Єдиний унікальний номер справи 333/5848/24
Номер провадження 1-кп/333/353/25
ВИРОК

іменем України

08 квітня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Комунарського районного суду м. Запоріжжя у порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження №000816 від 20 травня 2024 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Херсон, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган «Главное управление МВД в Запорожской области», на захопленій матеріально-технічній базі ГУ НП в Запорізькій області, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

В подальшому, приблизно у другій половині квітня 2022 року на захопленій матеріально-технічній базі відділу реагування патрульної поліції Мелітопольського РУП ГУ НП в Запорізькій області, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, м. Мелітополь, вул.Олександра Невського, 14, представниками збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора було створено відповідний структурний підрозділ вказаного незаконного правоохоронного органу, а саме «патрульно-постовую службу Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области».

Так, не пізніше першої декади травня 2022 року громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Мелітополь, Мелітопольського району Запорізької області, яке з 25.02.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільно зайняв посаду поліцейського 3-го взводу патрульно-постової служби у незаконному правоохоронному органі, створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области», розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, м. Мелітополь, вул. Олександра Невського, 14.

В подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді поліцейського 3-го взводу патрульно-постової служби незаконного правоохоронного органу «Мелитопольского РУВД Главного управления МВД в Запорожской области», здійснював в межах своїх службових повноважень патрулювання території громади у форменому одязі з іншими співробітниками незаконного правоохоронного органу та представниками збройних формувань російської федерації.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про складання певних процесуальних документів у даному кримінальному провадженню надсилались та публікувались відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від реалізації свого права предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його намір ухилитися від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймала участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловила свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженні.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя, Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, надані прокурором під час судового розгляду, безпосередньо допитавши свідків, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, повністю підтверджується такими доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_6 , який пояснив що до повномасштабного вторгнення він мешкав в м. Мелітополь Запорізької області, але в кінці травня 2022 року він виїхав з окупованої території до м.Запоріжжя.

Під час окупації міста Мелітополь, він проживав у орендованій квартирі в районі автовокзалу, де неодноразова бачив осіб у форменому одязі з розпізнавальними знаками рф та спецзасобами (дубинки, кайданки, тощо), які патрулювали вулиці та охороняли громадський порядок, одного з яких він запам`ятав, як пізніше з`ясувалось ОСОБА_5 ;

-показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що з ОСОБА_5 він познайомився в квітні 2022 року, коли добровільно вступив на службу до незаконно створеного органу, а саме до патрульно-постової служби «Мелитопольского РУВД Главного управлення МВД в Запорожской области», де ОСОБА_5 був поліцейським взводу. Однак попрацювавши близько 4 місяців, в вересні 2022 року звільнився зі служби та виїхав з окупованої території.

Службу в незаконно створеного органу, патрульно-постової служби «Мелитопольского РУВД Главного управлення МВД в Запорожской области», проходив в 3 взводі разом з ОСОБА_5 . Під час несення служби вони були в форменому одязі з розпізнавальними знаками рф., з вогнепальною зброєю та спецзасобами. В обов`язки входило патрулювання, охорона громадського порядку та участь у слідчих діях.

Він впевнений, що ОСОБА_5 добровільно погодився та обіймає посаду співробітника незаконного правоохоронного органу;

- даними протоколу огляду від 01 квітня 2024 року, під час якого оглянуто інформацію, розміщену у мережі Інтернет офіційного сайту «Единый государственный реестр юридических лиц рф», де здійснено перехід на сайт «Главное управление Министерства Внутренних дел по Российской федерации в Запорожской области»;

- даними протоколу про результати НРСД від 05 квітня 2024 року та від 22 червня 2024 року, зафіксованих під час проведення негласної розшукової дії зняття інформації з електронних систем ідентифікаційними ознаками: номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який належить та яким користується громадянин України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно розпорядчих функцій, у незаконних органах влади окупаційної адміністрації держави агресора, утворених на тимчасово окупованій території Запорізької області, відповідно до яких ОСОБА_5 перебуває на посаді поліцейського патрульно-постової служби незаконного правоохоронного органу «Мелитопольского РУВД Главного управлення МВД в Запорожской области» отримає грошове забезпечення та активно виконує функції співробітника вище зазначеного незаконно створеного правоохоронного органу;

- даними протоколу про результати НРСД від 22 червня 2024 року, а саме, зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, а саме з додатку «Telegram» (id 344579379), який прив`язаний до російського номеру мобільного телефону НОМЕР_2 та особисто використовує громадянин України ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до яких ОСОБА_5 перебуває на посаді поліцейськогопатрульно-постової служби незаконного правоохоронного органу «Мелитопольского РУВД Главного управлення МВД в Запорожской области» активно виконує функції співробітника вище зазначеного незаконно створеного правоохоронного органу;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з додатками від 13 грудня 2023 року, 12 квітня 2024 року та 30 квітня 2024 року з яких вбачається, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 впізнали ОСОБА_5 який обіймає посаду поліцейського патрульно-постової служби в незаконно створеному окупаційному органі поліції м. Мелітополь;

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, на думку суду, вказані досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Вищевказані показання свідків та дані оглянутих ДВД - дисків, дані з протоколу НСРД узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_11 відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №000816 від 20 травня 2024 року;

- постанова про призначення групи прокурорів, які мають повноваження у кримінальному провадженні №000589, старшим групи прокурорів визначено прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_12 ;

- постанова про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №000589, старшим групи слідчих визначено слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 ;

- доручення начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області про проведення досудового розслідування слідчому УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 ;

- постанови прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької обласної ОСОБА_3 про виділення матеріалів досудового провадження;

- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст.214 КПК України;

- постанови про доручення проведення слідчих (розшукових) дій;

- повідомлення про виклик та про підозру ОСОБА_5 про завершення досудового розслідування у газетах «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора України;

- рапорт слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 про направлення повідомлення на номер мобільного телефону, яким користується ОСОБА_5 та скріншот відповіді на отримане повідомлення;

- постанова слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 про оголошення ОСОБА_5 у державний, міждержавний та міжнародний розшук;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 про здійснення спеціального досудового розслідування по даному кримінальному провадженню;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №000589, відомості про яке внесені до ЄРДР 08.04.2024 року відносно ОСОБА_5 ;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 ;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави;

- клопотання слідчого УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_13 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 ;

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження;

Відомості, встановлені у зазначених документах, не є доказами винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Водночас, ці дані свідчать про дотримання норм чинного кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Суд критично ставиться до твердження захисника ОСОБА_4 , що фактично під час судового розгляду не ідентифіковано та не встановлено, що саме ОСОБА_5 добровільно займав посаду, зазначену в обвинувальному акті.

Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначили, що вони особисто знайомі з ОСОБА_5 , який добровільно обійняв посаду у незаконному правоохоронному органі - патрульно-постової служби незаконного правоохоронного органу «Мелитопольского РУВД Главного управлення МВД в Запорожской области».

Фактичним даними, що містяться протоколах про результати НРСД,огляду та впізнання свідків, які з урахуванням відсутності доказів, що підривають довіру до них, узгоджуються із встановленими судом обставинами вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Судом обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким, суспільну небезпечність та характер скоєного злочину, особу обвинуваченого: раніше не судимого, має постійне місце мешкання, його вік та здоров`я (не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра).

Враховуючи особистість ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне ОСОБА_5 призначити покарання у виді позбавлення волі, у межах передбачене санкцією ч.7 ст.111-1 КК України.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_5 такого покарання буде справедливим, співмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах влади, місцевого самоврядування та підприємствах, установах, організаціях створених органами влади та місцевого самоврядування, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Крім того, ОСОБА_5 скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного органу влади і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які органах державної влади України.

Також, суд при прийняття рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна.

Згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Враховуючи, що на стадії досудового розслідуванні та під час судового розгляду встановлено майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_5 , суд призначає останньому покарання у виді конфіскації всього його майна.

Рішень з приводу застосування, продовження, зміни запобіжних заходів відносно обвинуваченого ОСОБА_5 судом не приймалося.

Процесуальні витрати, речові докази та цивільний позов у даному кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст.297-1,323,369-371,374,376,395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, в органах влади, місцевого самоврядування та підприємствах, установах, організаціях створених органами влади та місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного його затримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1