ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/789/24

Провадження № 11-кп/820/391/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 березня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Маків Дунаєвецького району Хмельницької області, українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, утриманців немає, до попереднього ув`язнення офіційно не працював, без реєстрації місця проживання, фактично проживав по АДРЕСА_1 , судимий: 20 лютого 2006 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ст. 395, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 22 березня 2010 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; 18 листопада 2015 року Збаражським районним судом Тернопільської області за ч.3 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 05 вересня 2017 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; 09 квітня 2024 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області затверджено угоду про примирення, укладену 14 грудня 2023 року між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 , останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України, та призначено йому покарання: - за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк два роки; - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років; - за ст. 395 КК України у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк шість років, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_6 були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 27 січня 2024 року близько 20 год, достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, будучи раніше неодноразово судимим за вчинення майнових злочинів, маючи новий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, умисно, з корисливих мотивів, зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_1 , де із застосуванням сили рук, шляхом зриву навісного замка, проник до гаражного приміщення, звідки повторно викрав бувшу у користуванні кутову шліфувальну машинку із наявним маркуванням на корпусі «PA6-GF20», чорного кольору, вартістю 2875 грн, та бувший у користуванні електродвигун радянського виробництва потужністю 370 Вт, встановлений на точильний верстат кустарного виробництва, вартістю 2000 грн, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 4875 грн.

Крім того, ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану в період з 23 лютого 2024 року по 25 лютого 2024 року (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено), будучи раніше неодноразово судимим за вчинення майнових корисливих злочинів, маючи незняту і непогашену судимість вирішив вчинити нове умисне кримінальне правопорушення направлене на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло. Надалі ОСОБА_6 , діючи умисно, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, зайшовши на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де із застосуванням сили рук, зірвавши навісний замок, проник до житлового будинку, звідки таємно, повторно викрав бувші у користуванні чоловічі літні берці нового зразку «койот», марки «Талан», кольору-хакі, 42 розміру, вартістю 1820 грн, бувші в користуванні чоловічі штани військового зразка ріп-стоп піксель, вартістю 600 грн, бувшу в користуванні тактичну флісову куртку військового зразка, вартістю 800 грн та бувшу в користуванні шкіряну куртку типу «бомбер» на резинці, коричневого кольору, вартістю 40 грн 84 коп, якими розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 3260 грн 84 коп.

Крім того, ОСОБА_6 в період з 17 год 30 хв 27 лютого 2024 року по 05 год 00 хв 28 лютого 2024 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) без згоди та будь-якого дозволу власника домоволодіння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше, як за вмотивованим рішенням суду, діючи умисно, протиправно, не маючи законних правових підстав, відчинивши металеву хвіртку, зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де із застосуванням сили рук зірвав навісний замок на дверях веранди та проник до житлового будинку, тим самим незаконно проник до будинку, чим порушив право ОСОБА_11 на недоторканість його житла.

Крім того, ОСОБА_6 в період з 18 лютого 2024 року по 06 березня 2024 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено) без згоди та будь-якого дозволу власника домоволодіння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, яка гарантує кожному недоторканість житла та не допускає проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше, як за вмотивованим рішенням суду, діючи умисно, протиправно, не маючи законних правових підстав, відчинивши металеву хвіртку, зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження віконної рами проник до житлового будинку, тим самим незаконно проник до будинку, чим порушив право ОСОБА_12 на недоторканість його житла.

Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2024 року відносно ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік із застосуванням до нього наступних правил та обмежень: заборона виходу з будинку АДРЕСА_1 з 22 год до 06 год; заборона виїзду в особистих справах без дозволу підрозділів Національної поліції України за межі району проживання; заборона відвідувати торгівельні заклади, де продають спиртні напої на розлив; з`являтися для реєстрації у відділ Національної поліції за місцем проживання в другу п`ятницю кожного місяця о 09 год 00 хв.

В судовому засіданні по розгляду подання про встановлення адміністративного нагляду ОСОБА_6 не заперечив щодо встановлення відносно нього адміністративного нагляду. 31 січня 2024 року під підпис був ознайомлений з постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 січня 2024 року про встановлення щодо нього адміністративного нагляду. Письмовим зобов`язанням від 01 лютого 2024 року також підтвердив обізнаність про встановлення відносно нього адміністративного нагляду строком на один рік, який зобов`язувався не порушувати.

Однак, ОСОБА_6 , ігноруючи встановлені йому обмеження та правила, з метою ухилення від адміністративного нагляду, умисно без поважних причин і повідомлення працівників поліції, залишив місце свого проживання по АДРЕСА_1 та зник у невідомому напрямку. Під час неодноразових перевірок по місцю проживання в період з 12 лютого 2024 року по 06 березня 2024 року в нічний час за місцем фактичного проживання він був відсутній та на реєстрацію у відділ поліції №1 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області не з`являвся, чим порушив обмеження та правила адміністративного нагляду, встановлені вищевказаною постановою суду та ст. 9 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: - за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 роки; - за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 6 років; - за ст. 395 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09.04.2024 більш суворим, визначити остаточну міру покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного покарання, із ухваленням нового вироку, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції саме в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація його дій в апеляційному порядку не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09.04.2024 затверджено угоду про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 , яким останнього, визнано винуватим за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено узгоджену міру покарання у виді 200 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 10.05.2024.

При цьому, нові кримінальні правопорушення, які кваліфіковані за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ст. 395 КК України ОСОБА_6 вчинив: 27.01.2024 (викрадення майна в ОСОБА_9 ), в період з 23.02.2024 по 25.02.2024 (викрадення майна в ОСОБА_10 ), в період з 27.02.2024 по 28.02.2024 (незаконне проникнення до житла ОСОБА_11 ), в період з 18.02.2024 по 06.03.2024 (незаконне проникнення до житла ОСОБА_12 ) та в період з 12.02.2024 по 06.03.2024 (порушення прави адміністративного нагляду), тобто до ухвалення попереднього вироку, а тому, в даному випадку, при призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 мали застосуватись вимоги ч.4 ст. 70 КК України.

Разом з тим, при ухваленні 10.03.2025 судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_6 вказано, що оскільки, єдиним юридичним наслідком невиконання угоди про примирення згідно ст. 476 КПК України є скасування вироку, яким затверджена угода, тому в даному випадку виключається призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції при винесенні вироку, щодо ОСОБА_6 допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосуванням судом закону, який підлягає застосуванню, тобто допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.407 КПК України суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання і ухвалити свій вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , згідно до ст. 65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, та обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності до реальної міри покарання, з місць позбавлення волі звільнявся по закінченню строку покарання і через незначний проміжок часу повторно вчиняв кримінальні та адміністративні правопорушення, схильний до девіантної поведінки, належних висновків не зробив, з незнятою і непогашеною у встановленому законом порядку судимістю, продовжив злочинну діяльність, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, взято до уваги вартість викраденого майна, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень (із п`яти кримінальних правопорушень два тяжкі злочини та три проступки), те, що він офіційно не працює, постійного місця проживання та постійного доходу немає, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, негативно характеризується по місцю останнього проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах строку приближеного до мінімального покарання, передбаченого відповідним кримінальним законом.

Крім того колегія суддів зазначає наступне.

Конституційний Суд України (далі - КСУ) неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання.

В рішенні від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання, КСУ зазначив:

«Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину»

«Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини».

В рішенні від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив:

«Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, колегія суддів визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання, колегія суддів визнає рецидив злочину, вчинення кримінальних правопорушень відносно осіб похилого віку.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого відповідним кримінальним законом та застосувати вимоги ст..70 ч.4 КК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора - обґрунтована, та є такою, що підлягає задоволенню..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418-420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання: - за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк два роки; - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років; - за ст. 395 КК України у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09.04.2024 р. більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточну міру покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На цей вирок сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цього вироку, а засудженим з моменту отримання копії вироку.

Судді: