуратурі міста Києва - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку їх зберігання;

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1