ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2590/25 Номер провадження 11-кп/814/1640/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 24 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 жовтня 2024 року за №0000676, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 21 вересня 2025 року, обвинуваченим:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , судимому

06 вересня 2023 року Октябрським районним судом м. Полтава за ч.4 ст.186, ч.1 ст.69, ч.4 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Полтава, проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимому, останній раз -

05 лютого 2020 року Полтавським апеляційним судом за ч.2 ст.186, ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання про запобіжні заходи ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , судове рішення щодо яких не оскаржується.

Приймаючи таке рішення щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, обставини й тяжкість інкримінованих: ОСОБА_9 - кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.306 КК України; ОСОБА_8 - кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307, ч.2 ст.306, ч.1 ст.209 КК України, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, особи обвинувачених, неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам і завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Водночас суд першої інстанції, врахувавши обставини та підстави, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, дійшов висновку щодо продовження ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на підставі п.5 ч.4 ст.183 КПК України.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 і ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити їм заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, які раніше не притягувалися до відповідальності, мають: постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, постійне джерело доходів, позитивно характеризуються за місцем проживання та навчання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебувають, ОСОБА_8 займається бойовим самбо, має відзнаки; кваліфікація інкримінованих ОСОБА_9 і ОСОБА_8 дій є передчасною та попередньою, прокурором не надано належних і допустимих доказів обгрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 і ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.306 КК України; батьком ОСОБА_9 і ОСОБА_8 внесено на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 250 000 гривень як доказ і підтвердження наміру й можливості внесення застави за обвинувачених у випадку її визначення судом; під час судового провадження протягом двох із половиною місяців не розпочато дослідження доказів сторони обвинувачення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисника на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимст.177КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування інкриміновано:

ОСОБА_9 - вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.307 КК України - незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинених за попередньою змовою групою осіб; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту наркотичного засобу та його незаконного збуту, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч.3 ст.27 ч.3 ст.307 КК України - незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту психотропної речовини, особливо небезпечної психотропної речовини та їх незаконного збуту, вчинених повторно, організованою групою; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту психотропної речовини та її незаконного збуту у великих розмірах, вчинених повторно, організованою групою; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинених повторно, організованою групою; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах та особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчинених повторно, організованою групою; ч.2 ст.306 КК України - використання коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин із метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, повторно, за попередньою змовою групою осіб;

ОСОБА_8 - вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст.307 КК України - незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинених за попередньою змовою групою осіб; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту наркотичного засобу та його незаконного збуту, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України - незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту психотропної речовини, особливо небезпечної психотропної речовини та їх незаконного збуту, вчинених повторно, організованою групою; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту психотропної речовини та її незаконного збуту у великих розмірах, вчинених повторно, організованою групою; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту наркотичного засобу, вчинених повторно, організованою групою; незаконного придбання, перевезення, зберігання з метою збуту психотропної речовини в особливо великих розмірах та особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчинених повторно, організованою групою; ч.2 ст.306 КК України - використання коштів, здобутих від незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин із метою продовження незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб; ч.1 ст.209 КК України - здійснення фінансової операції, вчинення правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізацїі (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання та маскування незаконного походження таких коштів і володіння ними, прав на такі кошти, джерела їх походження, місцезнаходження, набуття, володіння та використання коштів, одержаних унаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню доходів).

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, оцінив у сукупності обставини, передбачені ст.ст.177, 183, 197,199, 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 і ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Як убачаєтсья з матеріалів провадження, необхідність застосування обвинуваченим запобіжного заходу в апеляційних скаргах не оспорюється.

Разом з цим, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, під час вирішення вказаного вище питання місцевий суд урахував обставини й тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , якому інкриміновано вчинення особливо тяжких (ч.2 ст.306, ч.3 ст.27 ч.3 ст.307 КК України) й тяжкого (ч.2 ст.307 КК України) злочинів, та ОСОБА_8 , якому інкриміновано вчинення особливо тяжких (ч.2 ст.306, ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України) й тяжких (ч.1 ст.209, ч.2 ст.307 КК України) злочинів, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими - від 9 до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, особи обвинувачених, які судимі, мають місце проживання, і неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Як убачається з наявного в системі "Електронний Суд" запису судового провадження, це кримінальне провадження, яке є значним за об`ємом і має велику кількість учасників провадження, перебуває на стадії судового слідства, в тому числі в судовому засіданні місцевого суду здійснювалось дослідження наданих стороною обвинувачення доказів, що спростовує посилання в апеляційних скаргах на протилежне.

Усупереч доводам апелянта, перевіркою матеріалів провадження не встановлено та стороною захисту під час апеляційного провадження не надано даних, які би свідчили про неперебування ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на спеціальних обліках у медичиних закладах, наявність у них джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, які могли би слугувати достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

При цьому, обвинувачені неодноразово судимі: ОСОБА_9 - за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України; ОСОБА_8 - за ч.4 ст.185, ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України, що, як було встановлено в ході перегляду ухвал слідчого судді про застосування запобіжного заходу, підтверджується даними вимог про їх судимості, Єдиного державного реєстру судових рішень та офіційного веб-сайту «Судова влада України».

Що стосується долученої до апеляційної скарги характеристики ОСОБА_9 , то вона свідчить про те, що ОСОБА_9 за місцем попереднього ув`язнення характеризується посередньо, стягнень і заохочень не має.

Суд апеляційної інстанції враховує встановлені в ході перегляду ухвали слідчого судді щодо застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу дані про те, що він має відзнаки в спорті, позитивно характеризується сусідами за місцем проживання, однак ці дані не спростовують установлені ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились та неможливість їм запобігти в разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням усіх обставин цього провадження.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб та складі організованої групи інкримінованих їм корисливих тяжкого та особливо тяжких злочинів, пов`язаних зі створенням загрози заподіяння тяжких наслідків та їх заподіянням здоров`ю всього населення (невизначеного кола осіб), економіці й суспільству, підривом заснованого на законі порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів в Україні, а ОСОБА_8 також і тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, дані про особи обвинувачених та їх поведінку в сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , запобігти вказаним вище ризикам і це виключає можливість обрання останнім більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, як просить сторона захисту.

Виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України суд розглядає клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Пунктом 5 ч.4 ст.183 КПК України унормовано, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

ОСОБА_9 і ОСОБА_15 обвинувачуються, в тому числі у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст.306 ( ОСОБА_9 і ОСОБА_8 ), ч.3 ст.27 ч.3 ст.307 КК України ( ОСОБА_9 ), ч.2 ст.27 ч.3 ст.307 КК України ( ОСОБА_8 ), тобто у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів.

З огляду на викладене вище та враховуючи ряд установлених ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, обставини інкримінованої ОСОБА_9 та ОСОБА_8 злочинної діяльності, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особи обвинувачених, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то суд першої інстанції правильно не визначив розмір застави обвинуваченим.

Що стосується тверджень сторони захисту, пов`язаних із необхідністю здійснення оцінки доказів із точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питання про визнання осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності, винуватими чи невинуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за встановлених в обвинувальному акті обставин, правильності кваліфікації дій обвинувачених, то ці посилання позбавлені підстав, оскільки виходять за межі процесуальних повноважень суду апеляційної інстанції при апеляційному перегляді ухвали суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підлягають вирішенню судом за результатами розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість же висунутої особі підозри є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування, в тому числі в ході вирішення питання про застосування особі запобіжного заходу, а після направлення обвинувального акту до суду особа набуває статусу обвинуваченого на стадії судового провадження та саме в межах пред`явленого їй обвинувачення здійснюється судовий розгляд. Разом з цим, під час досудового розслідування обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підозри була встановлена та перевірена слідчим суддею в ході вирішення питання про застосування їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та судом апеляційної інстанції під час перегляду ухвал слідчого судді про обрання вказаного запобіжного заходу ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .

Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 24 липня 2025 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4