ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2371/25 Справа № 207/6349/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 18 червня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Південного районного суду міста Кам`янського перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України (далі-КК).

За матеріалами справи під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року стосовно ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з альтернативою внесення застави, дію якого, в подальшому, місцевим судом продовжено.

Під час судового засідання ухвалою Південного районного суду міста Кам`янського від 18 червня 2025 року продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» до ухвалення вироку у справі, але не більше ніж до 15 серпня 2025 року, включно.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю, необґрунтованістю та невмотивованістю.

Вважає, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не обґрунтоване та не доводиться жодними доказами, а ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) є недоведеними. Крім того, прокурором напротязі судового розгляду подаються аналогічні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без наведення обґрунтованих підстав, які б підтверджувалися доказами, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу на досудовому розслідування, протягом часу не зменшились або з`явились нові ризики, які унеможливлюють застосування альтернативного запобіжного заходу, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Вказує, що висновки місцевого суду про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК спростовуються відомостями про особу обвинуваченого, який до взяття під варту мав місце реєстрації та неофіційне місце роботи. Окрім того, на момент постановлення судом оскаржуваної ухвали були допитані потерпілий та свідок, ще один свідок не неодноразові виклики не з`являється, досліджено письмові докази.

При цьому, наголошує, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою.

Також зазначає, що при продовженні запобіжного заходу судом не було визначено альтернативну заставу у розмірі, визначеному ч.5 ст.182 КПК, з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченого, що додатково призвело до порушення прав останнього.

З огляду на викладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 18 червня 2025 року та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити альтернативну заставу у мінімальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у мінімальному розмірі, визначеному п.2 ч.5 ст.182 КПК, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано судом першої інстанції, з огляду на наступне.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не має офіційного джерела доходу, раніше судимий, має не зняту та непогашену судимість.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_8 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 до 15 серпня 2025 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки на даному етапі кримінального провадження.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК та відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення та відсутності доказів на його підтвердження, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Крім того, твердження захисника, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, які зазначені у клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Водночас, колегія суддів наголошує, що ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 було визначено заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму, що становить - 181 680,00 грн. Натомість суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою даних обставин не врахував, не визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави та не навів жодних обставин неможливості його визначення, у такий спосіб фактично позбавивши права ОСОБА_8 сплатити визначений слідчим суддею розмір застави.

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, відповідно до ч.5 ст.182 КПК у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680,00 грн., яка на цьому етапі кримінального провадження, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та запобігання спробам вчинити дії, передбачені п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний (обвинувачений) може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права обвинуваченого ОСОБА_8 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 18 червня 2025 року - скасувати на підставі п.п.2,3 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.411, ч.1 ст.412 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 182-183 та 404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Південного районного суду міста Кам`янського від 18 червня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 15 серпня 2025 року включно.

Встановити заставу у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_8 обов`язків до 15 серпня 2025 року включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4