Справа №463/6500/25
Провадження №1-кп/463/471/25
В И Р О К

іменем України

16 вересня 2025 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючогосудді ОСОБА_1

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадженняв несене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000632 від 16.04.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Росляково, Мурманської області російської федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат».

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

встановив:

08.02.2023 ОСОБА_4 призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ). З моменту відправлення у військову частину НОМЕР_2 з ІНФОРМАЦІЯ_3 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України. В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2025 № 90 солдата ОСОБА_4 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду солдата резерву 301 запасної роти військової частини НОМЕР_1 та він вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , всупереч вимог у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 01.04.2025 до 09-50 год., без поважних причин на понад три доби самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 10.06.2025, а саме до моменту встановлення його місця перебування співробітниками поліції та передачі до Військової служби правопорядку, тобто в період з 01.04.2025 по 10.06.2025 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував свої службові обов`язки в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю і в порядку ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень.

Оскільки учасники судового провадження визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене вище, суд, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану - кваліфіковано правильно.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, посередньо характеризується за місцем служби, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.5 ст.407 КК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_4 рахувати з часу застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 11 червня 2025.

Запобіжний захід ОСОБА_4 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1