ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/1628/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/205/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.128 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2025 р.

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвокатка ОСОБА_8 потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000131 від 05 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Підволочиськ, Підволочиського раойну, Тернопільської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік.

З метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_7 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст.76 КК України, покалічено на нього обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.2 ст.76, п.5 ч.1 ст.91-1 КК України направлено ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників на строк 1 місяць.

Як визнав суд, обвинувачений ОСОБА_7 04 листопада 2024 року близько 12 год. 30 хв., перебуваючи в приміщенні універмагу, що в смт. Підволочиськ по вул. Д. Галицького, Тернопільського району, Тернопільської області на сходовій клітці розпочав словесний конфлікт із ОСОБА_9 , який виник на ґрунті тривалих неприязних відносин.

Перебуваючи на другому поверсі універмагу, діючи з необережністю, тобто передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відвернення, діючи із протиправною самовпевненістю, у той час, коли ОСОБА_9 , знаходилася біля нього, двічі штовхнув її обома руками в область грудної клітки, внаслідок чого ОСОБА_9 втратила рівновагу, впала до низу із сходової клітки на бетонну площадку, яка знаходилась на першому поверсі приміщення.

В результаті падіння ОСОБА_9 отримала тілесне ушкодження у виді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, яке не було небезпечне для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжувалось тривалим (більше 21 дня) розладом здоров`я і за цією ознакою належить до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 стверджує, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відбувся з порушенням права обвинуваченого на захист, що є істотним порушенням кримінального процесуального закону.

Вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.ст.20, 345 КПК України, а саме забезпечення права на захист.

В обґрунтування своїх доводів сторона захисту зазначає, що під час розгляду кримінального провадження судом на підставі ч.3 ст.349 КПК України було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому, суд повинен був з`ясувати, чи учасники судового провадження, зокрема, обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснити їм, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Натомість, як вказує апелянт, суд першої інстанції не роз`яснював обвинуваченому його права, а також правові наслідки відмови від дослідження доказів під час розгляду кримінального провадження.

Звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої ЄСПЛ визнає, що закон не перешкоджає особі добровільно відмовитися від свого права на гарантії справедливого судового розгляду, однак перед тим, як вважати обвинуваченого таким, що відмовився від важливого права за ст.6 Конвенції, з огляду на непрямі ознаки його поведінки слід переконатися, що він міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки.

Вважає, що судовий розгляд за таких обставин відбувся з порушенням права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону України і згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.

Просить скасувати вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03.04.2025 р. відносно ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Окрім того, до початку судового розгляду в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Подане клопотання обвинувачений мотивує тим, що вперше вчинив нетяжкий злочин, повністю відшкодував заподіяні потерпілій збитки та примирився з потерпілою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали клопотання щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття провадження у справі; потерпілу ОСОБА_9 , яка також підтримала клопотання сторони захисту про закриття провадження у справі у зв`язку з примиренням з обвинуваченим; прокурора, який не заперечує щодо закриття кримінального провадження на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою; перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги і клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 44 КК України встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 4 статті 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, статтею 46 КК передбачено, що особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначених статтею 12 КК України, вичинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, є нетяжким злчином.

За правилами ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Скасування вироку чи ухвали і закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанцій (п. 5 ч. 1 ст. 407 КПК) є рішенням суду апеляційної інстанцій про анулювання оскарженого вироку чи ухвали та припинення кримінального провадження щодо певних подій і конкретних осіб у зв`язку із встановленням необхідних для цього підстав та умов.

Дане рішення ухвалюється, коли суд вищого рівня на підставі оцінки наявних у матеріалах кримінального провадження та нових (для апеляційної інстанції) доказів констатує передбачені законом обставини, що тягнуть закриття кримінального провадження, внаслідок чого анулює оскаржене судове рішення з огляду на помилковість вирішення кримінального провадження у інший спосіб (ухвалення вироку).

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що під час розгляду справи судом першої інстанції у нього не було захисника і йому не було доступно роз`яснено його права в судоводіння засіданні і, зокрема, правові наслідки розгляду кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України без дослідження доказів по справі, а також щодо можливості вирішення питання шляхом примирення з потерпілою. На даний час він примирився з потерпілою і просить суд звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з тим, що він уперше вчинив злочин невеликої тяжкості, визнав свою вину, відшкодував потерпілій матеріальну і моральну шкоду, остання не має до нього претензій матеріального чи морального характеру і вони примирилися з потерпілою.

На підтвердження факту примирення з потерпілою обвинувачений надав апеляційному суду заяву потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 дійсно відшкодував їй заподіяну в результаті спричиненого тілесного ушкодження шкоду і вона не має до нього претензій матеріального чи морального характеру, а також просить апеляційний суд закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з їхнім примиренням.

Окрім того, допитана апеляційним судом потерпіла ОСОБА_7 підтвердила, що обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну шкоду, пов`язану з необхідністю витрат на лікування від заподіяної ним травми, а також компенсував моральну шкоду, вона не має до нього жодних претензій і тому наполягає на закритті кримінального провадження у зв`язку з примиренням.

Апеляційний суд звертає увагу, що за змістом закону України про кримінальну відповідальність примирення винного з потерпілим означає досягнення між ними угоди, в якій зафіксовано, що потерпілий примирився з винним, задоволений вжитими останнім заходами з відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди і внаслідок цього не заперечує проти звільнення винного від кримінальної відповідальності (чи просить про таке звільнення).

Те, що під час розгляду провадження судом першої інстанції підстави та умови для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК ще не існували (суд до моменту ухвалення вироку не отримав заяву від потерпілої), не позбавляє суд апеляційної інстанції обов`язку дати оцінку тому, чи виникли й існують такі підстави та умови на час апеляційного розгляду.

Апеляційний суд може закрити кримінальне провадження як за матеріалами, що надійшли із суду першої інстанції, так і на підставі нових матеріалів, наданих учасниками процесу або витребуваних самим апеляційним судом.

Таким чином, апеляційним судом встановлено наявність усіх підстав та умов для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України: він уперше вчинив злочин невеликої тяжкості; повністю визнав свою вину і розкаявся у вчиненому; повністю відшкодував шкоду потерпілій; обвинувачений і потерпіла однозначно заявили та підтвердили як в судовому засіданні апеляційного суду, так і у своїх заявах, адресованих суду апеляційної інстанції, що вони примирилися і просять закрити кримінальне провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 284 КПК установлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Таким чином, з урахуванням наведених норм закону та з огляду на встановлені апеляційним судом обставини про те, що винний примирився з потерпілою, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити подане ним клопотання, вирок місцевого щодо ОСОБА_7 скасувати та на підставі ст. 46 КК звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілою і закрити кримінальне провадження.

Керуючись ст.46 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України задовольнити.

Вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілою.

Закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді