№707/2479/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000042 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньою освітою, на момент вчинення злочину військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді такелажника 3 відділення 2 взводу такелажної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 31.01.2023 року близько 17 год. 45 хв. в порушення вимог підпункту «а» пункту 2.1 та пунктів 10.1, 11.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , права керування яким не мав, та рухаючись по вулиці Гагаріна в селі Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, зі сторони села Кумейки Черкаського району Черкаської області в напрямку центральної частини села Яснозір`я, перевищив дозволену швидкість руху у населеному пункті, перед перестроюванням та зміною напрямку руху керованого ним автомобіля ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проїжджаючи біля будинку №12 по вулиці Гагаріна в селі Яснозір`я Черкаського району Черкаської області, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка рухалася по проїзній частини вулиці Гагаріна в попутному напрямку руху з автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 , внаслідок чого, пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми голови та тулуба, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку. Зазначена травма представлена у вигляді синців та саден на обличчі, крововиливів в м`які покрови голови з боку внутрішньої їх поверхні, перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу під м`які мозкові оболонки, перелому кісток носа, перелому хребта з ушкодженням спинного мозку та крововиливами в оточуючі до перелому м`які тканини, забою легень, забою жирової клітковини правої нирки, правобічного гемотораксу. Вказані вище сполучена травма виникла від дії тупих предметів, незадовго до настання смерті та, відповідно до висновку судово - медичної експертизи Комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» №03-01/96 від 01.02.2023, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок якої, ОСОБА_5 загинула на місці пригоди. Відповідно до зазначеного висновку експерта, між вказаною травмою та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок. Зазначена сполучена травма могла внаслідок наїзду легковим автомобілем.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , а саме: вимог п. 10.1 та п. 11.3 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_5 , що підтверджується висновком експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №КСЕ-19/124-23/7655-ІТ від 25.07.2023.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показів обвинуваченого, потерпілої, свідка та ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні доказах, які суд вважає належними, допустимими та переконливими у скоєнні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав повністю та пояснив, що щиро розкаюється у скоєному, що не бажав такого наслідку своїх дій, жалкує що так сталося та не бажає давати покази з приводу обвинувачення, зазначивши що повністю погоджується з встановленим розслідуванням обставинами.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд вважає що вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, повністю стверджується наступними, зібраними в ході досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):

- протокол огляду місця ДТП від 31.01.2023 за участю автомобіля «Volkswagen Passat» та фото-таблиці і план-схеми до нього, яким зафіксовано дорожню обстановку на місці події;

- протокол проведення слідчого експерименту від 31.01.2023 за участю ОСОБА_4 в ході якого останній вказав розташування транспортного засобу на проїжджій частині та пішохода в момент ДТП та механізм його спричинення;

- висновок судово-медичної експертизи № 03-01/96 від 01.02.2023, яким встановлено причину смерті потерпілої та наявність у потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень;

- висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/124-23/1815-ІТ від 13.06.2023, яким встановлено, що до моменту ДТП рульове керування, ходова частина та робоча гальмівна системи автомобіля «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 знаходилися в працездатному стані;

- прокол огляду транспортного засобу від 03.07.2023, яким оглянуто автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 та встановлено наявні ушкодження;

- висновок судово-медичної експертизи № 03-01/96/10 від 19.07.2023, яким встановлено наявність у потерпілої ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та положення потерпілої в момент первинного контакту з автомобілем;

- висновок комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної №КСЕ-19/124-23/7655-ІТ від 25.07.2023, яким встановлено, що місце наїзду на пішохода, мінімальну швидкість руху транспортного засобу, та невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам ПДР що стало причиною даної дорожньо-транспортної події.

Вищевказані докази відкриті учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України.

Крім цього вина обвинуваченого доводиться показаннями потерпілої та свідка, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка суду повідомила, що 31 січня 2023 вона була на навчанні у м. Черкасах, коли близько 18 години їй зателефонував слідчий та повідомив про ДТП під час якого загинула жінка і по її опису зрозуміла що це її мати. За 30 хв до цього мама їй телефонувала то повідомляла, що повертається додому по АДРЕСА_2 . На наступний день вона повернулась додому з навчання, а на наступний день був похорон мами. Витрати на поховання оплатила родина обвинуваченого, на даний час вона до обвинуваченого матеріальних претензій не має та просила його суворо не карати та не позбавляти волі;

- показами свідка ОСОБА_7 , який суду повідомив, що 31 січня 2023 року в вечірній час подзвонив ОСОБА_8 та повідомив, що збив людину. Він підійшов на вказане ним місце і побачив що прибула швидка допомога, працівники ВСП та поліції. Його запросили бути понятим де вони з слідчим заміряли розташування автомобіля, все відповідало тому що заміряли. На місці також був ОСОБА_9 який як він зрозумів був пасажиром в автомобілі. ОСОБА_10 пояснював що виявив пішохода та почав гальмувати, але було слизько і не зміг уникнути наїзду.

За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (щире каяття, відшкодування заподіяної шкоди);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів;

особу обвинуваченого: який винним себе визнав, заподіяну шкоду відшкодував; раніше не судимий; під наглядом лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк та з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України. Разом з цим, враховуючи що обвинувачений є раніше не судимим, вчинив вперше не умисний злочин, думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, суд приходить до обґрунтованого переконання про можливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначає покарання з застосуванням ст. 75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків визначених ст. 76 КК України. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Адже, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов у даному провадженні не заявлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Арешт накладений на транспортний засіб яким керував обвинувачений та належний ОСОБА_11 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2023 підлягає скасуванню за збігом потреби.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, ст.ст. 74, 49 КК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

Автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні на майданчику зберігання ТЗ ГУНП в Черкаській області по вул. Лесі Українки, 1 м. Черкаси - повернути власнику ОСОБА_11 за належністю.

Арешт на автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_2 накладений ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.02.2023 - скасувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 3824 (три тисячі вісімсот двадцять чотири) грн. 00 коп.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1