Справа №592/1912/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/158/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами особи, щодо якої розглядається питання про екстрадиційний арешт Бена Левента фон Ромбса та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року, якою до громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (екстрадиційний арешт),

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року, на задоволення клопотання керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_10 , до громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (екстрадиційний арешт), строком на 60 днів.

Строк екстрадиційного арешту рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 , тобто, з 05 лютого 2025 року.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, особа, щодо якої розглядається питання про екстрадиційний арешт ОСОБА_9 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року, скасувати дане рішення, постановити нове, яким у задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Захисник в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді про обрання ОСОБА_11 фон Ромбсу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінити, застосувавши до останнього запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

В обґрунтовування пропуску строку, ОСОБА_9 посилається на те, що 07 лютого 2025 року слідчий суддя обмежився оголошенням лише резолютивної частини оскаржуваної Ухвали, а повне судове рішення мало бути проголошене 11 лютого 2025 року. Після судового засідання він не отримав ухвалу у перекладі на німецьку мову, не мав змоги скористатися послугами перекладача та подати до суду клопотання українською мовою про видачу йому копії судового рішення у перекладі на німецьку мову.

Вказані причини просить визнати поважними та поновити йому строк на апеляційне оскарження вищезазначеної ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року.

В обґрунтовування своїх апеляційних вимог, ОСОБА_9 посилається на те, що при затриманні було істотно порушено його права, передбачені кримінальним процесуальним законодавством, оскільки йому не було забезпечено участь перекладача і його підпис про те, що він цього не потребує, такі порушення не спростовує.

Крім того, як зазначає апелянт, дане клопотання було подано з порушенням правил територіальної юрисдикції, з огляду на те, що до його матеріалів додано копію протоколу про затримання, з якого вбачається, що він (Бен Левент фон Ромбс) був затриманий 05 лютого 2025 року о 13 год. 10 хв. на підставі Наказу про арешт Суду першої інстанції Бамбергу № 1 Gs 1865/23 від 28 липня 2023 року. Разом з тим, до клопотання не долучено жодних відомостей про те, що він на час подання клопотання утримувався під вартою в межах територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, що свідчить про не дотримано вимог, передбачених ч. 1 ст. 584 КПК України.

Також, апелянт вказує, що у клопотанні про екстрадиційний арешт прокурор посилається на те, що до Офісу Генерального прокурора 14 жовтня 2023 року та 26 січня 2024 року надійшли запити Федерального відомства юстиції Федеральної Республіки Німеччина про взяття його під варту та видачу для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, разом з тим, до матеріалів клопотання не додано належно засвідченої копії цих запитів, на копії запиту про екстрадицію міститься лише відбиток печатки «Зі скриньки 08 лютого 2024 року». При цьому, копії документів не прошиті, не містять відмітки про відповідність усіх сторінок правильному перекладу, крім того, ні до матеріалів клопотання, ні в судовому засіданні прокурором не надано копії запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідченої центральним органом України для можливості ознайомитися з ним та пересвідчитись у існуванні такого документа чи приєднати до матеріалів клопотання, що вказує на наявність підстав для відмови у екстрадиції, що не були предметом екстрадиційної перевірки.

Крім того, апелянт зазначає, що у клопотанні прокурора вказано, що у ході екстрадиційної перевірки, проведеної Київською міською прокуратурою за дорученням Офісу Генерального прокурора, було встановлено, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 08 серпня 2022 року, перебував у відрядженні для участі у виконанні бойових завдань, у тому числі з 13 липня 2023 року по 21 листопада 2024 року, у військовій частині НОМЕР_2 , звідки вибув у місце постійної дислокації до військової частини НОМЕР_1 , проте, фактично, предметом даної перевірки було лише проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до повідомлення цієї військової частини від 30 грудня 2024 року інформація про те, що видача особи може суперечити інтересам національної безпеки України, відсутня, при цьому, інформація, чи не суперечить інтересам національної безпеки України його екстрадиція, у зв`язку з його службою у військовій частині НОМЕР_2 в період 2023-2024 років, інформація у клопотанні та у результатах екстрадиційної перевірки, також відсутня.

На думку апелянта, його екстрадиція суперечить інтересам національної безпеки України, а тому підстави для задоволення клопотання прокурора відсутні.

Крім того, про його місце перебування в Україні було достовірно відомо правоохоронним органам, а тому, висновок слідчого судді про те, що він переховувався від правоохоронних органів ФРН та України, є помилковим. При цьому, на час подання клопотання, ним вирішувалося питання про укладення нового контракту про проходження військової служби в Україні і саме під час узгоджень умов контракту його було затримано.

В обґрунтовування своїх апеляційних вимог, захисник ОСОБА_8 посилається на те, що висновок слідчого судді про те, що існує досить високий ризик втечі ОСОБА_9 , оскільки він тривалий час не проживає на території держави, яка його розшукує, перебуває в міжнародному розшуку, й знаючи про це, залишив місце свого проживання в м. Києві, і не зміг пояснити, де перебував до часу затримання, не відповідає обставинам справи. Так, ОСОБА_9 дійсно тривалий час не перебував на території Німеччини у зв`язку з тим, що з березня 2022 року перебував на території України, з 08 серпня 2022 року по 25 листопада 2024 року проходив військову службу по контракту в ЗСУ, до останнього дня брав участь у бойових діях, має бойові поранення та відзнаки, і про це зазначено в тексті клопотання прокурора, проте ніяк не відображено в оскаржуваній ухвалі. Після звільнення з лав ЗСУ, Бен Левент фон Ромбс повернувся до того, чим займався в Україні з березня по серпень 2022 року - співпрацював з волонтерськими організаціями, займався волонтерською діяльністю, а тому, висновок суду про те, що останній не працевлаштований, не відповідає дійсності, як і не відповідає дійсності висновок про те, що він не має постійного місця проживання в Україні спростовується наявним в матеріалах справи безстроковим Договором оренди житла -квартири в м. Києві, в якому ОСОБА_12 фон Ромбс прямо зазначений в якості особи, що має право і користуватися цією квартирою. Офіційне спільне проживання Бена Левента фон Ромбса з його нареченою ОСОБА_13 , з якою він заручився і збирається укласти шлюб, свідчить про наявність у нього сталих соціальних зв`язків.

При цьому, як вказує захисник, ОСОБА_9 дійсно знав, що проти нього порушені кримінальні справи у ФРН і для вирішення питань з правоохоронними органами уклав угоду з німецьким адвокатом, однак, про те, що ФРН порушила в Україні питання екстрадиції, останній не знав і про результати розгляду цього питання його ніхто не повідомляв. Крім того, ОСОБА_9 не знав про рішення правоохоронних органів України про оголошення його у розшук, і прокурором з цього приводу не надано жодного доказу в суді.

За таких обставин, як вказує захисник, висновок слідчого судді про те, що ОСОБА_9 може переховуватись він правоохоронних органів ФРН та України, є необґрунтованим, крім того, прокуратурою не надано жодного доказу, який би характеризував Бена Левента фон Ромбса з негативного боку під час його перебування в Україні з березня 2022 року по лютий 2025 року, в матеріалах справи відсутні свідчення невиконання чи уникнення останнім виконання умов контракту з ЗСУ, рахуючи і перебування його у відрядженні на лінію зіткнення, що вказує на відсутність підстав вважати, що він буде уникати судових процедур у ФРН, де нічого не буде загрожувати ні його життю ні здоров`ю.

Таким чином, на думку захисника, висновки слідчого судді щодо наявних ризиків по справі є невиправданими й такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 на підтримку як клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, так і доводів та вимог поданих апеляційних скарг, позицію прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив залишити її без зміни, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи клопотання та апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно п.2 ч.1 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а згідно п. 3 ч. 2 цієї статті апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення був пропущений ОСОБА_9 з поважних причин та підлягає поновленню, а що стосується апеляційних доводів та вимог останнього та його захисника ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту, слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), у тому числі порядок застосування екстрадиційного арешту, врегульовано спеціальними нормами КПК України, які містять у Главі 44 КПК Розділу ІХ.

Пункт 9 ч. 1 ст. 541 КПК України передбачає визначення терміну «екстрадиційний арешт», відповідно до якого екстрадиційний арешт це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. Прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту

Положеннями ч. 1 ст. 584 КПК України встановлено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Згідно ч. 10 ст. 584 КПК України, екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

При цьому, ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, визначено, що видача для притягнення до кримінальної відповідальності провадиться за такі діяння, які за законами запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких передбачається покарання у виді позбавлення волі на термін не менше одного року або більш тяжке покарання.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, до слідчого судді Ковпаквіського районного суду м. Суми, звернувся керівник Сумської обласної прокуратури з клопотанням, в якому просив застосувати до громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_9 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (екстрадиційний арешт) строком на 60 днів з моменту затримання.

Свої вимоги ініціатор клопотання обґрунтовував тим, що до Офісу Генерального прокурора 14 жовтня 2023 року та 26 січня 2024 року надійшли запити Федерального відомства юстиції Федеративної Республіки Німеччина про тимчасове взяття під варту та видачу ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів. У зв`язку з цим, 31 грудня 2024 року, виконувачем обов`язків Генерального прокурора ОСОБА_14 прийнято постанову про видачу особи (екстрадицію), відповідно до якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію) до Федеративної Республіки Німеччина громадянина цієї держави Бена Левента фон Ромбса Працівниками УКР ГУНП в Сумській області відповідно до доручення Офісу Генерального прокурора №19/1/2-29766-23 від 31 грудня 2024 року, на підставі статей 208, 582 КПК України 05 лютого 2025 року о 13 год.10 хв. за адресою м. Суми Покровська площа, 5, було затримано громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_9 , щодо якого надійшли запити Федерального відомства юстиції Федеративної Республіки Німеччина про тимчасове взяття під варту та видачу для притягнення до кримінальної відповідальності, з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, оскільки існує ризик того, що останній, перебуваючи на волі, намагатиметься уникнути видачі та в подальшому притягненні до кримінальної відповідальності на території Федеративної Республіки Німеччина, що в свою чергу перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію.

Перевіряючи обґрунтованість вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що відповідно до запитів Федерального відомства юстиції Федеративної Республіки Німеччина про тимчасове взяття під варту та видачу для притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ст. 184b абз. 1 №1 (редакція від 01 січня 2021 року) (розповсюдження дитячої порнографії), ст. 184b абз. З (володіння дитячою порнографією), 53 Кримінального кодексу Федеративної Республіки Німеччина, ст. 22а абз. 1 №6 (володіння бойовою зброєю без передбаченого законом дозволу) Закону про контроль над бойовою зброєю разом з №50 додатку до ст. 1 абз. 1 Закону про контроль над бойовою зброєю (список бойової зброї), ст. 16 абз. 1 (дезертирство) Закону про відповідальність за військові злочини; ст. 177 абз. 6 №1, абз. 8 №1, 2, абз. 7 №3 (зґвалтування, пов`язане з приниженням жертви, з використанням іншого небезпечного засобу, а також, що ставить жертву під загрозу серйозної шкоди її здоров`ю - З епізоди), ст. 201а абз. 1 №2, 4 (створення, передача, та використання без дозволу зображення особи, які демонструють безпорадність іншої особи і тим самим порушують дуже особисту сферу життя, та робить його доступним для третьої особи), ст. 224 абз. 1 №1, 2, 3, 5, 52, 53 (завдання тілесних ушкоджень шляхом надання шкідливих для здоров`я речовин, із застосуванням го небезпечного знаряддя, за допомогою підступного нападу, шляхом дії, що загрожує життю) Кримінального кодексу Федеративної Республіки Німеччина, за які, у разі доведеності вини, останньому загрожує суворе покарання.

При цьому, з врахуванням того, що ОСОБА_9 тривалий час не проживає на території держави, яка його розшукує, перебуває у міжнародному розшуку, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки в Україні, утриманці та родина, він не має постійного місця проживання, не працевлаштований, а також те, що йому загрожує суворе покарання, у разі доведеності вини, слідчий суддя визнав доведеним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що останній, у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватись від правоохоронних органів України, уникнути видачі та подальшому притягненні його до кримінальної відповідальності на території Федеративної Республіки Німеччина, що перешкодить виконанню Україною запиту про його екстрадицію.

Саме за наявності вказаних обставин, слідчий суддя і визнав доведеною неможливість застосування до Бена Левента фон Ромбса більш м`якого запобіжного заходу та задовольнив вимоги поданого прокурором клопотання.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, правильність такого висновку слідчого судді доводами апеляційної скарги захисника, жодним чином не спростовано, оскільки останніми не наведено безумовних та беззаперечних обставин, які унеможливлюють застосування екстрадиційного арешту до особи, яка вчинила кримінальні правопорушення за межами України, та які повинні враховуватися у сукупності з всіма іншими обставинами, з якими КПК України пов`язує можливість застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт), з огляду на те, що такі заходи спрямовані виключно на виконання і реалізацію державою Україна своїх міжнародних зобов`язань, як договірною стороною, хоча і шляхом певного обмеження особистих прав Бена Левента фон Ромбса.

Що стосується апеляційних доводів Бена Левента фон Ромбса стосовно того, що при затриманні йому не було забезпечено перекладача, то колегія суддів зауважує, що згідно даних долученого до клопотання протоколу затримання, 05 лютого 2025 року останнього , відповідно до доручення Офісу Генерального прокурора №19/1/2-29766-23 від 31 грудня 2024 року, було затримано в порядку, визначеному ст.ст. 208, 582 КПК України.

У вказаному протоколі затримання детально відображено підстави затримання, роз`яснено ОСОБА_9 його права та обов`язки, у тому числі права, передбачені ст. 581 КПК України, в тому числі, зокрема, і право робити заяви, заявляти клопотання, користуватися послугами перекладача, від чого останній відмовився, поставивши особистий підпис, і за наслідками складення протоколу затримання заяв, зауважень чи клопотань від нього не надійшло. Протокол підписаний усіма учасниками цієї процесуальної дії, у тому числі ОСОБА_9 та його захисником.

Вказані обставини свідчать про те, що правоохоронними органами, в цілому, було дотримано вимоги ст.ст. 208, 213, 582 КПК України під час затримання ОСОБА_9 , а незалучення перекладача, при тому, що останній хоча і є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, однак тривалий час перебував в Україні, де проходив військову службу за контрактом, не є істотними порушеннями, за яких таке затримання можливо було б вважати незаконним чи безпідставним, враховуючи, що при затриманні було залучено захисника з метою захисту його права.

Що стосується доводів ОСОБА_9 стосовно того, що клопотання про його екстрадиційний арешт було подано з порушенням правил територіальної юрисдикції, то вони є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на положення ч. 1 ст. 584 КПК України, якими встановлено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Матеріалами даного кримінального провадження підтверджується те, що на момент звернення прокурора з даним клопотанням, ОСОБА_9 утримувався під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор», який розташований на території Ковпаківського району м. Суми, що послугувало підставою для звернення із цим клопотанням прокурора до слідчого судді саме Ковпаківського районного суду м. Суми.

Крім того, на спростування доводів апелянта колегія зауважує, що відповідно до положень ч. ч. 1-4 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України, разом із клопотанням прокурора про екстрадиційний арешт до слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Вимоги щодо належно засвідчених копій цих документів, чи їх прошиття, наявність відмітки про відповідність усіх сторінок правильному перекладу, вказаною нормою Закону не передбачено.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ті обставини, на які посилається апелянт, а саме, що він не переховувався від правоохоронних органів України, що згідно повідомлення військової частини, в якій він проходив військову службу, інформації про те, що його видача може суперечити інтересам національної безпеки України, відсутня, що ним вирішувалося питання про укладення нового контракту про проходження військової служби в Україні, не свідчать про наявність підстав не виконувати запити, які надійшли з Федерального відомства юстиції Федеральної Республіки Німеччина про взяття його під варту та видачу для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів.

Таким чином, апелянтом не наведено обґрунтованих та беззаперечних доводів за яких у задоволення клопотання прокурор слід було б відмовити.

Крім того, колегія суддів зауважує, що листом №39955-2025 від 17 березня 2025 року за підписом т.в.о. начальника Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва, який було надано прокурором, підтверджується здійснення, за дорученням Офісу Генерального прокурора, 17 березня 2025 року представникам правоохоронних органів Федеративної Республіки Німеччина фактичної передачі громадянина вказаної держави ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись чст.ст.404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити особі, щодо якої розглядається питання про екстрадиційний арешт Бену Левенту фон Ромбсу строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2025 року, якою до громадянина Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи на запит іноземної держави (екстрадиційний арешт) - залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4