Справа № 344/7111/25
Провадження № 1-кс/344/3197/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000406 від 19.07.2023 року -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000406 від 19.07.2023 року, в якому просить скасувати арешт на автомобіль «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18.02.2025 року у справі №344/2638/25 у кримінальному провадженні №0000406 від 19.07.2023 року накладено арешт на автомобіль «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2

Як зазначено в клопотанні, в ході розслідування експертами проведено відповідні експертизи та не здобуто інформації про наявність на арештованому майні слідів протиправної діяльності. Власник транспортного засобу ОСОБА_5 будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні не має.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Слідчий в судовому засіданні не заперечив проти задоволення клопотання, в обґрунтування чого зазначив, що проведеними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні експертизами не встановлено факту перевезення у транспортному засобі «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 наркотичних засобів чи психотропних речовин, як і не підтверджено того, що вказаний транспортний засіб є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Особі, у якої вилучався даний автомобіль під час проведення обшуку, підозру не оголошувалося та не планується оголошувати, а тому слідчий вважав за доцільне скасування арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, а також надані матеріали з кримінального провадження №0000406, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, Відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000406 від 19.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, за фактом незаконного придбання, пересилання та зберігання з метою збуту, а також збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 04.02.2025 року надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

11.02.2025 складено протокол обшуку.

Постановою від 12.02.2024 року автомобіль марки «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000406.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18.02.2025 року у справі №344/2638/25 у кримінальному провадженні №0000406 від 19.07.2023 року накладено арешт на автомобіль «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

Метою застосування арешту майна зазначено забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Звертаючись до суду з даним клопотанням про скасування арешту майна на транспортний засіб, заявник покликається на те, що з часу арешту майна пройшов тривалий час, проведено необхідні експертизи, потреби в арешті майна на даний час немає.

Слідчий в судовому засіданні підтвердив, що в ході досудового розслідування даних, які б свідчили про наявність на арештованому автомобілі слідів кримінального провадження чи його відповідність критерію речового доказу, не здобуто.

ОСОБА_5 є законним власником транспортного засобу автомобіля «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

Зміст матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що дана особа відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні не має.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства, а також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Отже, слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що в арешті майна транспортного засобу відпала потреба, оскільки слідчим проведені необхідні процесуальні дії (проведені необхідні експертизи), подальше утримування майна приводить до псування та втрати його товарного вигляду через умови зберігання, а також не встановлено даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, а, відтак, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що потреба в арешті транспортного засобу у вигляді заборони на його володіння, користування та розпорядження відпала і приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 168, 169, 170, 174, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18.02.2025 року у справі №344/2638/25 у кримінальному провадженні №0000406 від 19.07.2023 року на автомобіль «МERCEDES-BENZ V-KLASSE», н.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.04.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1