Справа № 454/4235/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/365/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження №0000173 за апеляційною скаргою прокурора Сокальського відділу Шептицької ОП Львівської області ОСОБА_6 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11.03.2025 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бутини Сокальського району Львівської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого , не одружений, раніше судимого, освіта середня,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 389 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11.03.2025, яким ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.389 КК України та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).

Роз`яснено, що ухилення засудженого від відбування покарання, у виді пробаційного нагляду станом на час ухвалення цього вироку, карається обмеженням волі на строк до трьох років.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, не обирався.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням положень ст. 72 ККУкраїни, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2023 та повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.10.2023 у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і призначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом на З (три) роки та штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Вид покарання штраф - виконувати самостійно на підставі ч.3 ст. 72 КК України.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції не дотримавшись вимог кримінального та процесуального законів призначив покарання без застосування положення ст. 71 КК України та не приєднав невідбуте обвинуваченим покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2023 у виді 3 років позбавлення волі та 3 років позбавлення прав керування транспортним засобом і за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.10.2023, за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 ч. 4 ст. 358 КК України,у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Судом не враховано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, вчинено ОСОБА_7 після постановлення зазначених вироків, але до повного відбуття покарання за ними.

ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України визнав повністю. Встановлені на досудовому розслідуванні обставини обвинуваченим не оспорювалися, про що ним подана відповідна заява, добровільність якої підтверджена його захисником адвокатом ОСОБА_9 . Також, обвинувачений погодився із розглядом обвинувального акту за його відсутності у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду. А тому суд за відповідним клопотанням прокурора здійснив розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Апелянт наголошує, що в описовій та резолютивній частині вироку Сокальського районного суду від 11.03.2025 не вірно зазначено прізвище обвинуваченого « ОСОБА_10 », замість ОСОБА_7 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 будучи засудженим 27 жовтня 2023 року вироком Пустомитівського районного суду м. Пустомити,за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 ч. 4 ст. 358 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

28.11.2023 вказаний вирок набрав законної, сили, однак ОСОБА_7 , будучи ознайомленим із даним вироком, впродовж місячного строку після набрання вироком законної сили та повідомлення про це Червоноградський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу, не зважаючи на вжиті Червоноградським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області заходи, визначені Порядком виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1301/5 від 27.04.2018 та ч.3 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, такий не сплатив.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в ухиленні засудженого від сплати штрафу, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України.

Обвинуваченому ОСОБА_7 та адвокату ОСОБА_11 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлено про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції вони не прибули з невідомих причин, клопотання про відкладення не подавали.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив скерувати справу на новий судовий розгляд у зв`язку з тим, що оскаржуваний вирок та вирок, за яким прокурор просив приєднати покарання, винесені на різні прізвища, тобто до кримінальної відповідальності в даній справі притягнуто не ту особу, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому статтями 318-380 КПК України.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, ч.1 ст. 389 КК України, не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.124 Конституції України забезпечення доведеності вини належить до основних засад судочинства.

Відповідно до ст.ст. 91, 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом обов`язок доказування в суді обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на прокурора. Обов`язок доказування допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України особу на прізвище « ОСОБА_10 » в той же час в матеріалах справи наявний обвинувальний акт стосовно особи на прізвище « ОСОБА_12 ».

На момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції у матеріалах справи відсутня ухвала про виправлення описки.

Крім того у вироку суду першої інстанції є описка : «……суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 покарання, за ч. 1 ст. 389 КК України, у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 59-1 КК України».

Таким чином, постановляючи оскаржуваний вирок за результатами судового розгляду, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог чинного законодавства, яке неможливо усунути в суді апеляційної інстанції.

Апеляційні вимоги прокурора частково знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Вказане порушення відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотним, що згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 409 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, встановлені порушення, які були допущені судом першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412 КПК України, апеляційний суд визнає істотними та такими, що тягнуть за собою скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

У зв`язку з тим, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з наведених підстав, суд не перевіряє інші доводи зазначені в апеляційній скарзі.

Враховуючи зазначене вище, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, відповідно оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стаді підготовчого судового засідання, під час якого необхідно перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України 2012 року; у разі відповідності обвинувального акту КПК України призначити судовий розгляд під час якого повно та всебічно дослідити докази у кримінальному провадженні в їх сукупності з врахуванням доводів зазначених в апеляційній скарзі та матеріалах справи та у разі визнання ОСОБА_7 винним, обґрунтувати призначене покарання, тобто постановити законне та мотивоване рішення по справі, що відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Сокальського відділу Шептицької ОП Львівської області ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 11.03.2025 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який засуджений за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 389 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового розгляду.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: