ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6434/24
провадження № 1-кп/753/867/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" травня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

потерпіла ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0001091 від 17.02.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, який зареєстрований та проживає за

адресою: АДРЕСА_1 , та який

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі

1.1 Так, ОСОБА_9 , 30.04.2023, приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи

за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилось у нецензурній лайці, словесних погрозах застосувати фізичне насильство та економічне насильство, що виразилось у тому, що ОСОБА_9 забирав документи та речі у ОСОБА_6 , внаслідок чого завдав психологічних та економічних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

16.07.2023, приблизно о 23 год. 20 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилось у нецензурній лайці, внаслідок чого завдав психологічних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відсутності урівноваженості та спокою та відчутті небезпеки за своє життя та здоров`я.

27.07.2023, приблизно о 23 год. 45 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи за

місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилось у нецензурній лайці, словесних погрозах застосувати фізичне насильство, внаслідок чого завдав психологічних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

24.10.2023, приблизно о 22 год. 50 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи за

місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 насильство психологічного та фізичного характеру у присутності дітей, що виразилось у нецензурній лайці, під час конфлікту ОСОБА_9 штовхав та кидався у бійку з ОСОБА_6 , хапав із рук спільну дитину, внаслідок чого завдав психологічних та фізичних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відсутності урівноваженості та спокою та відчутті небезпеки за своє життя та здоров`я.

Так, того ж дня, приблизно о 22 год. 50 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи за

місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 насильство психологічного та фізичного характеру у присутності дітей, що виразилось у нецензурній лайці, під час конфлікту ОСОБА_9 штовхав та кидався у бійку з ОСОБА_6 , хапав із рук спільну дитину, внаслідок чого завдав психологічних та фізичних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

За вчинення неодноразового домашнього насильства в сім?ї постановами

Дарницького районного суду м. Києва від 30.04.2023, 16.07.2023, 27.07.2023, 24.10.2023 ОСОБА_9 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Після цього, ОСОБА_9 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутим до

адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, висновки для себе не зробив та продовжує безпричинно, умисно, систематично вчиняти психологічне насильство по відношенню до колишньої дружини ОСОБА_9 , що призвело до психологічних фізичних та економічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Так, 02.03.2024, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи

у стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем проживання за адресою:

АДРЕСА_2 , вчинив стосовно колишньої дружини ОСОБА_6 насильство психологічного та фізичного характеру, під час якого виражався нецензурною лайкою у бік потерпілої, ліз у бійку до ОСОБА_6 , внаслідок чого завдав психологічних та фізичних страждань потерпілій, що призвело до короткочасного погіршення якості її життя, яке виразилось у відчутті страху та тривожності.

Таким чином, ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, домашнього насильства, тобто в умисному, систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

1.2 За такого формулювання ОСОБА_9 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

ІІ. Позиції учасників судового провадження

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин вказаного кримінального провадження.

У судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на три роки.

Потерпіла висловила консолідовану позицію з представником сторони обвинувачення.

Обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю, захисник просила про виправдання ОСОБА_9 у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного кримінального правопорушення.

ІІІ. Докази у провадженні, надані стороною обвинувачення

Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані майже у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Допити обвинуваченого, потерпілої та свідка

3.1.1 Допит потерпілої ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_6 суду розповіла, що із обвинуваченим у них двоє спільних дітей, наразі їх шлюб розірваний, проте вони продовжують проживати разом. Протягом останніх років досить важко сприймала поведінку колишнього чоловіка, оскільки останній зловживав спиртними напоями, не пам`ятав багатьох подій та їх наслідків. З приводу вчиненого кримінального правопорушення, вказала, що ОСОБА_9 систематично впродовж останніх 2-3 років вчиняє стосовно неї домашнє насильство, що негативно позначилось на її здоров`ї.

На запитання прокурора потерпіла показала, що 02 березня 2024 року вона проводила дозвілля у лісі разом зі своєю близькою подругою. Повернулась до помешкання близько 09-ї вечора (надалі буде сказано об 11-ій годині вечора), діти на цей час знаходились вдома разом з чоловіком. Після того, як увійшла до хати розпочався конфлікт з колишнім чоловіком ОСОБА_9 , який надалі переріс у бійку. Як повідомила потерпіла, причиною конфлікту став захід на якому вона перебувала та її відсутність вдома у пізню пору доби, у результаті чого ОСОБА_9 став висловлювати претензії, відбувались словесні перепалки. Далі, коли мала намір вийти на вулицю аби припинити цю сварку, колишній чоловік намагався завадити шляхом її затримання та вихвачуванням речей, внаслідок чого довелось захищатись та наносити удари. Згодом, після тривалого конфлікту вирішила викликати працівників поліції, котрим вдалось владнати ситуація та зрештою колишній чоловік заспокоївся. Уточнюючи події 02 березня 2024 року також додатково вказала, що бачила як того дня ОСОБА_9 випив коньяк, вживає він переважно на самоті. Переконувала, що у той день він дійсно був у стані алкогольного сп`яніння, адже з урахуванням прожитого часу має можливість відрізнити п`яного від тверезого чоловіка. З приводу інших випадків домашнього насильства, потерпіла повідомила суду про їх обставини у загальних рисах без конкретизації та не вдаючись до подробиць. Колишнього чоловіка як батька характеризувала стримано, останній з синами має хороші стосунки, проте лише за умови тверезого стану. Завершуючи відповідати на поставлені питання прокурора потерпіла також наголосила, що факт реєстрації кримінального провадження та передача справи до суду дисциплінувало її колишнього чоловіка, той навіть став менше вживати алкогольні напої.

На запитання сторони захисту потерпіла розповіла, що 02 березня 2024 року її колишній чоловік ОСОБА_9 дійсно вживав заходи для її пошуку, проте за їх домовленістю, діти у той день мали бути під його наглядом. Зазначаючи про їх сімейне життя вказала, що у шлюбі вони прожили 17 років, але ці роки не може назвати щасливими. До народження першої дитини їх соціальні стосунки були більше-менш нормальні, однак після цього, як вважає потерпіла, у колишнього чоловіка почали згасати до неї почуття. Ініціатором розірвання шлюбу була вона, оскільки довіра один до одного була втрачена. Наразі вони проживають у спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить їм на праві спільної сумісної власності порівну. Після непоодиноких випадків вчинення домашнього насильства не винаймала квартиру, адже матеріально залежала від колишнього чоловіка та з огляду на двох малолітніх дітей дозволити собі жити окремо на той час не було можливості.

На запитання головуючого судді потерпіла уточнила, що конфлікти у їх сім`ї розпочались, на її думку, після того як у 2021 році вона вийшла із декретної відпустки та почала заробляти. Колишній чоловік, котрий також працював, почав постійно висловлювати претензії, що призводили до сутичок між ними. У переважній більшості випадків саме колишній чоловік був ініціатором конфліктів, чи була вона хоч раз зачинателем сімейних сварок зазначити не змогла. З приводу події, яка відбулось 02 березня 2024 року, потерпіла доповнила свою доповідь, що конфлікт тривав з 11 вечора до 08 ранку наступного дня, поліція у цей проміжок часу приїжджала тричі, а саме домашнє насильство було вчинене в присутності дитини. Наслідком цього випадку стало те, що вона була змушена водити старшу дитину до психолога.

3.1.2 Допит свідка ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_10 вказала, що мав місце випадок у березні 2024 року, коли відбувся конфлікт між її сусідами знизу, під час якого хтось вибивав двері. Вона проживає у 19 квартирі над помешканням ОСОБА_9 та до неї періодично навідується дільничний розпитуючи про конфлікт між сусідами.

На запитання прокурора повідомила, що не бачила хто саме вибивав двері, але чула чоловічий галас, нецензурних слів не пам`ятає. Зазначені події відбувались близько 10 години вечора. Що стосується перебування ОСОБА_9 у стані сп`яніння свідок не змогла конкретно відповісти на поставлене питання.

На запитання сторони захисту свідок показала, що її квартира знаходиться не під житлом родини ОСОБА_9 , але при цьому конфлікті вона змогла почути знайомий їй чоловічий голос. До цих обставин будь-яких фактів вчинення домашнього насильства або інших сутичок між подружжям не згадала.

3.1.3 Допит обвинуваченого ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_9 суду повідомив, що потерпіла ОСОБА_6 є його колишньою дружиною, з якою він продовжує проживати за однією адресою разом із їхніми спільними дітьми. За його словами, між ним та колишньою дружиною періодично виникають конфліктні ситуації, після яких потерпіла викликала працівників поліції. Водночас обвинувачений не вважає ці ситуації проявом домашнього насильства та наполягав, що не був ініціатором конфліктів. Загалом вважає, що проблеми у родині почались після того як колишня дружина влаштувалась на роботу та стала заробляти, адже далі вона почала їздити на вечірки, за межами міста відвідувала помешкання незнайомих людей, іноді не з`являлась удома цілодобово. Оскільки діти потребували уваги матері, він був змушений звертатись до органів поліції для її пошуків, після чого отримував телефонні дзвінки з погрозами від її знайомих, згодом колишня дружина також йому повідомила про факт подружньої зради. Також ОСОБА_9 підтвердив, що дійсно неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, однак з постановами суду про притягнення його до адміністративної відповідальності він не згідний, оскільки домашнього насильства стосовно колишньої дружини не вчиняв, а значення тих судових рішень на той момент не усвідомлював. Наполягав на тому, що 02 березня 2024 року будь-якого домашнього насильства стосовно колишньої дружини не вчиняв.

На запитання прокурора повторив, що провадження у справах про адміністративні правопорушення мали місце, він брав участь у всіх судових засіданнях під час яких провину свою визнавав, повторюючи при цьому, що не розумів повністю наслідки вказаних проваджень. З приводу конфліктів та їх обставин вказав, що останніми роками з колишньою дружиною конфліктували доволі часто, алкогольні напої інколи вживав, однак чи перебував він у стані сп`яніння 02 березня 2024 року не пригадав. Загалом про день інкримінованого йому злочину пояснив, що 02 березня 2024 року близько 19 години вечора до нього у гості прийшов кум. У цей же час у квартирі також знаходився їх старший син, молодший перебував у бабусі, а колишня дружина на роботі, та й взагалі, у цей день він її не бачив. Застілля з кумом тривало близько години, опісля у нього з останнім винник незначний конфлікт, в результаті чого він вирішив поїхати переночувати до своїх батьків, де і перебував молодший син. Наполягав на тому, що 02 березня 2024 року жодних протиправних дій стосовно колишньої дружини не вчиняв, а працівники поліції у той день теж не приїжджали ані до його оселі, ані до його батьків.

На запитання свого захисника обвинувачений ОСОБА_9 детально розповів обставини за яких він був підданий адміністративному стягненню за кожен із епізодів. Зокрема, зазначаючи про подію, яка мала місце 30 квітня 2023 року обвинувачений вказав, що того дня його колишня дружина відпочивала у лісі разом із своєю подругою. Коли він приїхав її забирати відбувся незначний конфлікт, під час якого він поставив умову ОСОБА_6 , або родина або подруга, на що колишня зробила вибір на користь останньої. Того ж дня вона прийшла додому за 15 хвилин до опівночі, як наслідок конфлікт розпочатий раніше продовжився вже вдома. Опісля вона хотіла залишити помешкання, проте з огляду на пізній час та комендантську годину він намагався її зупинити. Окрім цього звертав увагу, що колишня перебувала у стані сп`яніння, діти також за цим спостерігали та просили матір залишитись. Далі після чергових спроб її заспокоїти були викликані працівники поліції, які склали адміністративні матеріали стосовно нього. З приводу 16 липня та 27 липня 2023 року зазначив, що у них з колишньою дружиною до сьогодні триває майновий спір щодо квартири та грошей. Незважаючи на те, що квартира була подарована родичами з його боку, колишня здійснювала ряд заходів аби виставити його з квартири, де він проживає із самого дитинства. Викладаючи деталі за яких було вчинене адміністративне правопорушення 24 жовтня 2023 року, ОСОБА_9 вказав, що це був останній виклик працівників поліції. При цьому ствердив, що дружина у день та час начебто вчинення домашнього насильства взагалі знаходилась на роботі. Конфлікт виник через те, що колишня викликала дітям таксі, яке мало довезти їх до якоїсь квартири, тому, як батько був проти цього. Коли вже за викликом дружини (яка знову ж таки була на роботі) прибули працівники поліції, останні не вдаючись до подробиць одразу склали стосовно нього адміністративний протокол за фактом вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини. У той самий час звернув особливу увагу, що після того, як він відмовився поставити підпис у протоколі та отримати примірник, працівник поліції склав ще один протокол за фактом вчинення домашнього насильства та непокору. Зазнаючи про підстави та передумови цих конфліктів просив взяти до уваги, що дружина йому зрадила та остання сама йому в цьому зізналась, що могло вплинути на його психоемоційний стан. Як приклад поведінки дружини розповів, що 13 січня 2022 року (за рік до виникнення постійних конфліктів) звертався до органів поліції з приводу зникнення дружини, котра поїхала на корпоративну вечірку, під час якої вона пропала. Наступного дня її знайшли у подруги, яка взагалі заперечувала факт знаходження ОСОБА_6 в її оселі. Загалом дружина була відсутня за місцем проживання з 12 до 14 січня 2022 року. Наразі їх шлюб розірваний за ініціативою колишньої дружини, яка не поставивши його до відома приховано збирала всі необхідні документи для подачі цивільного позову про розірвання шлюбу. Вважає, що як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, діти його люблять, сплачує аліменти, незважаючи навіть на проживання дітей з ним в одній квартирі. Також наполягав, що алкогольної залежності у нього немає, а працівники поліції жодного разу не перевіряли його стан сп`яніння при оформленні адміністративних матеріалів. З приводу звинувачення його у застосуванні фізичного насильства категорично заперечив, позаяк ні одного разу за довготривалий час проживання він не застосував силу стосовно колишньої дружини. На час розгляду справи у суді його колишня дружина ОСОБА_6 вживала заходів для примирення з ним, утім, з огляду на всі перелічені обставини, він не бачить перспектив для такої злагоди. Відповідаючи на останнє запитання свого захисника декілька разів повторив, що не вчиняв жодних протиправних дій стосовно своєї колишньої дружини 02 березня 2024 року.

3.2 Судом безпосередньо, повно, всебічно і неупереджено під час судового розгляду були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 лютого 2024 року відповідно до якого ОСОБА_6 повідомила, що протягом тривалого часу ОСОБА_9 вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно неї, що виражається у словесних образах, погрозах, приниження, знущання, штовхання у присутності малолітніх дітей. У цій же заяві потерпіла вказала, що 15 лютого 2024 року, приблизно о 22 год. 45 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , її колишній чоловік ОСОБА_9 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме: словесно ображав, кричав, вибивав двері, що відбулось також у присутності їх малолітніх дітей;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року у справі № 753/7083/23 відповідно до якої ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 (сто сімдесят) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року у справі № 753/13177/23 відповідно до якої ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у справі № 753/13373/23 відповідно до якої ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у справі № 753/19622/23 відповідно до якої ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень;

- копія постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2023 року у справі № 753/19623/23 відповідно до якої ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень;

- висновок судово-психологічної експертизи № 325 від 26 березня 2024 року, відповідно до якого ситуація досліджування експертом за матеріалами кримінального провадження є психотравмувальною для ОСОБА_6 . Сімейна ситуація (яка досліджується за матеріалами провадження) обумовлює у ОСОБА_6 негативні зміни в психоемоційному стані та соціальному функціонуванні (хронічна психоемоційна напруга з тривожними очікуваннями, почуттям безпорадності, переживання страху та приниженої гідності, невпевненості стосовно майбутнього з фіксованістю на сімейній ситуації, погіршення сну та якості роботи, підвищення рівня тривоги, емоційна лабільність та плаксивість, звуження кола спілкування), що знижує (погіршує) якість її поточного життя.

Також прокурором під час судового розгляду були долучені документи стосовно ОСОБА_9 , серед яких:

- копія паспорта ОСОБА_9 ;

- вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 20 лютого 2024 року, яка складена стосовно ОСОБА_9 ;

- довідка Департаменту охорони здоров?я Комунального некомерційного підтриємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» про те, що ОСОБА_9 за даними облікової документації під диспансерно-динамічним наглядом не перебуває.

ІV. Мотиви суду

Правова кваліфікація за ст. 126-1 КК України

ОСОБА_9 висунуто обвинувачення у вчиненні домашнього насильства, тобто в умисному систематичному вчиненні фізичного, психологічного та економічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне, систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Отже, для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає у вчиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у справі № 583/3295/19.

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Разом з цим, ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів.

Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК України, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Отже, факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

З огляду на викладені норми матеріального, процесуального права та судової практики, суд виходить із необхідності послідовного встановлення усіх елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Передусім, для наявності підстав для визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення цього виду, обов`язковими є:

1. наявність систематичності вчинення домашнього насильства, підтвердженої не менш як двома адміністративними рішеннями або епізодами;

2. наявність конкретного встановленого епізоду домашнього насильства, який є логічним наслідком вказаної систематичної поведінки.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне окремо дати оцінку доказам у частині наявності систематичності у діях обвинуваченого, а після цього - оцінити обґрунтованість тверджень сторони обвинувачення щодо конкретного кримінального епізоду, який інкримінується ОСОБА_9 .

Оцінка систематичності у діях обвинуваченого та допустимість доказів адміністративної відповідальності

З матеріалів цього кримінального провадження суд убачає, що потерпіла ОСОБА_6 16 лютого 2024 року звернулась із заявою до правоохоронних органів про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за систематичне вчинення домашнього насильства з 2023 року.

Здійснюючи розслідування за цією заявою, орган досудового розслідування використали матеріали, які стосувались фактів раніше вчинених ОСОБА_9 адміністративних правопорушень за частинами 1, 2 ст. 173 КУпАП стосовно цієї ж потерпілої, та за якими він вже був притягнутий до відповідальності.

Прокурор під час судового розгляду на підтвердження систематичності вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 домашнього насильства, подала суду до матеріалів кримінального провадження п`ять копій постанов Дарницького районного суду м. Києва про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Зазначені постанови датовані різними періодами протягом 2023 року.

Судові рішенні ухвалені наступним чином:

- перша постанова винесена у травні 2023 року за епізодом від 30 квітня 2023 року;

- друга та третя - у серпні 2023 року за епізодами від 16 та 27 липня 2023 року;

- четверта та п`ята в листопаді 2023 року за двома епізодами від 24 жовтня 2023 року.

Саме у такий спосіб адміністративні правопорушення були зафіксовані з інтервалами в декілька місяців.

Суд виходить із того, що систематичність означає не лише кількість актів насильства (не менше двох), але й регулярність, повторюваність та сталість такої поведінки у відносно короткий проміжок часу, тобто систематичність - це не арифметика. Поміж цього, важливим є зміст таких дій, їхній характер, а також реакція потерпілої особи на них.

Так, суд дослідив та з`ясував, що зазначені постанови стосуються різних інцидентів, між якими проходив значний час, а подекуди - жодних заяв чи звернень від потерпілої впродовж кількох місяців не надходило.

Окрім того, як слушно зазначала захисник під час судового розгляду, з аналізу змісту цих адміністративних матеріалів вбачається, що протоколи складались формально, без належної перевірки обставин, часто - за відсутності будь-яких фізичних чи психологічних наслідків для потерпілої. У низці випадків поліція фіксувала подію лише через сам факт виклику, а не на підставі встановлення реального складу правопорушення.

Отже, ця періодичність не свідчить про сталість агресивної поведінки чи її прогресування з боку обвинуваченого ОСОБА_9 , а радше про поодинокі побутові конфлікти, які вирішувались шляхом виклику поліції.

Суд також звертає особливу увагу, що потерпіла ОСОБА_6 впродовж усього судового розгляду жодного разу не посилалась на адміністративні матеріали, які прокурор подала як підтвердження систематичності. Під час свого допиту вона не згадувала відповідні дати, не описувала обставини складення адміністративних протоколів і не пов`язувала їх із будь-якими проявами домашнього насильства з боку обвинуваченого. Така поведінка свідчить або про відсутність впевненості в суттєвості цих подій, або про формальний характер їхнього документування, що ще більше підсилює сумніви суду у доведеності систематичності дій обвинуваченого ОСОБА_9 .

Зі свого боку обвинувачений ОСОБА_9 надав пояснення щодо кожного з цих епізодів, висвітлених у постановах, які не були спростовані стороною обвинувачення жодним доказами.

У цьому контексті заслуговує на увагу також і те, що навіть після складання адміністративних протоколів, на які посилається обвинувачення для підтвердження ознаки систематичності, обвинувачений ОСОБА_9 та потерпіла продовжували спільно проживати в одному житловому приміщенні. Така обставина є нетиповою для випадків, коли особа систематично вчиняє домашнє насильство, і радше свідчить про побутове співіснування, пов`язане зі складними сімейними обставинами, а не про прояв стійкої протиправної поведінки.

Більше того, подання потерпілою цивільного позову про розірвання шлюбу хронологічно збігається з першим зафіксованим конфліктом, а завершення конфліктних ситуацій відбулося одночасно з фактичним припиненням подружніх відносин.

Усі зафіксовані епізоди припали на період перед розлученням або невдовзі після нього.

У той же час, як встановлено із пояснень сторін, на момент проведення судового розгляду, тобто через понад рік після розірвання шлюбу, обвинувачений і потерпіла продовжують проживати разом.

Також встановлено, що потерпіла неодноразово сама ініціювала процес примирення з обвинуваченим.

Крім того, суд враховує, що стороною захисту було долучено постанову про закриття адміністративного провадження, складеного у листопаді 2023 року за ст. 173-2 КУПАП стосовно обвинуваченого.

Зазначена постанова набрала законної сили та засвідчує, що навіть формально зафіксований факт не був визнаний органом судової влади як вчинене адміністративне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, що додатково спростовує твердження про систематичність поведінки обвинуваченого.

Вказане, на переконання суду, підтверджує відсутність у поведінці ОСОБА_9 ознак стійкої агресії, домінування або систематичного насильства щодо потерпілої. Конфлікти між сторонами мали побутовий, ситуативний характер і були зумовлені напруженістю в період розірвання шлюбу, а не постійною злочинною мотивацією.

Загалом оцінюючи долучені копії судових рішень суд не може залишити поза увагою наступні обставини.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення відповідно до ст. 86 КПК України.

Попри те, що кримінальний процесуальний закон не визначає критеріїв допустимості доказів у контексті реалізації приписів ст. 86 КПК України, вони визначені в доктрині кримінального процесуального права: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних (постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 25.09.2023 у справі № 208/2160/18).

Стаття 99 КПК України регулює, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ (ч. 3 ст. 99 КПК України).

Частина 5 ст. 99 КПК України передбачає, що для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, якщо: 1) оригінал документа втрачений або знищений, крім випадків, якщо він втрачений або знищений з вини потерпілого або сторони, яка його надає; 2) оригінал документа не може бути отриманий за допомогою доступних правових процедур; 3) оригінал документа знаходиться у володінні однієї зі сторін кримінального провадження, а вона не надає його на запит іншої сторони.

Згідно з усталеною судовою практикою неправильно засвідчені або незасвідчені копії документів є недопустимими доказами фактичних обставин справи. Хоч кримінальний процесуальний кодекс не містить вичерпного порядку завірення копій, суди часто орієнтуються на загальні підходи, сформульовані в інших юрисдикціях, зокрема адміністративній.

Так, КАС у складі Верховного Суду у справі № 160/7887/18 указав, що для аналізу питання завірення документів у копіях слід брати до уваги, що серед іншого, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій». Так як під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документу, відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.

Суд виходить із викладеної позиції вищої судової інстанції саме як орієнтир правозастосування.

Також не менш важливим є те, що природа документів стосується судових рішень, тому суд звертається і до положень ч. 5 ст. 9 Закону України «Про доступ до судових рішень», з яких вбачається, що копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною службовою особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати.

Таким чином, копії будь-яких документів, у тому числі судових рішень, мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовленні з оригіналів цих документів.

Проте, суд відзначає, що всі копії долучених судових рішень щодо факту притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності не засвідчені належним чином, адже не містять печаток суду, підписів відповідальних осіб апарату суду та дати їх засвідчення.

Жодну обставину, що перешкоджала прокурору отримати процесуальні документи відповідно до встановленого порядку суду не було вказано.

До того ж, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 93 КПК України).

Крім тих обставин, що копії постанов Дарницького районного суду м. Києва надані прокурором у незасвідчених копіях, джерело походження вказаних копій взагалі не є відомим суду, оскільки у матеріалах провадження відсутні протоколи слідчих дій, а також відомості щодо вчинення слідчим дій щодо витребування або отримання вказаної інформації або проведення інших процесуальних дій, і матеріали провадження взагалі не містять інформації як слідчий і у який спосіб отримав вказані копії судових рішень, а прокурор обов`язок доведення допустимості цих копій в порядку КПК України у судовому засіданні не виконала.

Зважаючи на все викладене, суд вважає, що зазначені копії судових рішень не є належними та допустимими доказами, з огляду на відсутність засвідчення їх копій у невстановленому законом порядку, не наведення способу та правових підстав отримання останніх стороною обвинувачення, а отже вказані документи отримані стороною обвинувачення не у порядку, встановленому цим Кодексом, як наслідок є недопустимими доказами і не можуть бути прийняті судом до уваги та покладені в основу цього вироку.

Зазначений висновок суду цілком узгоджується із сталою судовою практикою (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду № 202/1310/16-к від 22.04.2021).

Така сукупність обставин виключає можливість визнання дій обвинуваченого такими, що мають ознаки систематичного домашнього насильства в розумінні статті 126-1 КК України.

Таким чином, за відсутності ознаки систематичності, що є необхідною складовою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, суд дійшов висновку про відсутність об`єктивної сторони інкримінованого діяння, а отже й про відсутність складу злочину в цілому.

Також суд вважає за доцільне не давати оцінки іншим елементам складу злочину (суб`єктивній стороні, наявності умислу, причинному зв`язку тощо), оскільки рішення про виправдання ґрунтується саме на недоведеності ключового елементу складу кримінального правопорушення, що водночас відсутність хоча б одного з елементу зі складу кримінального правопорушення є достатнім для ухвалення рішення про виправдання особи.

Разом із тим, з метою повноти оцінки доказової бази, а також з огляду на принцип всебічності судового розгляду, суд вважає за необхідне надати оцінку іншим доказам, зокрема щодо обставин, викладених в обвинувальному акті як окремий епізод події, що за твердженням сторони обвинувачення, мав місце 02 березня 2024 року.

Оцінка доказів щодо епізоду з висунутого обвинувачення від 02 березня 2024 року

Суд звертає особливу увагу на обставини, які стосуються встановлення дати інкримінованого кримінального правопорушення, що у цьому випадку є ключовим для доведення складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Як вже зазначав суд вище у цьому вироку, 16 лютого 2024 року потерпіла ОСОБА_6 звернулась до правоохоронних органів із заявою, у якій повідомила про вчинення щодо неї домашнього насильства 15 лютого 2024 року. За результатами цієї заяви було внесені відомості до ЄРДР за № 0001091 від 17.02.2024.

Проте, що найголовніше, у складеному прокурором обвинувальному акті вказано, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, не 15 лютого, а 02 березня 2024 року.

У той же час, жодних нових заяв від потерпілої щодо цієї дати у матеріалах провадження не міститься, так само як і будь-якої інформації про внесення окремих відомостей до ЄРДР за новим епізодом.

Отже, суд констатує, що потерпіла ОСОБА_6 звернулася із заявою до правоохоронних органів про вчинення щодо неї кримінального правопорушення 15 лютого 2024 року, тобто до дати, вказаної в обвинувальному акті як день вчинення кримінального епізоду.

Вказане свідчить про грубе порушення логіки викладення подій у матеріалах обвинувачення та про наявність істотних суперечностей у доказовій базі сторони обвинувачення.

Далі, оцінюючи показання надані суду, зокрема потерпілої, суд враховує, що вони були нечіткими та не містили конкретного опису обставин події, яка, за версією обвинувачення, мала місце 02 березня 2024 року.

Так, потерпіла ОСОБА_6 у своїх поясненнях лише загально вказувала на психологічний тиск з боку обвинуваченого, не змогла назвати точного часу, конкретних слів чи дій, які могли б свідчити про вчинення домашнього насильства саме у вказану дату.

Додатково слід звернути увагу на те, що потерпіла вказувала на те як 02 березня 2024 року, під час конфлікту з обвинуваченим, до них тричі приїжджали працівники поліції у зв`язку з вчиненням щодо неї домашнього насильства.

Водночас у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які підтвердження викликів поліції або реагування правоохоронних органів у вказану дату.

Ані протоколів, ані рапортів, ані інших документів, які б засвідчували приїзд поліції чи фіксацію події 02 березня 2024 року, не надано.

У зв`язку з цим суд не має підстав вважати зазначені обставини достовірно підтвердженими. При цьому, як вже вказував суд, заява до правоохоронних органів від потерпілої була подана 16 лютого 2024 року, тобто до дати, на яку вона згодом посилалася у своїх показаннях, що свідчить про їх ненадійність і процесуальну неузгодженість.

Показання свідка ОСОБА_10 - сусідки, яка проживає поверхом нижче, зводилися до того, що вона чула крики з квартири, однак не бачила самих подій, не змогла підтвердити, хто саме кричав, коли саме це відбувалося, і чи були ці крики проявом конфлікту, пов`язаного з насильством.

Отже, свідчення єдиного свідка є узагальненими, носить характер суб`єктивного сприйняття звукового фону в житловому будинку і не може бути використане як безпосередній доказ на підтвердження конкретного кримінального епізоду, який начебто мав місце 02 березня 2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_9 у суді надав послідовні та розгорнуті показання, згідно з якими 02 березня 2024 року він перебував разом із кумом, своєї дружини у той день не бачив і відповідно жодних дій щодо неї не вчиняв, а вдома взагалі не ночував.

Ці показання не були спростовані стороною обвинувачення жодним належним доказом, ба більше, надана прокурором доказова база є недостатньою навіть для встановлення беззаперечного факту перебування ОСОБА_9 на місці події у день інкримінованого епізоду.

Таким чином, сукупність вказаних свідчень не дозволяє встановити факт вчинення ОСОБА_9 домашнього насильства 02 березня 2024 року з достатнім рівнем доказової переконливості, адже доводи потерпілої та свідка - не є конкретними та достовірними, на відміну від показань обвинуваченого.

Даючи оцінку висновку судово-психологічної експертизи, проведеної щодо потерпілої ОСОБА_6 , який долучено стороною обвинувачення до матеріалів справи, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що висновок експерта не має наперед установленоі? сили та переваги над іншими джерелами доказів, однак підлягає перевірці и? оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному и? об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована відповідним рішенням суду (про це у своїй постанові від 05 червня 2024 року зазначила колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 490/10276/18).

Як встановлено судом, вказаний висновок судово-психологічної експертизи містить загальні формулювання, що стосуються ймовірного переживання негативних емоцій, напруження, страху або психологічного дискомфорту потерпілої ОСОБА_6 , однак у ньому відсутні будь-які конкретні відомості щодо часу, тривалості чи обставин виникнення цих станів.

Фактично експерт констатує лише суб`єктивний стан підекспертної на момент проведення дослідження, не встановлюючи його причинного зв`язку із поведінкою ОСОБА_9 в межах конкретного епізоду, зокрема, події від 02 березня 2024 року.

Поміж цього, у висновку також не ідентифіковано жодного конкретного випадку психологічного впливу, не наведено опису подій, висловлювань чи дій, які могли б бути кваліфіковані як домашнє насильство.

Найголовніше, вказаний висновок ґрунтується переважно на матеріалах кримінального провадження, зокрема на протоколах допитів потерпілої та свідка, яким суд уже надав критичну оцінку, що істотно знижує доказову вагу цього висновку.

У зв`язку з цим суд вважає, що зазначений експертний висновок не може розглядатися як належний і достатній доказ підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_9 , а його формулювання мають оціночний, гіпотетичний характер, що взагалі суперечить принципам допустимості доказів, закріпленим у ст. 86 КПК України.

Звідси випливає, що надані стороною обвинувачення докази, що стосуються епізоду 02 березня 2024 року, як такі, що не підтверджують обставин кримінального правопорушення належним чином. Потерпіла не змогла надати конкретного, послідовного опису подій, які б однозначно свідчили про вчинення домашнього насильства саме в цей день, а її свідчення загалом носять абстрактний і суб`єктивний характер. Показання свідка-сусідки, яка повідомила лише про «чула крики», є надто загальними, позбавленими чіткої просторово-часової визначеності, і не дають можливості встановити факт правопорушення. Натомість обвинувачений надав послідовні та логічні пояснення, зазначивши, що 02 березня перебував поза домом, і жодних контактів із дружиною того дня не мав - і ці відомості не були спростовані. Висновок судово-психологічної експертизи, наданий у справі, також не може вважатися переконливим доказом, оскільки містить узагальнені формулювання без чіткої прив`язки до подій, дій обвинуваченого чи конкретної дати, що знижує його доказове значення.

У сукупності ці обставини не дають змоги вважати доведеним факт вчинення домашнього насильства в межах епізоду, на який посилається обвинувачення.

З огляду на вказане, обвинувачення щодо події, яка нібито мала місце 02 березня 2024 року, не підтверджується жодними належними, допустимими та достовірними доказами, що унеможливлює визнання цього епізоду доведеним у межах кримінального провадження.

V. Висновок суду

Суд наголошує, що домашнє насильство є однією з найбільш гострих соціальних проблем сучасного суспільства, що впливає на фізичний, психологічний та емоційний стан постраждалих осіб. Це явище руйнує не лише індивідуальні долі, але й основи суспільних відносин, породжуючи атмосферу страху та недовіри в родинах.

На превеликий жаль, у багатьох випадках справжні акти домашнього насильства в Україні лишаються без належної уваги та реагування з боку правоохоронних органів, тоді як формальні конфлікти, у яких відсутній склад злочину, можуть бути використані як інструмент впливу або тиску в особистих стосунках, зокрема, в контексті розірвання шлюбу, суперечок щодо дітей, майна, як у цьому конкретному випадку, тощо.

У нашому випадку незважаючи на наявність певних конфліктів у родині, не встановлено, що ОСОБА_9 є особою, схильною до жорстокої або навмисно насильницької поведінки. Навпаки, з матеріалів справи та його особистих пояснень вбачається, що він є працездатним, законослухняним громадянином, який виконував свої сімейні обов`язки та бере участь у вихованні і забезпеченні дітей. За його словами, погіршення відносин у сім`ї почалося після того, як дружина вийшла з декрету і, за словами самого обвинуваченого, зрадила йому, через що конфлікти між подружжям стали частішими. Водночас у матеріалах кримінального провадження не міститься жодного доказу про те, що ці конфлікти переходили межу звичайної побутової сварки - за винятком випадків, які були формально кваліфіковані як адміністративні правопорушення, часто лише через сам факт виклику поліції, без реального аналізу обставин.

Варто підкреслити, що не кожен сімейний конфлікт є проявом кримінального діяння, і що застосування кримінального закону потребує високих стандартів доказування, об`єктивності та поваги до прав обвинуваченого. Неприпустимо формувати обвинувальний акт на підставі припущень, недостовірних джерел або особистих мотивів учасників конфлікту.

Як вважає суд, в цьому кримінальному провадженні не було дотримано стандарту об`єктивності при збиранні доказів, а наявна доказова база не відповідає вимогам достатності, достовірності та переконливості. Обвинувачення за статтею 126-1 КК України, яке базується на нібито систематичному вчиненні домашнього насильства, не знайшло належного підтвердження під час судового розгляду. Відсутність доказів, які підтверджують регулярність насильницьких дій, тривалий проміжок часу між окремими епізодами, а також недоведеність епізоду, що нібито мав місце 02 березня 2024 року, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 не може бути визнаний винним у вчиненні систематичного домашнього насильства.

Враховуючи невідповідність фактичних обставин і наданих доказів, суд, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, зокрема верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши всі сумніви на користь обвинуваченого, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_9 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

У разі не доведення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення ухвалюється виправдувальний вирок (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).

У підсумку слід визнати, що за результатами судового розгляду сторона обвинувачення не надала належних, допустимих і достатніх доказів для доведення вини обвинуваченого ОСОБА_9 поза розумним сумнівом, як того вимагає ст. 17 КПК України. Обвинувальні твердження ґрунтувалися переважно на припущеннях та суперечливих доказах, які не витримали критичної оцінки в сукупності з іншими матеріалами справи. Натомість сторона захисту здійснила обґрунтовану, логічно послідовну та засновану на законі правову позицію, яка була належним чином підтверджена доказами, поданими у процесі.

Це дає суду підстави дійти єдиного можливого у цій справі процесуального рішення - визнати обвинуваченого ОСОБА_9 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалити виправдувальний вирок.

VI. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання про вирішення долі речових доказів у порядку ст. 100 КПК України перед судом не порушувалось.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 2, 7, 9, 17, 84, 89, 91, 94, 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та виправдати у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Поновити ОСОБА_9 у правах, в яких він був обмежений у рамках кримінального провадження № 0001091 від 17.02.2024.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Питання про вирішення долі речових доказів у порядку ст. 100 КПк України перед судом не порушувалось.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_11