Справа № 569/7701/25
УХВАЛА

01 вересня 2025 року м. Рівне Слідча суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні в м.Рівне, клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області майор поліції ОСОБА_7 погоджене прокурором у кримінальному провадженні - заступник начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Рівненської обласної прокуратури , в рамках кримінального провадження № 0000209 від 14 квітня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 299 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИЛА:

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_5 , в один з днів, у період часу із середини грудня 2018 року, але не пізніше 26.01.2019 (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно, маючи на меті жорстоке поводження із твариною, а саме домашньою твариною, собакою свійським, родина псові, що є хребетною твариною, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч положенням ч. 1 ст. 3 Європейської конвенції про захист домашніх тварин, ратифікованої Законом України № 578-VII від 18.09.2013 та в порушення вимог ст. ст. 1, 4, 17, 18, 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (в редакції на час вчинення злочину), ОСОБА_5 , грубо порушуючи загальноприйняті принципи моральності та гуманності, за попередньою змовою із невстановленою особою, здійснив із предмета, зовні схожого на пістолет, один постріл в область голови собаки із чорним забарвленням шерстяного покриву.

Зазначені протиправні умисні насильницькі дії, які полягали у жорстокому поводженні з твариною, знущанні над собакою, вчинені ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою особою, призвели до: страждання від гострого стресу, відчуття страху, тяжких тілесних ушкоджень у вигляді рани в лобовій ділянці із проникненням в мозкову порожнину, травматично-больового шоку та загибелі тварини у результаті пострілу в голову.

Отже, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 3 статтею 299 Кримінального кодексу України (в редакції на час вчинення злочину), а саме у жорстокому поводженні з твариною, що відноситься до хребетних, що вчинене умисно та призвело до загибелі тварини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, активним способом.

17.06.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 299 КК України.

Згідно вимог ч.5 ст.12 КПК України злочин, який інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 відноситься до категорії умисного тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували проти застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані матеріали, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Вище наведені у клопотанні докази в сукупності вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні останнім інкримінованого кримінального правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Згідно вимог ч. 5 ст. 12 КПК України злочин, який інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тому з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування, покинувши межі країни, чи змінити місце проживання, вчасно не з`являтися на виклик слідчого для проведення слідчих дій. Вказані обставини на думку органу досудового розслідування є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, що є ризиком згідно п. 1 ст. 177 КПК України.

Також може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме: на даний час слідчим управлінням проводяться слідчі (розшукові) дії, встановлюються додаткові обставини даного кримінально правопорушення, всі докази, в тому числі речові, що не встановлені (відшукані) і відповідно не дослідженні. Відтак, у разі застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, останній, будучи обізнаний про обставини кримінального правопорушення, матиме реальну можливість вчинити дії спрямовані на знищення, приховання або спотворення речей чи документів, що мають важливе значення для досудового розслідування та відомості, які в них містяться можуть бути доказами під час судового розгляду, що є ризиком згідно п. 2 ст. 177 КПК України;

Крім того, враховуючи характер злочину, який інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 останньому достеменно відомо про анкетні дані свідків у даному кримінальному провадженні. Враховуючи викладене, на думку органу досудового розслідування, в разі незастосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній буде систематично контактувати зі свідками, а тому може прямо (особисто) чи опосередковано (за допомогою сторонніх осіб) чинити тиск на свідків шляхом погроз, підкупу з метою вплинути на їх свідчення, схиляти до дачі неправдивих показань, тощо, що є ризиком згідно п. 3 ст. 177 КПК України.

Крім того, до ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 13.08.2025 року у справі №570/3611/25 ( провадження 1-кп/570/329/2025) ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», що виключає можливість об?єктивно врахувати наявність будь-яких ризиків тому, зазначені рики не обґрунтовані стороною обвинувачення.

Виходячи зі змісту диспозицій статей 177, 178, 194, 196 КПК України терміни «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу» використовуються як синонімічні (тотожні за своїм правовим значенням).

Зокрема, у ст. 177 КПК України йдеться про мету й підстави застосування запобіжного заходу, а у ст. 178 КПК України - про обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

У ч. 4 ст. 194 КПК України зазначається, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначено у клопотанні; у ч. 5 вказаної норми міститься положення про те, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід.

У ч. 1 ст. 196 КПК України перераховується, які відомості мають міститися в «ухвалі про застосування запобіжного заходу», а у ч. 4 цієї ж норми міститься вимога про зазначення в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дати закінчення цих запобіжних заходів.

Таким чином, чіткого розмежування між поняттями «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу», який би мав різні процесуальні наслідки, кримінальний процесуальний закон не містить.

До таких висновків прийшов, зокрема, ККС ВС у своїй постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 483/1186/16-к (провадження № 51-4991км18).

Крім того, у КПК України не передбачено іншого процесуального документа, крім ухвали про застосування запобіжного заходу (ст. 196 КПК України) при вирішенні питань, пов`язаних із такими заходами.

Враховуючи те, що терміни «застосування запобіжного заходу» та «обрання запобіжного заходу» використовуються як синонімічні та є тотожними за своїм правовим значення, а також те, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.08.2025 року у справі №570/3611/25 ( провадження 1-кп/570/329/2025) застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого

Керуючись ст.ст. 176,177,184,186,193 КПК України, слідча суддя

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя Рівненського міського суду ОСОБА_8