ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/617/25 Справа № 705/1587/25 Категорія: ч. 5 ст. 190 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Черкаси

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черкаси Черкаської обл. апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Монастирищенського райсуду Черкаської обл. від 15.07.2025 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Умань

Черкаської обл., громадянина України, має

середню спеціальну освіту, не працює, не

одружений, раніше судимий 16.11.2016 р.

Уманським міськрайсудом Черкаської обл. за

ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлен-

ня волі, проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб до 12.09.2025 р. включно, встановлена застава в розмірі 302 800 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Монатирищенського райсуду Черкаської обл. перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000036 від 6.10.2024 р., за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України та щодо інших осіб, відносно яких апеляційний перегляд не проводиться.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 12.09.2025 р. включно, визначена застава в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

При прийняті такого рішення суд врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому та яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень. Судом встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, може переховуватись від суду, що зумовлено, зокрема, суворістю можливого судового рішення; ризики, які були наявні при застосуванні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому не зменшились та не зникли; суд врахував що ОСОБА_8 раніше судимий, не має стійких соціальних зв`язків, не працює, утриманців не має, не має майна або інших факторів що прив`язують його до місця проживання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу місцевого суду, постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Зазначає, що суд, зазначаючи в рішенні про його намір переховуватися та впливати на свідків, не звернув уваги на той факт, що в розшуку він не перебував та не має наміру впливати на свідків або переховуватися. Наголошує, що слідчий та прокурор жодного разу його не викликали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, може продовжити злочинну діяльність, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, є дійсними та триваючими, на даний час не зменшились і виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо нього на більш м`який.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого до двох місяців та визначаючи розмір застави, суд врахував, що висунете обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 , передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, а тому врахована тяжкість можливого покарання, відсутність сталих соціальних зв`язків, відсутність офіційного працевлаштування, майна, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, продовжує існувати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного перегляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та дійшов до правильного висновку про одночасне визначення можливості внесення застави, в розмірі 302 800 грн, а тому доводи апелянта про зміну йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт є безпідставними.

Враховуючи відсутність даних про втрату ризиків, підтвердження їх існування і на цей час, відсутність даних про неможливість утримування ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, суд обґрунтовано зауважив, що запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою доцільно продовжити на шістдесят днів, з можливістю внесення застави, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду кримінального провадження та запобіганню зазначених судом ризиків.

Вказані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені судом ризики наразі є реальними, триваючими, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 був обраний з можливістю внесення застави, тому при продовженні даного запобіжного заходу судом також визначена застава у раніше визначеному розмірі 302 800 грн., вказаний розмір застави достатньо обґрунтований.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Ризиком в контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, доводи апеляції про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Апеляційний суд також не бере до уваги посилання обвинуваченого про незадовільний стан його здоров`я, тому що зазначені обставини не зменшують суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, не виключають ризиків, наявність яких була встановлена судом та не виключають його тримання під вартою, де обвинувачений не позбавлений можливості отримати належну медичну допомогу, а тому з цієї підстави апеляційний суд не вбачає можливості для зміни або скасування обраного запобіжного заходу.

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини у сукупності з наданими доказами, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність існування ризиків, зазначених в клопотанні, та враховує, що з урахуванням приписів п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України у вказаному випадку до обвинуваченого не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, оскільки більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання доведеним ризикам та не забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до двох місяців, з можливістю внесення застави.

Суд першої інстанції, згідно вимог ст. 331 КПК України, розглянув питання про продовження строку дії запобіжного заходу. При цьому прокурор подав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою, що відповідає вимогам КПК України і знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження відносно нього строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, з можливістю внесення застави та відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 та 4221 КПК, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Ухвалу Монастирищенського райсуду Черкаської обл. від 15.07.2025 р., якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного ходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 12.09.2025 р. включно, визначено заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 302 800 грн. залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді