Справа № 415/2887/13-к
Провадження № 1-кп/188/36/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2025 року с-ще Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

кримінальне провадження № 0000370

обвинувачений

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився м. Лисичанськ Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, професійно-технічна освіта,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України

за участю:

прокурор ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

в режимі відеоконференції

ВСТАНОВИВ:

До Петропавлівського районного суду 21.11.2022 року надійшла на розгляд кримінальне провадження 415/2887/13-к за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В підготовчі судові засідання, з 21.11.2022 року, обвинувачений неодноразово викликався .

Внаслідок збройної агресії РФ м.Лисичанськ був окупований російськими військами 3 липня 2022 року, а тому судом здійснювався виклик обвинуваченого шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади.

Крім того, судом здійснювались виклики обвинуваченого шляхом оголошення в газеті «Урядовий кур`єр».

ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення в період з квітня 2008 року до серпня 2012 року

Відповідно до положень ст.49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності минули у серпні 2022 року.

Суд вважає статус обвинуваченого протягом майже 3 років після спливу строку притягнення його до кримінальної відповідальності є порушенням прав обвинуваченого і підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження .

В судовому засіданні суд з`ясував з цього приводу думку прокурора та захисника.

Прокурор зазначив, що місце перебування обвинуваченого невідоме, закриття кримінального провадження є доцільним, але це впливає на права обвинуваченого.

Захисник в судовому засіданні категорично заперечив проти закриття кримінального провадження зазначивши, що він не має можливості з`ясувати з цього приводу думку обвинуваченого ОСОБА_6 , що є обов`язковим він вже протягом тривалого часу не має зв`язку з обвинуваченим, але вважає, що ОСОБА_6 завжди був проти закриття кримінального провадження.

Вислухавши учасників судового провадження беручи до уваги матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Обвинувальний акт направлено до Лисичанського міського суду 24.03.2013 року.

Потерпілим ОСОБА_7 11.04.2013 року подано до Лисичанського міського суду цивільний позов про стягнення заподіяних збитків на суму 190992.20 грн.

30.08.2013 року Лисичанським міським судом ухвалено вирок, відповідно до вироку ОСОБА_6 свою вину визнавав частково, призначено реальне покарання та в повному обсязі задоволено цивільний позов.

17.12.2013 року ухвалою апеляційного суду Луганської області за скаргами прокурора, захисника та ОСОБА_6 вирок змінено в частині пом`якшення покарання, в іншій частині залишено без змін.

28.05.2014 року ОСОБА_3 подано до Лисичанського міського суду заяву про застосування до нього Закону «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

28.05.2014 року ухвалою Лисичанського міського суду засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання за вироком від 30.08.2013 року Лисичанського міського суду, зміненим ухвалою апеляційного суду Луганської області від 17.12.2013 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» .

Потерпілим ОСОБА_7 подано касаційну скаргу.

В запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_6 зазначав, що він частково визнав вину, частково відшкодував завдану шкоду потерпілому.

Ухвалою ВССУ від 09.10.2014 року касаційну скаргу потерпілого задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 17.12.2013 року скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року апеляційні скарги прокурора, захисника та ОСОБА_6 на вирок від 30.08.2013 року Лисичанського міського суду залишено без задоволення, до ОСОБА_6 застосовано положення Закону України «Про амністію у 2014 році» та звільнено його від відбування призначеного вироком Лисичанського міського суду від 30.08.2013 року покарання.

21.04.2015 року ОСОБА_3 подано касаційну скаргу.

07.10.2015 року ухвалою ВССУ касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, вирок Лисичанського міського суду від 30.08.2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22.01.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд у суді першої інстанції.

Постановою про закінчення виконавчого провадження державного виконавця від 08.12.2015 року виконавчий лист відкликано за вимогою Лисичанського міського суду, арешт майна ОСОБА_6 скасовано.

17.11.2015 року по справі Лисичанським міським судом Луганської області призначено підготовче засідання.

09.02.2016 ОСОБА_7 подано цивільний позов на відшкодування грошових коштів в розмірі 579254.35 грн.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 16.11.2021 року ОСОБА_6 виправдано за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв`язку з не доведеністю виченнякримінального правопорушення.

Прокурором подано апеляційну скаргу з обґрунтуванням про скасування виправдувального вироку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.11.2022 року виправдувальний вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 16.11.2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області справа надійшла 21.11.2022 року, 25.11.2022 року по справі було призначене підготовче судове засідання на 09.00 год. 29.11.2022 року.

В підготовче судове засідання обвинувачений викликався шляхом публікації оголошення на наступні дати:

29.11.2022 року не з`явились обвинувачений, захисник обвинуваченого та представник потерпілого;

21.03.2023 року, в підготовче судове засідання сторони не з`явились;

22.05.2023 не з`явилися обвинувачений та представник потерпілого, захисник зазначив про те, що немає можливості зв`язатись з обвинуваченим так як він знаходиться на окупованій території України;

03.07.2023 року не з`явилися обвинувачений та представник потерпілого;

02.10.2023 року не з`явилися обвинувачений, захисник та представник потерпілого;

21.11.2023 не з`явилися обвинувачений, захисник та представник потерпілого;

08.02.2024 року не з`явилися обвинувачений та представник потерпілого;

25.04.2024 року не з`явилися обвинувачений, захисник та представник потерпілого;

16.05.2024 року не з`явилися обвинувачений та представник потерпілого;

08.07.2024 року не з`явилися обвинувачений, захисник та представник потерпілого;

22.10.2024 року не з`явилися обвинувачений, захисник та представник потерпілого;

23.01.2025 року з`явилися обвинувачений та представник потерпілого до суду надійшла заява від захисника про відкладення підготовчого судового засідання;

10.04.2025 року з`явилися обвинувачений та представник потерпілого до суду надійшла заява від захисника про відкладення підготовчого судового засідання.

Крім того, обвинувачений викликався в підготовчі судові засідання шляхом оголошення у засобах масової інформації, а саме в газеті «Урядовий кур`єр», а саме №133 від 02.07.2024, №15 від 18.01.2025 року, №70 від 04.04.2025 року та №142 від 16.07.2025 року.

Відповідно до актового запису про смерть №353 від 10.03.2021 року потерпілий ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області.

Представником потерпілого та спадкоємцями заяву про правонаступництво до суду не надано.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02.11.2022 року, поясненнями захисника і іншими рішеннями судів підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває на окупованій території України.

Ухвалою суду від 03.07.2023 року витребувано інформацію щодо ОСОБА_6 від адміністрації Державної прикордонної служби України, відповідно до листа на виконання ухвали суду отримано відповідь, що відомостей щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 24.02.2022 року по 11.07.2023 року, 24.02.2022 року по 22.02.2024 року в базі даних не виявлено.

За клопотанням прокурора ухвалою суду від 04.01.2024 року зроблено запит до Мінсоцполітики, згідно відповіді станом на 17 січня 2024 року в ІЄБД ВПО інформація щодо ОСОБА_3 відсутня.

Ухвалою суду від 22.10.2024 року зроблено запит до Петропавлівського відділу реєстрації актів цивільного стану Синельниківського району Дніпропетровської області щодо наявності актового запису про смерть ОСОБА_6 , на підставі перевірки Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актовий запис про смерть на ОСОБА_6 відсутній.

На запит Лисичанської окружної прокуратури від 05.11.2024 року №50-2663 вих-24 Департаментом соціального захисту Луганської обласної військової адміністрації повідомлено, що за інформацією обласного комп`ютерного інформаційно-обчислювального центру соціального захисту населення Луганської області станом на 06.11.2024 відомості щодо реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб у Луганській області відсутні.

Відповідно до абз.3 ч.7 ст.284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Таким чином суд здійснив всі дії для виклику в підготовче судове засідання обвинуваченого з метою з`ясування його думки, відповідно до вимог абз.3 ч.7 ст.284 КПК України щодо закриття кримінального провадження.

Відповідно до Постанови ККС від 18.02.2025 року у справі №712/8174/23 у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Суд не має можливості провести повний судовий розгляд, а тому не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Відповідно до змісту постанови ВС від 26.08.2021 року у справі №552/5595/18 гідно зі статтями 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може

Обвинувачений в судові засідання не з`являвся, був неодноразово повідомлений, відповідно до ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про розгляд справи шляхом розміщення виклику про розгляд справи на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Про виклики обвинуваченого було неодноразово опубліковано у газеті "Урядовий кур`єр"

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України, відповідно до ч.5 ст.12 КК України дане кримінальне правопорушення є Тяжким злочином .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України ооба звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 16.05.2017 у справі №18986/06 «Каракуця проти України» констатовано, що відсутнє порушення статті 6 Конвенцій про захист прав людини і основоположних свобод у випадку, якщо заявник не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи.

Обвинувачений вже звертався до Європейського суду з прав людини із заявою про порушення його прав гарантованих п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на надмірну тривалість розгляду його справи в суді, що становила на21.01.2020 року понад 7 років.

Відповідно до приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини справах „Грабчук проти України", „Аllen v. the United Kingdon" „Scoppola v. Italy" (№ 2), „Affaire Gouarre Patte c.Аndorre".

У справі „Грабчук проти України" від 21 вересня 2006 року зазначено, що „презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною".

У спеціальному Дослідженні Європейської Комісії „За демократію через право" (Венеційська Комісія) „Мірило правовладдя" також вказано, що „презумпція безвинності є доконечною в забезпеченні права на справедливе судочинство. АС презумпцію безвинності було Гарантовано, тягар доведення вини має бути покладено на сторону звинувачення...".

Крім того, адвокатом ОСОБА_5 02.11.2022 року долучено до матеріалів справи на стадії апеляційного оскарження у Дніпровському апеляційному суді Рішення П`ятої секції ЄСПЛ від 25.03.2021 року за Заявою №6474/20, де він представляв заявника.

21.01.2020 року ОСОБА_6 звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою про порушення його прав гарантованих п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на надмірну тривалість розгляду його справи в суді, що становить понад 7 років та ст.13 Конвенції у зв`язку з відсутністю будь-якого ефективного національного засобу юридичного захисту у контексті поданої скарги (Заява №6474/20)

Уряд визнав надмірну тривалість кримінального провадження за відсутність у національному законодавсті ефективного засобу юридичного захисту і запропонував сплатити заявнику суму, відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції.

Відповідно до Рішення П`ятої секції ЄСПЛ від 25.03.2021 року за Заявою №6474/20 заявника було повідомлено про умови односторонньої декларації Уряду за кілька тижнів до дати постановлення цього рішення, але суд не отримав відповіді від заявника про прийняття умов односторонньої декларації.

Суд відповідно що до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції

Вилучив заяву з реєстру справ, якщо: «… на будь якій іншій підставі , встановленій Судом, подальший розгляд заяви не є виправданим».

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 має статус обвинуваченого понад 12 років , зазначена обставина має ознаки порушення його права на презумпцію невинуватості з метою гарантування ОСОБА_6 прав передбачених п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи, що заявник не виявив належної зацікавленості у розгляді його справи суд вважає необхідним звільнити його від кримінальної відповідальності у його відсутність, закривши кримінальне провадження.

Відповідно до матеріалів справи речові докази залучені до

кримінального провадження де їх слід залишити.

Керуючись ст. 12, 49, 190 КК, ст. 284, ст. 314, 392-393, КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000370 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Речові докази залучені до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах справи.

Апеляційна скарга може бути подана на ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1