ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/1300/25

Провадження № 1-в/210/244/25

22 квітня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Державної установи "Криворізька виправна колонія №80" ОСОБА_3 про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшло клопотання начальника Державної установи "Криворізька виправна колонія №80" ОСОБА_3 про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_4 .

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання.

Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не доставлений.

Прокурор ОСОБА_5 вважав подання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Суд перевіривши подання, дослідивши матеріали особової справи засудженого приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 11 частини 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України, питання, передбачене п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, вирішує місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

ОСОБА_4 відбуває покарання у вигляді позбавлення волі в ДУ "Криворізька виправна колонія (№ 80)", та на підставі частини другої статті 539 КПК клопотання подано до суду, в межах територіальної юрисдикції виконується вирок.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений:

1. 08 березня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Епізоди злочинної діяльності за вироком: 25 травня 2022 року, 01 червня 2022 року, 03 червня 2022 року, 25 червня 2022 року, 01 липня 2022 року, 02 липня 2022 року, 05 липня 2022 року, 13 вересня 2022 року, 15 вересня 2022 року, 28 вересня 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.07.2023 року вироку Дніпровського районного суду м. Києва залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 січня 2024 року ухвалу Київського апеляційного суду від 25.07.2023 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вироком Київського апеляційного суду від 12.02.2025 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08.03.2023 року в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк покарання попереднє ув`язнення з 28.09.2022 року по 29.12.2022 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

2. 06 серпня 2024 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст. 263 КК України до 5 років позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з 06 вересня 2023 року, з моменту затримання. Зарахувати в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 06 вересня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі. Епізоди злочинної діяльності за вироком: 09 липня 2023 року, 31 серпня 2023 року, 06 вересня 2023 року.

Однак при ухвалені вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року відносно ОСОБА_4 Луцький міськрайонний суд Волинської області не врахував ухвалений Дніпровським районним судом міста Києва вирок від 08 березня 2023 року відносно ОСОБА_4 .

Питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків виникає у випадку, коли виявиться, що стосовно засудженого ще є вирок про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання ДУ "Криворізька виправна колонія (№80)" про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків підлягає задоволенню, з урахуванням наступних положень.

За змістом частини 4 статті 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).

В той же час в силу частини 3 статті 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).

Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. Правило призначення покарання за сукупністю вироків є більш суворим, ніж за сукупністю злочинів.

По-перше, за правилами статті 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, суд повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, тоді як відповідно до статті 70 КК суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

По-друге, згідно з положеннями статті 71 КК остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з частини 2 статті 71 КК при складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині КК. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б один із злочинів є особливо тяжким, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.

Відповідно до частини 3 статті 71 КК призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового злочину (нових злочинів) після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інший злочин (інші злочини), але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтею 71 КК України (за сукупністю вироків).

Така позиція суду узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 1 червня 2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18), а також постановами Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 28.01.2021 року у справа № 640/14690/19 провадження № 51-4338 км 20.

Таким чином, суди, призначаючи остаточне покарання, повинні застосовувати правила, передбачені статтею 71 КК, якщо злочин вчинено саме після постановлення попереднього обвинувального вироку, а не після набрання ним законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , будучи засудженим 08 березня 2023 року до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі та звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, перебуваючи на іспитовому строці вчинив 09 липня 2023 року, 31 серпня 2023 року, 06 вересня 2023 року нові злочини, за які був засуджений до реальної міри покарання, а саме 06 серпня 2024 року.

При постановлені Луцьким міськрайонним судом Волинської області 06 серпня 2024 року вироку, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08 березня 2023 року стосовно ОСОБА_4 не враховано, хоча ухвалою Київського апеляційного суду від 25.07.2023 року цей вирок залишено без змін.

У подальшому, вироком Київського апеляційного суду від 12.02.2025 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 08.03.2023 року в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_4 за ч.1 ст. 263 КК України призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові ОП ККС ВС від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18) скасування судом апеляційної інстанції попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню ст. 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально.

Тому суд до покарання, призначеного за новим вироком (за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року), частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року, а саме у виді позбавлення волі строком на 1 (один) місяць.

Відповідно до клопотання начальника Державної установи "Криворізька виправна колонія №80" ОСОБА_3 , вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року, скасований в частині покарання, призначеного вироком Київського апеляційного суду, обвинуваченим не був виконаний.

Судом встановлено, що вироком Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року, яким скасовано вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року в частині покарання, ОСОБА_4 на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувано у строк покарання попереднє ув`язнення з 28.09.2022 року по 29.12.2022 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. Строк відбування покарання постановлено обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

Також встановлено, що за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року ОСОБА_4 відбуває покарання з 06 вересня 2023 року (з моменту затримання), а в строк відбуття покарання зараховано термін перебування його під вартою з 06 вересня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання вартою відповідає один день позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 06.09.2024.

Зарахування покарання, відбутого повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України застосовується у разі призначенні покарання за частиною 4 статті 70 КК України (у випадку вчинення злочину до постановлення нового вироку).

Враховуючи наведене, підстав для зарахування ОСОБА_4 у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення з 28.09.2022 року по 29.12.2022 року не вачається.

Строк відбування покарання слід відраховувати з 06 вересня 2023 року.

Керуючись, ст. 71 КК України, статтями 537, 539 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника Державної установи "Криворізька виправна колонія №80" ОСОБА_3 про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

За сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань до покарання, призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року частково приєднати покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 08 березня 2023 року з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі та визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до відбуття остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 06 вересня 2023 року.

Уточнити період зарахування в строк відбуття покарання терміну перебування під вартою (попереднього ув"язнення), а саме: з 06 вересня 2023 року по 06 вересня 2024 року день набрання вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 серпня 2024 року законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1