У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року скасувати, а клопотання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку задовольнити та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за вироком Казанківського районного суду від 15 листопада 2023 року.

Зняти ОСОБА_5 з обліку Баштанського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях».

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник зазначає, що засуджений ОСОБА_5 не погоджується з ухвалою Казанківського районного суду від 17 березня 2025 року та вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки є незаконною та необґрунтованою.

Відзначає, що ОСОБА_5 виконав покладені на нього вироком обов`язки, не вчинив нового кримінального правопорушення протягом іспитового строку та належно перебував під наглядом органу пробації, що, відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, є підставою для звільнення його від покарання.

Іспитовий строк завершився 15.11.2024 р., тому після вказаної дати, перебування ОСОБА_5 на обліку у Баштанському районному секторі пробації не має законних підстав, що порушує його право на приватне життя, гарантоване ст. 32 Конституції України.

Наголошує, що факт внесення до особової справи відомостей про підозру або наявність кримінального провадження не може вважатися вчиненням нового злочину у розумінні ч. 3 ст. 78 КК України. За відсутності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, діє принцип презумпції невинуватості, гарантований ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Апелянт вказує, що положення ч. 3 ст. 78 КК України, не можуть тлумачитися у відриві від конституційного принципу презумпції невинуватості. Відсутність обвинувального вироку виключає можливість вважати, що засуджений вчинив новий злочин, що автоматично усуває підстави для відмови у його звільненні.

Захисник також посилається на роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, які підтверджують необхідність оцінювати поведінку засудженого під час іспитового строку виключно з урахуванням законодавчих критеріїв.

У зв`язку з викладеним, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні заяви про звільнення від призначеного покарання після закінчення іспитового строку.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

03.03.2025 р. засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку, призначеного вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.11.2023 р., він засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 76 КК України, та звільненням від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

З 21.12.2023 р. він перебуває на обліку у Баштанському районному секторі № 3 філії ДУ «Центр пробації», за період іспитового строку повторних кримінальних правопорушень не вчиняв, покладені обов`язки виконав, зауважень з боку органу пробації не мав. Обвинувальний вирок суду відносно нього відсутній, тому не може вважатися таким, що вчинив нове правопорушення.

24.09.2024 р. до ЄРДР внесено кримінальне провадження № 0000475 за ч. 1 ст. 286 КК України, в якому ОСОБА_5 має статус обвинуваченого. Провадження перебуває на розгляді в Казанківському районному суді Миколаївської області та на день розгляду клопотання питання про зняття з обліку органом пробації не ініціювалося, у зв`язку із чим, наявність відомостей про вчинення нового злочину під час іспитового строку є підставою для відмови у звільненні від покарання, оскільки закон не вимагає наявності обвинувального вироку, що набрав законної сили.

Крім того, суд зазначив, що сплив іспитового строку - підстава для розгляду, але не безумовна підстава для задоволення клопотання, і вчинення нового кримінального правопорушення, будь-якого ступеня тяжкості, є істотним порушенням умов випробування.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За вимогами ст. 370 КПК України, рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Статтею 78 КК України регламентовано правові наслідки звільнення від відбування покарання з випробуванням, які полягають у тому, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту вказаних правових норм, підставою звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, є комплекс елементів, дотримання яких свідчить про виконання засудженим вимог ст. 75 КК України та можливість застосування до нього ст. 78 КК України.

Зокрема, такими елементами є закінчення іспитового строку, який визначений конкретними часовими межами, перебування засудженого протягом іспитового строку під контролем органів, зазначених в ч. 4 ст. 76 КК України, виконання засудженим покладених на нього вироком суду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також обов`язок не вчинити протягом іспитового строку нового злочину.

Недотримання будь-якої із зазначених умов вказує на порушення засудженим положень ст. 75 КК України щодо звільнення його при ухваленні вироку від відбування покарання з випробуванням та не дає підстав для застосування ст. 78 КК України навіть у разі закінчення визначеного судом терміну іспитового строку.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000411 встановлено, що вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.11.2023 р. ОСОБА_5 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Строк дії іспитового строку спливає 15.11.2024 р.

03.03.2025 р. засуджений ОСОБА_5 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з клопотанням про звільнення його від відбування покарання призначеного вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.11.2023 р. по закінченню іспитового строку, мотивуючи тим, що іспитовий строк сплив 15.11.2024 р., він виконав усі обов`язки, повторних злочинів не вчиняв, зауважень від пробації не мав.

24.09.2024 р. до ЄРДР за № 0000475 внесено дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у межах якого ОСОБА_5 набув статусу обвинуваченого; обвинувальний акт 08.01.2025 р. направлено до Казанківського районного суду Миколаївської області для розгляду.

Отже, протягом іспитового строку засудженому ОСОБА_5 пред`явлена підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, обвинувальний акт направлений до суду для розгляду, а тому він набув статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Правова позиція Верховного Суду (постанова від 31.10.2023 р. у справі № 522/6997/20) роз`яснює, що поняття «вчинила новий злочин», що є підставою для переривання перебігу давності відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України не передбачає наявності вироку суду, яким таку особу визнано винуватою, або набрання вироком законної сили. Тобто, законодавцем закріплено поняття «вчинила новий злочин» у розумінні визнання такої особи хоча б у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, підозрюваною.

Отже, ОСОБА_5 протягом іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, що є істотним порушенням умов пробації та виключає можливість застосування ст. 78 КК України. Підстав для зняття його з обліку органу пробації чи задоволення клопотання про звільнення від покарання не має.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є непереконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3