Провадження № 1-кс/752/5010/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання с таршого слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 , про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження №0003590 від 16.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання у якому слідчий просить з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накласти арешт у вигляді заборони розпорядження (відчуження) об`єктів нерухомого майнана майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме на: об`єкт житлової нерухомості, гараж НОМЕР_1 загальною площею 35 кв.м. за адресою: м. Київ, кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Пролісок», Кільцева дорога, 12а; земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0010 площею 2,5286 га; 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003590 від 16.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно наказу начальника комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва ОСОБА_6 № 014к від 31.01.2022 ОСОБА_5 переведено на посаду головного інженера комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва.

ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді головного інженераКомунального підприємства «Шляхово-експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району міста Києва», виконуючи відповідні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, відповідно до положень примітки 1 до ст. 364 КК України та ст. 18 Кримінального кодексу України, є службовою особою.

Слідством встановлено, що ОСОБА_7 , яка представляє інтереси ФОП ОСОБА_8 , в січні місяці 2025 року більш точної дати органом досудового розслідування встановити не представилось можливим, звернулась до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва, що розташоване за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 2, з метою проведення ремонту покриття автошляху в садівничому товаристві «Приозерне», що веде до банних комплексів, яке знаходиться у Дніпровському районі міста Києва.

В подальшому, точного часу встановити не представилось можливим проте не пізніше березня 2025, ОСОБА_7 перебуваючи поруч з адміністративною будівлею Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району міста Києва» за адресою: м. Київ, проспект Броварський, 2, зустрілась із головним інженером Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району міста Києва» ОСОБА_5 і повідомила останньому про намір провести ремонт покриття автошляху в садівничому товаристві «Приозерне», що веде до банних комплексів. Тоді ж, ОСОБА_5 розуміючи намір ОСОБА_7 , а також те, що остання звернулась саме до нього, в останнього виник злочинний умисел направлений на отримання неправомірної вигоди поєднаний із вимаганням, у великих розмірах, оскільки ОСОБА_5 розумів що вказане питання входить до його компетенції.

В подальшому 27.05.2025 о 16 год. 20 хв. ОСОБА_9 зустрівся із представником інтересів ФОП ОСОБА_8 - ОСОБА_10 на АЗС «WOG» за адресою м. Київ, проспект Броварський, 3А.

Під час даної зустрічі ОСОБА_5 надав ОСОБА_10 . Договір підряду №16 від 26.05.2025, укладений між ФОП ОСОБА_8 (замовник) та Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» міста Києва, відповідно до якого, (підрядник) в особі начальника Комунального підприємства ОСОБА_6 , зобов`язується виконати своїми силами роботи на об`єкті: «Відновлення благоустрою на території Замовника», вартістю робіт 10006,80 грн, та будучи службовою особою ОСОБА_5 одержав неправомірну вигоду поєднану із вимаганням, у великих розмірах, у сумі 340000 грн за виконання ремонту покриття автошляху в садівничому товаристві «Приозерне», що веде до банних комплексів.

28.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Санкція інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, окрім позбавлення волі на певний строк, передбачає також конфіскацію майна.

Слідством встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває таке нерухоме майно: об`єкт житлової нерухомості, гараж № НОМЕР_1 загальною площею 35 кв.м. за адресою: м. Київ, кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Пролісок», Кільцева дорога, 12а; земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0010 площею 2,5286 га; 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування виникла потреба у арешті майна підозрюваного ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.

На підставі зазначеного слідчий просить про задоволення клопотання.

Також слідчий у клопотанні просить здійснити розгляд клопотання без виклику власника майна, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду клопотання про арешт майна повідомлялись належним чином.

Від слідчого надійшла заява про проведення судового засідання без його участі. У заяві слідчий зазначив, що клопотання підтримує, просить задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про проведення розгляду цього клопотання без виклику власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

У разі арешту майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного (ч. 2 ст. 173 КПК України).

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003590 від 16.12.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

28.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_5 набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного.

У судовому засіданні досліджені матеріали кримінального провадження, додані слідчим до клопотання на обґрунтування обставин, що дають підстави підозрюватиОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема копії: протоколів огляду; протоколів допиту свідків; інших відомостей, долучених до клопотання.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточну кваліфікацію дійОСОБА_5 , дослідження цих документів у сукупності формують у слідчого судді внутрішнє переконання, що мали місце обставини, про які зазначається у клопотанні, та що до їх вчинення може бути причетний ОСОБА_5 , тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 3 ст. 368 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому, на переконання слідчого судді, слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває наступне нерухоме майно:

- об`єкт житлової нерухомості, гараж № НОМЕР_1 загальною площею 35 кв.м. за адресою: м. Київ, кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Пролісок», Кільцева дорога, 12а;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0010 площею 2,5286 га;

- 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Отже, слідчий суддя, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку, що на вказане майно підозрюваного може бути накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Оцінюючи підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, слідчий суддя враховує, що чинним кримінальним процесуальним законом передбачено правову підставу та умови обмеження права власності. Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно (ч. 5 ст. 173 КПК України).

З огляду на те, що правовою підставою для накладення арешту на майно у цьому кримінальному провадженні є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, враховуючи доведеність слідчим існування достатніх підстав вважати, що не накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні, може призвести до його можливого відчуження на користь третіх осіб або настання інших негативних наслідків, слідчий суддя дійшов висновку, що заборона відчуження та розпорядження майном виправдовує у цьому випадку ступінь втручання у право власності особи.

Керуючись статтями 2, 7, 131-132, 170-173, 175, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною відчуження та розпорядження майном, а саме на :

- об`єкт житлової нерухомості, гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 35 кв.м. за адресою: м. Київ, кооператив по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів «Пролісок», Кільцева дорога, 12а;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0010 площею 2,5286 га;

- 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1