Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5338/25
Номер провадження 1-кс/711/1418/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4 ,

прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 ,

прокурора Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 на рішення Міністерства Юстиції України про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироків суду, у порядку статті 591 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшла скарга захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 на рішення Міністерства Юстиції України про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироків суду, у порядку статті 591 КПК України.

Свою скаргу мотивує тим, що 03.06.2025 посадовими особами Черкаської обласної прокуратури було надано захисникові громадянина Швей царської Конфедерації, ОСОБА_8 , адвокату ОСОБА_3 супровідний лист Міністерства юстиції України від 02.06.2025 №77538/89135-7-25/12.1.4 до якого додано наказ МЮУ про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироків суду від 30.05.2025 №15355 та висновок Департменту міжнародного права та представництва МЮУ за результатами розгляду запиту на видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироків суду від 29.05.2025 року №1813-12.1.4-25.

Додає? що із змісту п.1 Наказу свідчить про те, що Міністерством Юстиції України прийнято рішення про видачу (екстрадицію), так зазначено, що наказано видати громадянина Швейцарської Конфедерації, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироку Верховного Суду кантона Берн Швейцарської Конфедерації від 22.09.2020 року в частині засудження за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.303, 304, 285. 123 Кримінального кодексу Швейцарії.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачений главою 44 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КГІК України).

Приписами ч.1 ст.590 КГІК України встановлено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Відповідно до ч.3 ст.590 КПК України у разі прийняття рішення про видачу (екстрадицію) такій особі вручається його копія. Якщо впродовж десяти днів зазначене рішення не оскаржено до суду, організовується фактична видача цієї особи компетентним органам іноземної держави.

Згідно ч.1 ст.591 КГІК України рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого ст.588 цього Кодексу.

Заявник вказує, що враховуючи, що адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_8 та безпосередньо сам ОСОБА_9 , вважають, що Наказ за своєю правовою природою є рішенням про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації, враховуючи протиправний характер вказаного рішення, його прийняття з порушенням норм матеріального права та істотного порушення процесуального права, тому є необхідність для звернення до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси, як суду в межах територіальної юрисдикції якого тримається під вартою ОСОБА_9 , зі скаргою у порядку ст.591 КПК України для скасування відповідного рішення, виходячи з наступного.

Щодо недоліків наявних у Висновку.

Зміст Наказу свідчить про те, що підставою для його прийняття Міністерством Юстиції України слугував Висновок за підписом в.о. директором Департамента міжнародного права та представництва ОСОБА_10 , підписано вказаний Висновок було шляхом накладення електронного цифрового підпису з використанням сертифікату.

Аналіз першого аркуша лівого нижнього кута Висновку свідчить про те, що датою його підписання є 29.05.2025 року, проте, поряд з датою підписання міститься інформація, що сертифікат, яким було накладено підпис був дійсний по 02.05.2025 року, що у свою чергу ставить під обґрунтований сумнів дію сертифіката, яким накладено підпис станом на дату його підписання, тобто на 29.05.2025 року.

Приписами ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен мас право на справедливий судовий розгляд, який включає право на адекватну та своєчасну інформацію про пред`явлені обвинувачення. Це означає, що обвинувачений мас право знати, в чому його звинувачують, а також на можливість ознайомитись із доказами, що використовуються проти нього.

Відповідно до ч.1 ст.20 КПК України, зокрема засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, браги особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Зі змісту вищенаведених норм вбачається, що право на можливість ознайомитися з доказами є складовою права на захист, обмеження у доступі до доказів є порушенням права на захист.

У рішенні Конституційного Суду України від 18.01.2012 року № 1-рп/2012 (справа про ознайомлення обвинуваченого і захисника з матеріалами кримінальної справи) суд наголосив, що право обвинуваченого (підозрюваного) на ознайомлення із матеріалами справи та право на отримання інформації про закінчення розслідування у кримінальній справі є складовими конституційного права на захист.

У свою чергу Європейський суд з прав людини у справі «Вєренцов проти України» заява № 20372/11 виснував, що пп. «b» п.3 ст.6 гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту», а, отже, ця гарантія означає, що підготовка захисту по суті головних обвинувачень може включати проведення з його боку всіх «необхідних заходів». Обвинувачений повинен маги можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод можливості викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту, і таким чином вплинути на результат провадження. Більш того, засоби, доступні кожному, хто обвинувачується у кримінальному правопорушенні, мають включати в себе можливість ознайомитися з результатами розслідування, що проводилося впродовж провадження, з метою підготовки свого захисту.

Аналіз Висновку свідчить про те, що його аркуші не містять кількості сторінок, у самому змісті висновку відсутні відомості щодо кількості сторінок на якому він складений, що у свою чергу ставить під обґрунтований сумнів можливість особи щодо якої вирішується питання про видачу (екстрадицію) переконатися, що зміст документу є вичерпним та він не містив інших сторінок, які не були доведені до відома.

Крім того, Висновок не має мокрої печатки, що може додатково свідчити, що документ є не оригіналом а копією та не може вважатися допустимим доказом.

Тобто, можливість ОСОБА_8 переконатися, що наданий йому Висновок є автентичним, та таким що не зазнав змін шляхом зменшення його сторінок, свідчить про те, що ОСОБА_11 належним чином не забезпечено право на захист у контексті ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.20 КПК України.

Окрім того, у Висновку зазначено, що відповідно до ст.ст.1,2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та ст.ст.573, 590 КІІК України можуть перешкоджати видачі особи, запит Федерального департаменту юстиції та поліції Швейцарської Конфедерації від 12.06.2024 року про видачу ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироку Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 22.09.2020 року в частині засудження за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.303, 304, 285, 123 Кримінального кодексу Швейцарії, може бути задоволений.

Проте, у змісті Висновку не розкрито питання права, а саме чи не сплив строк для виконання судового вироку за ст.ст.303, 304, 285, 123 Кримінального кодексу Швейцарії відносно ОСОБА_8 , у свою чергу серед посадових осіб Черкаської обласної прокуратури або Придніпровського районного суду м. Черкаси відсутні особи, які мають належну освіту та навички щодо тлумачення норм права Кримінального кодексу Швейцарії, зокрема щодо строків на виконання вироків у кримінальному провадженні.

Вищевказане питання є центральним, адже відповідно до приписів п. а) ст.3 Конвенції про екстрадицію (дата приєднання України є 18.10.2022 року), екстрадиція не здійснюється у разі коли до арешту обвинуваченої особи закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку відповідно до законодавства запитуючої Держави або запитуваної Держави.

При цьому, у Висновку не зазначено про те, чи наявна або відсутня можливість у Швейцарській Конфедерації застосувати до ОСОБА_8 процедуру помилування або амністії, що також є важливою обставиною, адже відповідно до п. с) ст.3 Конвенції про екстрадицію (дата приєднання України є 18.10.2022 року) екстрадиція не здійснюється коли обвинувачена особа могла бути помилувана чи до неї могла бути застосована амністія.

Додатково слід додати, що до Висновку не було додано документів, зі змісту яких вбачається, що в.о. директором Департамента міжнародного права та представництва ОСОБА_10 уповноважена підписувати та складати документи відповідної категорії, що також ставить під сумнів з точки зору законності вказаний документ, аналіз офіційного сайту Міністерства Юстиції України України, що документи відносно повноважень вказаної посадової особи у відкритому доступі - відсутні.

При цьому, Висновок, який доведено Громадянину Швейцарської Конфедерації ОСОБА_11 був наданий йому в приміщенні Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» без присутності захисника та перекладача, примірників перекладу надано не було.

На думку захисника, Висновок містить суттєві недоліки, які на сьогоднішній день суперечать положенням матеріального права України та приписам Конвенції про екстрадицію (дата приєднання України є 18.10.2022 року), що має бути враховано слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси при здійсненні повноважень судового контролю по даній скарзі.

Щодо звернення до Черкаського відділу УДМС у Черкаській області щодо визнання ОСОБА_8 біженцем та застосування відносно нього додаткового захисту, вказує, що ОСОБА_12 було скеровано до Черкаського відділу УДМС у Черкаській області заяву про визнання його біженцем та застосування відносно нього додаткового захисту від 03.06.2025 року.

Наданий час відповідь вищевказаного суб`єкта владних повноважень ОСОБА_13 або його захисником, адвокатом ОСОБА_14 на вищевказану заяву не отримана, зміст відповідної відповіді не був взятий до уваги Міністерством Юстиції України при винесені Наказу.

Приписами ч.4 ст.509 КПК України визначено, що рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Враховуючи, що на даний час рішення Черкаським відділом УДМС у Черкаській області щодо надання ОСОБА_11 статусу біженця або застосування відносно нього заходів додаткового захисту ще не винесено, Наказ Міністерства Юстиції України до виконання не підлягає.

І хоча лист з заявою ОСОБА_8 направлений до Черкаського УДМС у Черкаській області лише 13.06.2025 року, слід дочекатися відповідного рішення, більше того, зволікання з направленням відповідного листа додатково пов`язано з створенню посадовими особами Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» перешкод захисникові ОСОБА_8 , адвокату ОСОБА_3 у побаченнях з його підзахисним, зокрема 13.06.2025 року адвокату ОСОБА_3 було відмовлено у побаченні з ОСОБА_13 .

Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_8 у протиправний спосіб посадові особи Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» в супереч ч.1 ст.20 КІЖ України - позбавляють права на захист, зокрема щодо підготовки та викладення спільної правової позиції по Висновку та Наказу.

Щодо скасування Наказу.

Враховуючи, що Наказ Міністерства Юстиції України винесений на підставі Висновку, а Висновок суперечить матеріальному праву України та міжнародному праву, відповідний Наказ слід скасувати, оскільки його подальше застосування в подальшому призведе до використання документу, який прийнятий на підставі Висновку, який є протиправним.

Наказ також було вручено Громадянину Швейцарської Конфедерації в Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор» без залучення перекладача та захисника, у змісті Наказу відсутні паспортні дані ОСОБА_8 , що унеможливлює ідентифікацію особи.

При цьому, Наказ підписаний Заступником Міністра з питань Європейської Інтеграції, проте до нього не додано документів, зі змісту яких можливо встановити, що вказана посадова особа уповноважена на прийняття рішень щодо видворення (екстрадиції осіб).

Додатково наголошує, що до виконання Наказу слід дочекатися відповідного рішення Черкаського відділу УДМС у Черкаській області щодо вирішення питання ОСОБА_8 за його заявою від 03.06.2025 року.

Таким чином, вважає, що Наказ підлягає до скасування через його протиправність, з урахуванням викладеного вище, просить задовольнити скаргу в повному обсязі.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та пояснив, що була подана скарга на наказ МЮУ від 30.05.2025 про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для вироку судді. Щодо підстав для скасування даного наказу в першу чергу звертає увагу щодо відсутності ідентифікації за електронним підписом. У висновку не розкрито питання чи не сплив строк виконання судового рішення за яким його екстрадують. Під час вручення висновку не було залучено ні адвоката, ні перекладача, а сам висновок був складений українською мовою. Також висновком не враховано, що сторона захисту подала документи, щоб визнати ОСОБА_8 біженцем, що виконання Наказу до визнання особи біженцем неможливе та протизаконне.

Представник Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги та повідомила, що відповідно до ст.591 КПК України, оскаржується Наказ, однак в оскарженні адвокат посилався на висновок. Питання строків давності було досліджено і при обранні запобіжного заходу ухвалою слідчого судді від 03.06.2025, а тому відсутні порушення. Права особи не порушені, так як він вільно володіє п`ятьма мовами, в тому числі і українською. Висновок і Наказ вручаються тільки особі і це не порушення прав. Щодо аргументації уповноваження підписання, даних документів, вказані особи є працівниками відповідної організації. Просить відмовити у задоволенні скарги.

Начальник відділу міжнародно-правового співробітництва Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку колеги та додав, що строки давності повинні застосовуватися тієї держави, яка висловила вимогу. За законодавством нашої країни, зустрічні документи були розшифровані нашою державою. А тому, в даному випадку, до ОСОБА_8 та до злочинів, які вчинені за вироком суду, має застосовуватися строки давності за законодавством запитуваної країни, а за законодавством Швейцарії це складає 15 років, тому вони не описані, так як не пропущені. Щодо звернення для визнання статусу біженця бажає повідомити наступне, що країна перебуває в статусі війни, тому застосовується ст.15 Європейська конвенція з прав людини і основоположних свобод та ст.9 Конвенції про статус біженців.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_9 підтримав думку адвоката, попрохав захистити його права та задовольнити скаргу, додав, письмові пояснення та просив їх врахувати під час ухвалення рішення. Де вказав, що він українець в 6 поколінні, має родичів на території України, бажає тут проживати. В розшук поданий 15.12.2023, на даний час там наявно 2 пункти щодо підстав розшуку. Був вже затриманий в Чернівцях, однак, адвокат повідомив, що не надійшли документи від компетентних органів Швейцарії і його випустили. Потім знову затримали, просить об`єктивно подивитися на справу та відновити його порушені права, вказує, що такими діями та утримання в ізоляторі принесло шкоду його здоров`ю.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника скаржника, заперечення прокурорів, дослідивши матеріали справи та докази додані до скарги та в судовому засіданні під час заперечень, в їх сукупності, письмові пояснення заявника, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Положеннями ч.2 ст.29 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст.61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах" від 22.01.1993 року передбачається, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

Відповідно до ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на волю та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: с) законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Так, 20.03.2025 в порядку ст.ст.208, 582, 615 КПК України співробітниками УКР ГУ Національної поліції в Черкаській області в м. Золотоноша Черкаської області затримано громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розшукується компетентними органами Швейцарської Конфедерації, з метою виконання Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 22.09.2020, яким останнього засуджено до 36 місяців позбавлення волі, та Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 17.03.2022, яким його засуджено до 80 днів позбавлення волі.

Відповідно до бази даних ASF Генерального секретаріату Інтерполу, щодо громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , опубліковано «червоне оповіщення» (арешт з метою екстрадиції).

Таким чином, затримання зазначеної особи проведено у зв`язку з його розшуком компетентними органами іноземних держав за кримінальні правопорушення, у зв`язку з якими може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності чи виконання вироку суду.

Про затримання громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проінформовано посольство Швейцарської Конфедерації в Україні, Міністерство закордонних справ України, Міністерство юстиції України, та каналами МОКП-Інтерпол повідомлено ініціатора розшуку.

Під час затримання, ОСОБА_11 роз`яснено застосування видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, згоду на яку останній не надав.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2025 до громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту про його видачу (екстрадицію), з утриманням останнього в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Міністерством юстиції України від компетентних органів Швейцарської Конфедерації отримано запит про видачу (екстрадицію) громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виконання Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 22.09.2020, яким останнього засуджено до 36 місяців позбавлення волі, та Рішення Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 17.03.2022, яким його засуджено до 80 днів позбавлення волі.

Запит швейцарської сторони та інші документи про видачу (екстрадицію) зазначеної особи, оформлені належним чином, відповідно до Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, якою врегульовані відносини між Україною та Швейцарською Конфедерацією у питаннях екстрадиції.

Проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі (екстрадиції) зазначеної особи Міністерством юстиції України доручено Черкаській обласній прокуратурі, яка в свою чергу проведення вказаної перевірки доручила Черкаській окружній прокуратурі.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2025, залишеною без змін рішенням Черкаського апеляційного суду від 23.04.2025, клопотання Черкаської окружної прокуратури про застосування до громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) задоволено частково та обрано відносно останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06.06.2025 включно.

Черкаською окружною прокуратурою та Черкаською обласною прокуратурою проведена екстрадиційна перевірка, і за її результатами складено відповідні висновки за наслідками екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Швейцарської Конфедерації, які 22.05.2025 направлено до Міністерства юстиції України, як до центрального органу, для прийняття рішення про видачу (екстрадицію) особи.

Так, відповідно до екстрадиційної перевірки встановлено, що:

Відсутні підстави, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , компетентним органам Швейцарської Конфедерації, з метою виконання покарання, призначеного вироком Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації №SK 2072 від 22 вересня 2020 року у виді 36 місяців позбавлення волі за вчинення правопорушень, передбачених ст. ст. 123, 285, 303, 304 Кримінального кодексу Швейцарської Конфедерації.

Наявні підстави, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , компетентним органам Швейцарської Конфедерації, з метою виконання покарання, призначеного вироком Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації №SK 2072 від 22 вересня 2020 року у виді 36 місяців позбавлення волі за вчинення правопорушень, передбачених ст.ст.90, 91а, 91, ч. 2 ст. 92, 95, 96, 97 Закону про дорожній рух Швейцарської Конфедерації, ст.19а Федерального закону Швейцарської Конфедерації про наркотичні засоби та психотропні речовини (Закон про наркотичні засоби, NarcA): правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) визнано винним, не є кримінально караними у відповідності до законодавства України і за їх вчинення не передбачено покарання у виді позбавлення волі за Законом України, що відповідно до п.2 ч.1 ст.589 КПК України є підставою для відмови у видачі особи іноземній державі та не відповідає вимогам, встановленим ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року.

Наявні підстави, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , компетентним органам Швейцарської Конфедерації, з метою виконання покарання, призначеного вироком Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації №SK 21 240 від 17 березня 2022 року у виді 80 днів тюремного ув`язнення: правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) визнано винним, не є кримінально караними у відповідності до законодавства України і за їх вчинення не передбачено покарання у виді позбавлення за Законом України, що відповідно до п.2 ч.1 ст.589 КПК України є підставою для відмови у видачі особи іноземній державі та не відповідає вимогам, встановленим ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року; міра призначеного вироком покарання у виді 2 місяців 20 днів позбавлення волі (80 днів позбавлення волі) менша за встановлену ч.1 ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року не менше 4 місяців позбавлення волі.

Відповідно до документів швейцарської сторони встановлено, що ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Швейцарської Конфедерації (паспорт громадянина Швейцарської Конфедерації у формі ID-картки НОМЕР_1 , виданий 23.09.2022 зі строком дії до 22.09.2032), що також підтверджується і його поясненням.

Станом на проведення перевірки встановлено, що громадянин Швейцарської Конфедерації ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , в органи міграційної служби області та України з питань набуття громадянства України, а також про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту або тимчасового захисту, не звертався.

Відповідно до посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 від 28.06.2023, виданої органом 7301 зі строком дії до 27.06.2024, ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Швейцарської Конфедерації (відповідно до постанови КМУ від 21.10.2022 № 1202 термін дії посвідки продовжено).

Відповідно до даних органів міграційної служби області та України підтвердити або спростувати належність ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , до громадянства України не можливо.

Згідно з даними філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Черкаській та Кіровоградській областях» стан здоров`я ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовільний, протипоказання для етапування відсутні.

Відповідно до даних ДПС України ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Реєстрі волонтерів антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, не перебуває.

Згідно із даними МВС України, СБ України, МО України громадянин Швейцарської Конфедерації ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасником АТО/ООС не являється, у будь-яких добровольчих батальйонах, військових формуваннях, які приймали чи приймають участь в АТО/ООС не перебуває, участі у відсічі військової агресії російської федерації з 24.02.2022 по даний час не приймав та не приймає.

Ордер на арешт зазначеної особи не видавався, оскільки у відповідності до законодавства Швейцарської Конфедерації та міжнародного законодавства, вирок має силу ордера на арешт.

Строк давності виконання обвинувальних вироків швейцарської сторони, відповідно до ст.80 КК України та законодавства Швейцарської Конфедерації, не закінчилися.

Кримінальні правопорушення, за які розшукується особа, не належать до військових та не мають політичного характеру.

Компетентні органи України не проголошували остаточне рішення щодо громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із правопорушеннями, за які вимагають його видачу, та не ухвалювали рішення не порушувати чи припинити кримінальне провадження у зв`язку із цими самими правопорушеннями.

На території України громадянин Швейцарської Конфедерації ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не судимий, до кримінальної відповідальності не притягується.

Згідно наказу Міністерства Юстиції України від 30.05.2025 на підставі висновку Департаменту міжнародного права та представництва від 29 травня 2025 року, відповідно до статей 1, 2, Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року та статей 573, 574, 590 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку із запитом Федерального департаменту юстиції та поліції Швейцарської Конфедерації від 12.06.2024 прийнято рішення про видачу громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_17 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироку Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації від 22.09.2020 в частині засудження за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.303, 304, 285, 123 Кримінального кодексу Швейцарії.

03.06.2025 ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси задоволено клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) стосовно затриманого громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано наявність підстав для подальшого тримання громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою. Продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відносно громадянина Швейцарської Конфедерації ОСОБА_8 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, тобто до 01 серпня 2025 року включно, до фактичної передачі компетентним органам Швейцарської Конфедерації, але не більше строку встановленого ч.10 ст.584 КПК України.

Разом з тим, будучи опитаним ОСОБА_9 пояснив, що йому відомі підстави оголошення його в міжнародний розшук каналами МОКП-Інтерпол, оскільки 22.09.2020 рішенням Верховного суду кантону Берн Швейцарської Конфедерації його засудження до 36 місяців арешту. Разом з тим, він повідомив, що не бажає виїжджати до Швейцарської Конфедерації, так як не планує там проживати. Щодо процедури його затримання, яке відбулося 20.03.2025 зауважень не має. Зазначив, що на території України перебуває з 23.05.2023 та має посвідку на постійне місце проживання № НОМЕР_3 , яка видана 28.06.2023 УДМС України в Чернівецькій області. До кримінальної відповідальності на території України не притягувався, щодо отримання статусу біженця або для отримання інших видів захисту, не звертався, у військових заходах, політичній та громадській діяльності участі не брав. На території України проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_18 .

Як вбачається з матеріалів справи 13.06.2025 ОСОБА_9 , звернувся до Центрально-Південного міжрегіонального управління ДМС із заявою про визнання його біженцем та застосування до нього додаткового захисту.

Відомості про розгляд заяви ОСОБА_8 про визнання його біженцем та застосування до нього додаткового захисту на час розгляду скарги відсутні.

Статтею 9 Конституції України регламентовано, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України»чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників (Париж, 13 грудня 1957 року), ратифікованої Україною 16.01.1998 року, передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Відповідно до ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників видача правопорушників здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.

В той же час, згідно ч.2 ст.2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, якщо запит про видачу правопорушника стосується декількох окремих правопорушень, кожне з яких за законами запитуючої Сторони і запитуваної Сторони карається позбавленням волі або згідно з постановою про утримання під вартою, але якщо деякі з них не задовольняють умови стосовно тривалості терміну покарання, яке може бути призначене, запитувана Сторона має також право здійснювати видачу за останні правопорушення.

Згідно з приписами п. 9) ч.1 ст.541 КПК України екстрадиційний арешт - застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, передбачений главою 44 КПК України.

Частиною 1 статті 589 КПК України передбачений перелік підстав, які перешкоджають видачі особи іноземній державі, зокрема у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.587 КПК змістом екстрадиційної перевірки є саме встановлення тих обставин, що можуть перешкоджати видачі особи.

Відповідно до положень ст.590 КПК України після вивчення матеріалів естрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або про відмову у видачі іноземній державі.

Досліджуючи питання, чи уповноваженим органом прийняте рішення відносно ОСОБА_19 , слідчий суддя приймає до уваги, що статтею 574 КПК центральними органами України щодо видачі особи (екстрадиції) є Генеральна прокуратура України та Міністерство юстиції України.

При цьому їх компетенція розмежовується у залежності від стадії кримінального провадження.

Зокрема, Міністерство юстиції України здійснює повноваження центрального органу щодо видачі підсудних, засуджених у кримінальних провадженнях під час судового провадження або виконання вироку.

Враховуючи, що провадження стосовно ОСОБА_8 здійснюється компетентними органами Швейцарської Конфедерації, які і звернулися з запитом про надання міжнародної правової допомоги, центральним органом України, який уповноважений розглядати запит та вирішувати по суті питання екстрадиції, є Міністерство юстиції України.

24.02.2022 о 05 год. за наказом президента російської федерації, збройні сили російської Федерації незаконно, віроломно вторглися на територію України, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію та збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі коштів і руйнування об`єктів військової та цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження та вбивства відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших індивідуальних прав і свобод людини та громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", ухваленим Законом України № 2105-IX від 03.03.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на всій території України протягом 90 днів з дня набрання чинності Указом, який на цей час у встановленому законом порядку продовжений.

Пунктом 3 Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст.15 Європейської Конвенції з прав людини, під час війни або іншої суспільної небезпеки, яка загрожує життю нації, будь-яка Висока Договірна Сторона може вживати заходів, що відступають від її зобов`язань за цією Конвенцією, виключно в тих межах, яких вимагає гострота становища, і за умови, що такі заходи не суперечать іншим її зобов`язанням згідно з міжнародним правом.

Стаття 9 Конвенції про статус біженців, передбачає, що ніщо в цій Конвенції не позбавляє Договірну Державу права під час війни або за інших надзвичайних і виняткових обставин вживати тимчасових заходів, які вона вважає необхідними в інтересах державної безпеки, щодо тієї чи іншої окремої особи, ще до того, як ця Договірна Держава з`ясує, що ця особа дійсно є біженцем і що подальше застосування цих заходів щодо неї є необхідним в інтересах державної безпеки.

Таким чином, матеріалах скарги відсутні відомості, про те що видача ОСОБА_8 суперечитиме інтересам національної безпеки України.

Дане спростовує повідомлення адвокатом про звернення із відповідною документацією щодо визнання ОСОБА_8 біженцем за українським законодавством, однак дана обставина виснувала для цілей розгляду скарги і не може бути підставою для подальшого застосування. Що стосується наведених обставин адвокатом, то прокурорами правильно зауважено та доведено, щодо правильності електронного підпису оскаржуваного документу, а саме Наказу Міністерства юстиції України про його екстрадицію, що є оскаржуваним документом та предметом розглядом, відповідно до ст.591 КПК України. У свою чергу висновок слугував підставою прийняття наказу. Що стосується посилання на відсутність перекладача та адвоката під час вручення наказу, то учасники провадження не заперечували щодо вільного володіння українською мовою ОСОБА_8 , та останній повідомив, що українець в 6му поколінні та надав пояснення українською мовою, що ж стосується адвоката, то під час отримання пакету документів його участь не обов`язкова за законодавством України, тому в цій частині відсутні вказані порушення. Цілком слушно зауважено, що на момент видання та підписання Наказу, ОСОБА_9 не звертався за додатковим захистом до держави з приводу визнання його біженцем, тому в цій частині відсутні порушення також щодо прийняття Наказу.

Сукупність викладених фактів, їх правова оцінка дозволяють дійти висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.545, 574, 590, 591 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_3 на рішення Міністерства Юстиції України про видачу (екстрадицію) ОСОБА_8 з України до Швейцарської Конфедерації для виконання вироків суду, у порядку статті 591 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду, а особою, без участі якої її постановлено, апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Повний текст рішення складено та проголошено 23.06.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_1