Номер провадження: 11-кп/813/1471/25
Справа № 522/1025/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2025 року про повернення прокурору обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

В провадження Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали кримінального провадження №0001416 від 30.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2025 року вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків.

Суд мотивував своє рішення тим, що викладаючи формулювання обвинувачення відносно ОСОБА_8 , прокурор зазначає в обвинувальному акті відомості про інших осіб, з якими вчинив бійку обвинувачений, та щодо яких обвинувальний акт не містить зазначення чи повідомлено цим особам про підозру, чи наявний щодо них обвинувальний вирок.

Крім того зазначає, що з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 неможливо встановити, що саме ОСОБА_9 є потерпілим у даному кримінальному провадженні, зокрема неможливо встановити чи було кримінальним правопорушенням завдано ОСОБА_9 моральної, фізичної або майнової шкоди, тоді як з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_9 надавав заяву про кримінальне правопорушення та його було допитано як потерпілого в даному кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На дану ухвалу прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною та такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

В апеляційній скарзі посилається на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам, про які йдеться в ст.291 КПК України, а посилання суду в оскаржуваній ухвалі необґрунтовані та такі, що не відповідають вимогам закону.

Так, прокурор зазначає, що учасниками судового провадження під час підготовчого судового засідання не заявлялось клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, а навпаки, сторона захисту просила призначити судовий розгляд та не заперечувала проти проведення підготовчого судового засіданні без участі потерпілого.

Крім іншого, прокурор вважає, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, оскільки при поверненні обвинувального акту прокурору суд не врахував, що відповідно до ст. 23 КПК України дослідження доказів відбувається безпосередньо під час судового розгляду, де суд детально встановлює всі обставини вчинення кримінального правопорушення, тому прийшов до передчасних висновків про неможливість судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акту.

На підставі цього, прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, і заявами та клопотаннями про відкладення судового розгляду не звертались.

Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, проведено також за відсутності потерпілої сторони, яка в судове засідання не з`явилась, клопотань про відкладення судового засідання не заявляла.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права учасників процесу, на доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до припису п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Перевіривши зміст обвинувального акту, колегія суддів дійшла висновку, що він в цілому відповідає вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Натомість, суд 1-ої інстанції вказав, що з викладених в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що останній 27.07.2024 року приблизно о 23:00 год. перебуваючи у громадському місці, а саме в приміщенні вбиральні комплексу «Редлайн», розташованого у будівлі №13 по вул. Пляж Аркадія у м. Одесі, де на той момент здійснювалося надання публічних послуг розважального характеру (масові заходи), під час раптово виниклого конфлікту з іншою компанією у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , діючи з прямим умислом порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, бажаючи протиставити себе оточуючим та суспільству в цілому, загально визнаним моральним та етичним нормам поведінки у громадських місцях, нехтуючи такими правами людини, як право на свободу, особисту недоторканість, повагу до людської гідності, почали висловлювати один до одного образливі, принизливі промови, нецензурну лайку та погрози фізичної розправи.

Далі, під час такої, нічим не спровокованої та невиправданої агресивної поведінки ОСОБА_8 разом із особою 1 та особою 2, відносно яких матеріали скеровано з обвинувальним актом до суду, знаходячись у приміщенні вказаної вбиральні, керуючись раптово виниклим прямим умислом, з метою порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, учинили бійку із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яка частково відбувалась у темряві через масові аварійні відключення світла у місті Одесі та супроводжувалася взаємною штовханиною, нецензурною лайкою та нанесенням побоїв.

Також, вбачається, що ОСОБА_8 , перебуваючи на майданчику біля входу у будівлю комплексу відпочинку «Редлайн» по вул. Пляж Аркадія, 13, у м. Одесі, наніс один удар рукою в область голови ОСОБА_15 , після чого кинув останнього через стегно та завалив на асфальт.

Таким чином, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_8 неможливо встановити, що ОСОБА_9 є потерпілим у даному кримінальному провадженні, зокрема неможливо встановити чи було кримінальним правопорушенням завдано ОСОБА_9 моральної, фізичної або майнової шкоди.

З огляду на це, враховуючи також той факт, що в підготовчому судовому засіданні сторона захисту заявила про те, що не розуміє з яких підстав в обвинувальному акті потерпілим зазначений ОСОБА_9 , оскільки в обвинуваченні про нього взагалі не ідеться, а в цьому кримінальному провадженні були інші потерпілі, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що для сторони захисту не повній мірі є зрозумілим обвинувачення, яке сформульовано прокурором і, викладення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_8 в такій спосіб, на переконання суду, свідчить про невиконання органом досудового розслідування завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Разом з тим, вказаний висновок суду 1-ої інстанції суперечить вимогам КК та КПК України.

Так, аналіз змісту обвинувального акту показав, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Апеляційний суд вважає, що така підстава для повернення обвинувального акту, як те, що при викладені обставин у формулюванні обвинувачення, неможливо встановити чи було кримінальним правопорушенням завдано ОСОБА_9 моральної, фізичної або майнової шкоди, є необґрунтованою.

Так, судом встановлено, що з реєстру досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001416 відносно ОСОБА_8 вбачається, що трьом особам учасникам бійки було повідомлено про підозру та їх прізвища і ініціали містяться в обвинувальному акті, однак будь-яких відомостей щодо виділення відносно останніх матеріалів в окреме кримінальне провадження, а ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового провадження не містять.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що з реєстру досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001416 також вбачається наявність процесуальних рішень про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження.

Натомість, дослідження доказів по справі, а також прийнятих процесуальних рішень є наступною стадією судового розгляду, отже не перевіряється у підготовчому судовому засіданні.

Також, є необґрунтованим висновок суду 1-ої інстанції про те, що для сторони захисту не повній мірі є зрозумілим обвинувачення, яке сформульовано прокурором, оскільки під час підготовчого судового засідання захист про це не заявляв, зазначивши лише про наявність інших потерплих, не включених до обвинувального акта.

Апеляційний суд враховує те, що відповідно до ч.2 ст. 337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Отже, враховуючи викладене, твердження суду про те, що при формулюванні обвинувачення, не вказані дані про всіх потерпілих та неможливо встановити чи було кримінальним правопорушенням завдано ОСОБА_9 моральної, фізичної або майнової шкоди, не може бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору як такого, що не відповідає вимогам, викладеним у ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, формулювання обвинувачення, яке повинно бути чітким, зрозумілим та достатнім для того, щоб обвинувачений міг реалізувати своє право на захист. При цьому вказівка на конкретну шкоду, завдану кожному з потерпілих, хоча й є важливою, не є обов`язковою умовою для визнання обвинувального акта таким, що відповідає вимогам закону, якщо вона не є визначальною для правової кваліфікації діяння.

Отже, питання наявності або відсутності шкоди конкретній особі має з`ясовуватися під час судового розгляду, а не на підготовчому етапі, оскільки оцінка обґрунтованості обвинувачення є предметом розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Доводи суду першої інстанції, якими мотивована ухвала про повернення обвинувального акту, суперечать викладу формулювання обвинувачення висунутому ОСОБА_8 та правовій кваліфікації, зазначених в обвинувальному акті, оскільки обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), кваліфікація дій обвинуваченого, викладені чітко і конкретно.

Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Отже, на стадії підготовчого судового засідання суд не вправі вдаватись до оцінки доказів, встановлення фактичних обставин провадження, оскільки це є прерогативою наступної стадії судового розгляду, тому колегія суддів вважає підстави для повернення обвинувального акту, наведені в ухвалі суду першої інстанції, - надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з приписами п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а суду слід розглядати його у межах обвинувачення, висунутого органом досудового розслідування, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а обвинувальний акт поверненню до суду першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

Отже, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору, підлягає скасуванню.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст. 7, 9 КПК України

Так, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора знайшли своє підтвердження, тому вона підлягає задоволенню, а ухвала суду 1-ої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону з направленням обвинувального акту із додатками до Приморського районного суду м. Одеси зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 403, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2025 року про повернення прокурору обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України - скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту у тому ж суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового провадження, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4