КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3659/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001719 від 14.09.2023 та накладено арешт на речі та документи, вилучені 27.03.2025 у ОСОБА_6 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: копію паспорту на ім`я ОСОБА_6 на 1 арк., копію пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_6 на 1 арк., копію довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, серія 12 ААД № 363414 на 1 арк, копію Довідки №1161 від 27.02.2024, копію акту проведення обстеження сім`ї №134 від 13.02.2024 на 1 арк., рішення про призначення (перерахунок) компенсації фізичним особам від 20.02.2024, висновок Лікарсько-консультативної комісії №1 від 24.01.2024, копія Довіреності №2045 від 13.03.2024 на 2 арк., копія заяви №1427 від 22.02.2024 на 1 арк., копія заяви №931 від 07.02.2024 на 1 арк., копія військового квитка ОСОБА_10 на арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк., копія карти фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк., печатка ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ» ( 40741828), статутні документи ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ», журнал з чорновими записами, банківська картка НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 CUR 09/22, банківська картка НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 USD 09/22, візитна картка ОСОБА_11, жорсткий диск накопичувач Sansung с/н S00UJ10X823322, грошові кошти 19100 RUB, 1500 USD номіналом 100 - 15 шт., рукописні чорнові записи на 16 арк., документи в печатному вигляді на іноземній мові на 46 арк., мобільний телефон Iphone 11 pro max IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , мобільний телефон HUAWEI IMEI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 ноутбук MacBook Pro с/н W80161GTATN.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001719 від 14.09.2023, вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки слідчого судді, викладені в ухвалі про накладення арешту в частині, що стосуються можливості використання тимчасово вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні № 0001719 від 14.09.2023 за ч. 4 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111- 1, ч. 3 ст. 332 КК України не відповідають обставинам справи у справі № 757/14557/25-к, що у силу приписів ст. 411 КПК України є підставою для скасування судового рішення у порядку апеляційного оскарження.

У силу приписів ч. 2 ст. 172 КПК України повідомлення власника майна його представника (захисника) про час та місце розгляду клопотання про накладення арешту є обов`язковим.

Однак, особа, щодо майна якої 16.04.2025 вирішено питання про арешт не повідомлена про дату та час проведення судового засідання з розгляду клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, що вилучене під час проведення обшуку.

При цьому слідчим суддею внесені завідомо недостовірні відомості до оскаржуваної ухвали, постановленої за відсутності власника майна, щодо якого вирішується питання про арешт, а саме: «...власник майна в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином,що у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання...».

Отже, слідчим суддею свідомо обмежено особу, щодо майна якого вирішується питання про арешт у можливості прийняти безпосередню участь у судовому розгляді, чим грубо порушено приписи кримінального процесуального законодавства України, основоположні конституційна права і свободи людини та громадянина України.

Також апелянт зазначає, що слідчим суддею проігноровано ненадання стороною обвинувачення будь-яких обґрунтувань та доводів на підтвердження обставин, що доводять факт можливого використання, вилучених під час обшуку копій документів у якості доказів у кримінальному провадженні.

Постанова про визнання речовими доказами документів та речей очікувано не може містити критеріїв та ознак за якими, вилучені під час обшуку речі та документи набули «доказового значення» та статусу речового доказу у кримінальному провадженні (ст. 98 КПК України).

Відповідність об`єкту вимогам, передбаченим ст. 98 КПК України, що дозволяють віднести той чи інший об`єкт до речових доказів, має бути встановлено у результаті проведення слідчої дії (огляду) із наступним складанням протоколу проведення слідчої дії із відображенням в останньому ознак, слідів, що дали змогу слідчому визнати ту чи іншу річ речовим доказом.

Стороною обвинувачення не дотримано приписів ст. ст. 84, 98, 100, 110, ч. 2 ст. 171 КПК України, а слідчим суддею проігноровано, відсутність будь-якого опису, аналізу або оцінки, що дозволяє ідентифікувати незаконно вилучені у ОСОБА_6 речі та документи, як речові докази, тобто такі, що містять сліди скоєння кримінального правопорушення, та/або здобуті у результаті скоєння кримінального правопорушення.

Мотивувальна частина оскаржуваної ухвали слідчого судді не містить посилань на докази, мотиви та норми кримінального процесуального законодавства України, якими керувався слідчий суддя під час прийняття оскаржуваного рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останній просив задовольнити у повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги представника власника майна, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001719 від 14.09.2023 за ч. 4 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 332 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких громадянин України ОСОБА_12 , спільно з ОСОБА_13 , який є особою з подвійним громадянством російської федерації та Кіпру, за допомогою підконтрольних товариств, а саме: ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ» (), ТОВ «МАРУ» (), компанії «ROSY MERIT LTD», компанії «DH-DHEKELIA SHIPMANAGEMENT LTD» та підконтрольного балкеру «SFERA» (IMO: НОМЕР_7 , прапор Маршалові острови), в період з 08.03.2022 по 18.06.2023 здійснювали фрахтування зернових культур з портів тимчасово окупованих територій України до портів російської федерації та портів третіх країн, тим самим від реалізації вказаного товару кошти поступали до бюджету країни агресора, та здійснювалось фінансування в особливо великому розмірі дій вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України.

З матеріалів клопотання вбачається, що до вказаних протиправних дій причетні наступні юридичні та фізичні особи: ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ» (), ТОВ «ТЕХМАРІН КРЮІНГ ЕДЖЕНСІ» (код ЄРДПОУ 43761530), компанії «ROSY MERIT LTD», компанії «DH-DHEKELIA SHIPMANAGEMENT LTD», ФОП « ОСОБА_12 ».

27.03.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2025 у справі №737/12471/25-к в період часу з 08 год. 02 хв. по 12 год. 07 хв. проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого, вилучено наступні речі та документи: копія паспорту на ім`я ОСОБА_6 на 1 арк., копія пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_6 на 1 арк., копія довідки до акту огляду медико - соціальної експертної комісії, серія 12 ААД № 363414 на 1 арк, копія Довідки №1161 від 27.02.2024, копія акту проведення обстеження сім`ї №134 від 13.02.2024 на 1 арк., рішення про призначення (перерахунок) компенсації фізичним особам від 20.02.2024, висновок Лікарсько - консультативної комісії №1 від 24.01.2024, копія Довіреності №2045 від 13.03.2024 на 2 арк., копія заяви №1427 від 22.02.2024 на 1 арк., копія заяви №931 від 07.02.2024 на 1 арк., копія військового квитка ОСОБА_10 на арк., копія паспорту на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк., копія карти фізичної особи платника податків на ім`я ОСОБА_10 на 1 арк., печатка ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ» ( 40741828), статутні документи ТОВ «МАРУ-КРЮІНГ», журнал з чорновими записами, банківська картка НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_11 CUR 09/22, банківська картка НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_11 USD 09/22, візитна картка ОСОБА_11, жорсткий диск накопичувач Sansung с/н S00UJ10X823322, грошові кошти 19100 RUB, 1500 USD номіналом 100 - 15 шт., рукописні чорнові записи на 16 арк., документи в печатному вигляді на іноземній мові на 46 арк., мобільний телефон Iphone 11 pro max IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , мобільний телефон HUAWEI IMEI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 ноутбук MacBook Pro с/н W80161GTATN.

Того ж дня слідчим у кримінальному провадженні винесено постанову про визнання речовими доказами зазначених вище речей та документів.

28.03.2025 прокурор першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт речей та документів, які вилучено 27.03.2025 у ОСОБА_6 під час проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що зазначені речі та документи відповідають ознакам, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, підлягають арешту.

16.04.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на речі та документи, вилучені 27.03.2025 у ОСОБА_6 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно переліку зазначеного у даній ухвалі.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження за №0001719 від 14.09.2023 за ч. 4 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 332 КК України, слідчий суддя погодився з позицією прокурора, що вилучене майно належить до речових доказів, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому наявні підстави для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0001719 від 14.09.2023 за ч. 4 ст. 110-2, ч. 4 ст. 111-1, ч. 3 ст. 332 КК України, та відношення до нього вилученого майна, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, постановою старшого слідчого ГСУ НП України ОСОБА_17 , від 27.03.2025 вищезазначене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні /а.с. 93-95/, оскільки згідно встановлених в ході слідства відомостей, вилученні під час обшуку 27.03.2025 у ОСОБА_6 речі та документи підтверджують причетність до вчинення правопорушення, підготовку документів до незаконного переправлення осіб через державний кордон, на комп`ютері міститься інформація, що встановлюється під час досудового розслідування, телефон використовувався для зв`язку між учасниками правопорушення, а також містить телефонні номери, переписки учасників вчинення правопорушень, іншу інформацію, що має доказове значення у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження, оскільки апелянтом не надано жодних документів, які б підтверджували вказане. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Також не знайшли свого підтвердження, посилання апелянта на те, що слідчим суддею внесено завідомо недостовірні відомості до оскаржуваної ухвали, постановленої за відсутності власника майна, щодо якого вирішується питання про арешт, а саме: «...власник майна в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання...».

З матеріалів справи вбачається, що слідчим суддею дотримано положення ч. 1 ст. 172 КПК України під час розгляду клопотання про арешт майна, на адресу проживання власника майна спрямовано повістку про його виклик до суду, /а.с. 98-100/.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4