Справа № 201/4978/25
Провадження № 1-кп/201/886/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000122 від 10.05.2023 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, громадянина України, який має середьо-спеціальну освіту, не одружений, утриманців не має, має хронічні хвороби, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 362 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_7 (ВКЗ)

захисник ОСОБА_8 (ВКЗ)

обвинувачена ОСОБА_9

захисник ОСОБА_10 (ВКЗ)

представник потерпілого Виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради ОСОБА_11

ВСТАНОВИВ:

В провадженні соборного районного суду міста Дніпра перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 362 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 362 КК України, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 362 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 362 КК України.

У підготовчому засіданні прокурором подане письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , який проти його задоволення заперечив, з огляду на наявність хронічних хвороб.

Захисник ОСОБА_7 підтримала думку свого підзахисного, зауважила, що якщо суд прийде до переконання про задоволення клопотання, то просила визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні матеріали, вважає, що ОСОБА_3 слід продовжити строк дії запобіжного заходу, виходячи із наступного.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2024 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів та ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини першою статті 177 КПК України. Розмір застави не визначався. В подальшому вказаний запобіжний захід без визначення розміру застави слідчим суддею продовжувався і строк його дії спливає.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

Суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 , є особою, який обвинувачується за кримінальними правопорушеннями:

- ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному позбавленні волі, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, таке, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу;

- ч. 5 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах;

- ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, а саме у незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, вчиненому повторно;

- ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України, а саме у викраденні офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів або в інших особистих інтересах, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 190 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, за вчинення якого, у разі визнання ОСОБА_3 винуватим, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна. Тому, а думку суду, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд бере до уваги, що ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою з м. Пологи Запорізької області та не має зареєстрованого місця проживання на території Дніпропетровської області, як і постійного офіційного місця роботи та стійких соціальних зв`язків, що вказує на можливість переховування останнього від суду.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Тому ризик переховуватися від суду є доведеним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків, обвинувачений знає зміст наданих ними свідчень на стадії досудового розслідування, а тому може на них впливати з метою з метою викривлення змісту показань (відмови від показань) тощо.

Тому ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на свідків є доведеним і продовжує існувати.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує ту обставину, що наразі ОСОБА_3 інкримінується кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 190, ч.3 ст. 15, ч.5 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357, ч.5 ст. 190, ч.4 ст. 358, ч.3 ст. 365-2, ч.3 ст. 362 КК України, за декількома епізодами, що само по собі свідчить про можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Суд, при вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень у ОСОБА_3 наявності захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано.

За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного клопотання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_3 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження йому раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, ані обвинуваченим, ані його захисником будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченому строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ОСОБА_3 , продовжити в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Суд вважає, що застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_3 повідомив про низьку захворювань, суд вважає за необхідне зобов`язати начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» невідкладно забезпечити ОСОБА_3 проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування медичними препаратами, згідно призначення лікаря. Про результати проходження медичного обстеження слід негайно повідомити суд шляхом надання відповідних документів.

Розглядаючи питання щодо визначення ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу, суд виходить із того, що частина 3 ст.176 КПК України зобов`язує суддю насамперед розглянути можливість застосування менш суворих заходів, аніж позбавлення волі, але враховує, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

На даній стадії кримінального провадження, з урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_3 злочину за ч. 2 ст.146 КК України (із застосуванням насильства), суд вважає необхідним скористатися своїм правом не визначати розмір застави, оскільки перебування ОСОБА_3 під дією застави об`єктивно не зможе запобігти встановленим ризикам.

Таким чином клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін та продовжити на 60 днів, тобто до 07 липня 2025 року (включно), без визначення розміру застави.

Зобов`язати начальника Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» невідкладно забезпечити ОСОБА_3 проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування медичними препаратами, згідно призначення лікаря.

Про результати проходження медичного обстеження негайно повідомити суд шляхом надання відповідних документів.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_1