Справа № 646/4879/25
№ провадження 1-кс/646/1324/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Основ`янського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559 від 23.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

в с т а н о в и в:

До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559 від 23.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В обґрунтування клопотання, слідчий зазначив, що з 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з ОСОБА_8 та її малолітньою донькою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

В кінці серпня 2024 року (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим) ОСОБА_5 відвіз малолітню ОСОБА_9 до заміського будинку, де в нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості.

ОСОБА_5 , будучи обізнаним з тим, що остання є малолітньою, тобто особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, користуючись безпорадним станом потерпілої в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому опір, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_9 , зайшов до кімнати, в якій перебувала малолітня потерпіла та, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, зняв з ОСОБА_9 нижню частину одягу, у тому числі спідню білизну та роздягнувшись сам вчинив з останньою дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним та анальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з використанням своїх геніталій.

Окрім того, в жовтні 2024 року в першій половині дня (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим) ОСОБА_5 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, реалізуючи який ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи обізнаним з тим, що ОСОБА_9 є малолітньою, тобто особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, користуючись безпорадним станом потерпілої в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому опір, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_9 , зайшов до кімнати, в якій перебувала малолітня потерпіла та, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, зняв з ОСОБА_9 нижню частину одягу, у тому числі спідню білизну та роздягнувшись сам вчинив з останньою дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з використанням своїх геніталій.

Окрім того, в жовтні 2024 року в першій половині дня (більш точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим) ОСОБА_5 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_3 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, реалізуючи який ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи обізнаним з тим, що ОСОБА_9 є малолітньою, тобто особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, користуючись безпорадним станом потерпілої в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому опір, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_9 , зайшов до кімнати, в якій перебувала малолітня потерпіла та, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, зняв з ОСОБА_9 нижню частину одягу, у тому числі спідню білизну та роздягнувшись сам вчинив з останньою дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з використанням своїх геніталій.

Окрім того, в березні 2025 року (точний час в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим) ОСОБА_5 перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де в нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості, реалізуючи який ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи обізнаним з тим, що ОСОБА_9 є малолітньою, тобто особою, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, користуючись безпорадним станом потерпілої в силу її малолітнього віку, відсутності специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому опір, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді порушення статевої свободи та недоторканості малолітньої ОСОБА_9 , зайшов до кімнати, в якій перебувала малолітня потерпіла та, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, зняв з ОСОБА_9 нижню частину одягу, у тому числі спідню білизну та роздягнувшись сам вчинив з останньою дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з використанням своїх геніталій.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, анальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Отже, щоб запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, орган досудового слідства вважає, що до підозрюваного ОСОБА_5 потрібно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, пояснив, що на його думку підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 зазначеного кримінального правопорушення, , а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому просив клопотання задовольнити у повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав, заперечував проти задоволення даного клопотання, просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підтримав думку підозрюваного.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

23.05.2025 відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

23.05.2025 о 16 годині 49 хвилин ОСОБА_5 було фактично затримано.

23.05.2025 о 19 год. 45 хв. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

1.Протоколом огляду житла за адресою: АДРЕСА_4 ;

2.Протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 23.05.2025;

3.Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 23.05.2025;

4.Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка

ОСОБА_10 від 23.05.2025;

5.Протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 23.05.2025;

6.Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 від 23.05.2025;

7.Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23.05.2025;

8.Письмовим повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину ОСОБА_5 від 23.05.2025.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

За таких умов, щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані кримінальні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Отже, ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З огляду на обставини кримінального провадження існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Отже, ризики є реальними та їх запобіганню необхідний достатній рівень належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 злочину свідчать про його підвищену суспільну небезпеку.

В клопотанні слідчого зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, підозрюваний ОСОБА_5 може:

1)п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватися від органів досудового розслідування та суду - оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_5 згідно з вимогами ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до п`ятнадцяти років, не працевлаштований, офіційних доходів не має, на утриманні малолітніх та неповнолітніх осіб не має, що підтверджує відсутність додаткових факторів, які б могли стримати його не покидати межі м. Харкова та надає можливості останньому переховуватись від органу досудового розслідування та /або суду.

Окрім того, ОСОБА_5 на даний час, відповідно до ст. 63 Конституції України, відмовився від дачі показань, що хоча і є його правом на захист, однак свідчить про не бажання нести відповідальність за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, тому існують ризики, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Одночасно, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 ЄСПЛ «Летельє проти Франції», вважаю виправданим обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання його винуватим - це може бути підставою та мотивом для нього переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності.

Таким чином, вказані обставини свідчать про підвищену суспільну небезпечність підозрюваного ОСОБА_5 та можуть спонукати останнього до переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Те, що підозрюваний може переховуватись від суду, свідчить й така обставина, як тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що йому інкримінується, що може бути достатньою причиною разом з іншими обставинами для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відповідно до п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

2)п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні - ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на вказаних осіб у вказаному кримінальному провадженні, в тому числі шляхом здійснення погроз та умовлянь змінити свідчення - у разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою зміни або спотворення їх показань, наданих на стадії досудового розслідування, які відповідно до положень ст. 95 КПК України, сприймаються лише безпосередньо під час судового засідання, так як останньому відомо місце проживання свідків та малолітньої потерпілої.

3)п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення, зокрема, з метою уникнення відповідальності або з метою помсти потерпілій.

Вивченням особи підозрюваного на даний час встановлено, що тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_5 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

У діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі від 10 до 15 років, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Слідчий зазначив, що аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується вищевказаними доказами.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, але слідчий суддя вважає, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Крім того, в кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (п. 35 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 «Летельє проти Франції»). Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини рішення «Шалімов проти України» від 04.04.2010, заява №20808/02, п.50, ECHR 2010, «тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи» (справа «Лабіта проти Італії», заява №26772/95, п.153, ECHR 2000IV, справа «Харченко проти України»).

Також, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати особу у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 злочину, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного стосовно нього обвинувального вироку за вчинення злочину, передбаченого вищевказаною статтею Кримінального кодексу України, вбачається ризик того, що він може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності.

Отже, слідчий суддя вважає, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину насильницького характеру.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто у злочині, який спричинив загибель людини, слідчий суддя не визначає розмір застави у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 1 ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559 від 23.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, задовольнити.

Обрати у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком шістдесят днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 21.07.2025.

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання, тобто з 23.05.2025 року, 16 год. 49 хв.

Дата закінчення дії ухвали 21.07.2025 року 16 год. 49 хв.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 29.05.2025 о 16 годині 15 хвилин.

Слідчий суддя - ОСОБА_1