Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/413/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 388/1889/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кірове, Долинського району, Кіровоградської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, осіб на утриманні не має, військовослужбовця, перебуваючого на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 18.08.2025 по 15.10.2025 включно, у межах строку досудового розслідування, без визначення застави,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділення поліції № 1 Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором заступником керівника Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 строком на 60 днів.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2025 року клопотання задоволено та застосовано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 18.08.2025 по 15.10.2025 включно, у межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що під час розгляду клопотання встановлено обставини події можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та наявність обґрунтованої підозри причетності до його вчинення ОСОБА_7 .

Також встановлено, що на даний час наявні достатні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_7 існують ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а інші, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків.

Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , у певний час доби, а саме з 23 години до 6 години, з покладенням на нього обов`язків, які суд визнає доцільними.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що із доданих документів до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні докази, які б давали слідчому підстави стверджувати про ризики, для обрання найсуворішого запобіжного заходу. Зазначені в клопотанні ризики носять суто формальний та абстрактний характер та не доводяться жодними доказами, доданими до клопотання.

На даний час не відомо чи буде доведене дане обвинувачення в суді і відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Захисник вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суддя порушив вимоги ст.183 КПК України, а тому ухвала є незаконною та підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю доповідача, думку захисника та підозрюваного, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Мета застосування запобіжних заходів передбачена ст. 177 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

З положення ст. 178 КПК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у постанові 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», слідує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд зобов`язаний також оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, репутацію підозрюваного, наявність судимостей, спосіб життя, поведінку під час провадження у справі; дослідити відомості, що вказують на існування факторів, обставин чи моральних цінностей, які можуть свідчити про те, що підозрюваний перебуваючи на волі, не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків та не займатиметься злочинною діяльністю.

Як вбачається з матеріалів провадження, у провадженні ВП № 1 КРУП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2023 за № 0000079 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У межах досудового розслідування встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2022 № 2 солдата ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зараховано на всі види забезпечення, а також визнано таким, що справи та посаду стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з моменту зарахування ОСОБА_7 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби за призовом по мобілізації.

Відповідно до п. п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Проходячи військову службу на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_7 , як військовослужбовець відповідно до ст. ст. 11, 16-17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також спеціальні обов`язки; бездоганно і неухильно додержуватися порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; усвідомлювати та свідомо ставитися до виконання свого військового обов`язку; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно зі ст.ст. 2, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_7 , також був зобов`язаний, зокрема, захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України; точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки і поставлені йому завдання; зразково виконувати свої службові обов`язки; додержуватися військової дисципліни; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни; неухильно виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

30.08.2023 солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу по мобілізації та перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно в порушення вимог ст. ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, бажаючи їх настання, умисно, в умовах воєнного стану, без поважних причин та за відсутності дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , після вибуття із лікувального закладу м. Одеса ВМКЦ ПР ВЧ НОМЕР_2 у визначений термін, ухилявся від проходження військової служби, перебуваючи у різних місцях, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 було затримано 18.08.2025 о 17.00 год. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

18.08.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри оголошеної ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання, зокрема: витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2022 № 2 про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 ; повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2023 за № 4975 про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 ; рапортом командира 2 стрілецької роти від 30.08.2023; доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення військової частини солдатом ОСОБА_7 ; витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2023 про результати службового розслідування.

Колегія суддів також ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Зазначаючи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, що були встановлені слідчим суддею під час судового розгляду даного клопотання.

Так, слідчим суддею установлено наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення у вчинені якого він підозрюється, зібрані у справі докази та можливе покарання у разі доведення його провини останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду.

Також є підстави вважати, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, з якими він проходив службу та тих, які проживають з ним у одному селі, та які ще не допитувалися судом.

Крім того, оскільки підозрюваний за відсутності офіційних джерел доходів та будучи військовослужбовцем не може офіційно працевлаштуватися, а тому може вчинити кримінальне правопорушення, зокрема проти власності.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя цілком правильно з урахуванням мети і підстав застосування запобіжного заходу дійшов висновку про необхідність застосування до нього саме такого запобіжного заходу. При цьому, в повній мірі були дотримані вимоги статей 178, 194 КПК України, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також із врахуванням даних про особу підозрюваного.

Колегія суддів погоджується з тим висновком, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в цьому випадку є найбільш доцільним, а інші запобіжні заходи, з урахуванням вище вказаних підстав, не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та уникнути ризиків, вказаних у ст.177 КПК України.

На основі аналізу зібраних матеріалів, слідчим суддею зроблено обґрунтований висновок, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а підозра у скоєнні кримінального правопорушення є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги про те, що по справі не доведено існування ризиків є необґрунтованими, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя врахував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання підозрюваного під вартою.

Крім того, такі доводи не спростовують доведених стороною обвинувачення на даному етапі ризиків, не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для застосування саме такого запобіжного заходу до ОСОБА_7 .

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В сукупності із вищезазначеними обставинами, для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного, обсяг повідомленої підозри, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , ті обставини, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу її автор.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті переховуватися від органів досудового розслідування та суду і вчиняти інші правопорушення, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість зміни виду запобіжного заходу, на чому наголошує захист.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а саме на кримінально-протиправну діяльність ОСОБА_7 , яка мала триваючий характер і фактично продовжувалась до моменту його затримання, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, підозрюваний може змінити або залишити місце свого проживання, самовільно залишив місце несення служби без поважних причин, де був відсутній тривалий час, тому колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Доводи захисника про можливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту, апеляційний суд до уваги не бере, адже колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження, та не установлено підстав для зміни обраного підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування. Крім того, такий запобіжний захід не зможе забезпечити запобіганню вищевказаних ризиків.

Більше того, ОСОБА_7 підозрюється за ч. 5 ст. 407 КК України, тому згідно ч. 8 ст. 176 КПК, враховуючи існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя установив, що докази і обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що зазначені ним ризики існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства щодо ОСОБА_7 , необґрунтованого чи недопустимого не установив. Не виявлено таких обставин і в ході апеляційного розгляду.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисника не можна визнати переконливими, оскільки вона не містить доказів, які б спростували висновки слідчого судді та впливали на законність судового рішення в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на вищезазначене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2025 року, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4