Справа № 442/593/25
Провадження № 1-кс/442/933/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року слідча суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі суду в м.Дрогобичі у кримінальному провадженні №0000191 від 26.03.2024 клопотання слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Доброгостів Дрогобицького району Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, колишнього стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону у військовому званні солдат військової частини НОМЕР_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и л а:

У провадження слідчої судді надійшло клопотання слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за №0000191 від 26.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_5 .

В обгрунтування клопотання зазначає, що на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №169 від 11.06.2023 солдата ОСОБА_5 прийнято на посаду стрільця-санітара 2-го механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, з 11 червня 2023 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Відповідно до положень ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) військового комісаріату.

Будучи військовослужбовцем по мобілізації і проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, в умовах воєнного стану, 06.01.2024 не з`явився вчасно на службу до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебуває поза межами розташування території військової частини, не виконує свої службові обов`язки, а службовий час проводить на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у нез`явленні військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обставинами, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, є докази, зібрані у ході досудового розслідування, а саме: матеріали службового розслідування з військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 27.03.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 27.03.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 27.03.2024; протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 01.05.2024; інші матеріали, зібрані в ході досудового розслідування.

Враховуючи, що строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 завершується, виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки ризики, зазначені у вищезгаданій ухвалі слідчого судді про застосування підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились та продовжують існувати.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція статті якого передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, є підстави вважати що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є актуальними та не відпали. Зокрема, неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду. Даний ризик підтверджується тим, що тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного ОСОБА_5 до втечі. Водночас, відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб, що підтверджується характером злочину, в якому підозрюється ОСОБА_5 . Крім цього, свідки у порядку ст. 225 КПК України не допитувалися. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить і той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. На даний час, ОСОБА_5 є військовослужбовцем Збройних Сил України, на посаді стрільця-санітара 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону у військовому званні солдат військової частини НОМЕР_1 , який 06.01.2024 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 . Згідно п.п. 1 п. 7-2 Перехідних положень Закону України «Про військовий обов`зок і військову службу установлено, що військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини чи місця проходження служби або дезертирували до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до глави XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо умов продовження військової служби під час дії воєнного стану окремим категоріям військовослужбовців" від 21 листопада 2024 року № 4087-IX і військову службу яких призупинено та які добровільно прибули не пізніше 1 березня 2025 року до відповідних військових частин (місць проходження військової служби), визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями, і висловили готовність продовжити військову службу, командир (начальник) військової частини не пізніше 72 годин з дня їх прибуття до військової частини чи місця проходження служби продовжує відповідно військову службу, дію контракту, а також поновлює виплату грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення. З моменту продовження військової служби таким військовослужбовцям поновлюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством України. Таким чином, з огляду на вищевказаний Закон, у разі, якщо до ОСОБА_5 буде застосовано більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою в останнього виникне реальна можливість повернутися на військову службу до будь-якої військової частини Збройних Сил України, які приймають військовослужбовців, які раніше самовільно залишили військову частину та продовжити проходження військової служби. З огляду на введений в Україні воєнний стан, військова частини залучаються до заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, а особовий склад (військовослужбовці) можуть відряджатися до зони бойових дій як на території України так і за її межами. Таким чином, ОСОБА_5 спекулюючи на тому, що в Україні діє воєнний стан, підозрюваний, розуміючи тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, може самостійно проявляти ініціативу перед командуванням вказаної військової частини щодо залучення його до виконання завдань у зоні бойових дій, включення останнього до бойових розпоряджень, бойових наказів, що фактично призупинить хід досудового розслідування, унеможливить виконання з солдатом ОСОБА_5 слідчих (розшукових) дій взагалі, та таким чином перешкоджатиме кримінальному провадженню. Неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, яке полягає в тому, що відповідно по п. 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України», Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. ОСОБА_5 інкримінується вчинення тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби за ч. 5 ст. 407 КК України, що саме по собі вказує на наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Зважаючи на викладене, а також положення ст.183 КПК, є законні підстави не визначати розмір застави.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави. Вважає наявність ризиків доведеними, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім, щоб запобігти їм. Зазначив, що ОСОБА_5 ще 06.01.2024 самовільно залишив розташування військової частини і лише 20.06.2025 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді. Увесь цей час не було можливості встановити місцезнаходження підозрюваного, вручити йому повістки та повідомлення про підозру, досудове розслідування зупинялося у зв`язку з розшуком останнього. Все це свідчить про умисне переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування, процесуальну поведінку підозрюваного та наявність ризиків. Просить задоволити клопотання.

Слідча у судовому засіданні підтримала клопотання і просить таке задоволити. Зазначила, що вона особисто неодноразово телефонувала ОСОБА_5 та повідомляла про необхідність з`явитися до слідчого, проте, останній не з`являвся. Вона неодноразово надсилала йому повістки, однак, такі поверталися у зв`язку з відсутністю адресата. Вважає ризики, наведені у клопотанні, обґрунтованими, а тому є всі підстави для продовження підозрюваному строку тримання під вартою без визначення застави.

Підозрюваний ОСОБА_5 щодо задоволення вказаного клопотання заперечив та пояснив, що у нього незадовільний стан здоров`я та він має намір самостійно пройти військово-лікарську комісію. Просить не обирати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 щодо задоволення вказаного клопотання заперечила та просить обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, а у разі обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, визначити мінімальний розмір застави. Вважає, що ризики, зазначені у клопотанні слідчого, ґрунтуються на припущеннях, оскільки не підтверджуються жодними доказами. ОСОБА_5 не ухилявся від органу досудового розслідування умисно, оскільки проживав весь час за однією адресою, де і був затриманий. Також відсутні будь-які відомості щодо впливу останнім на свідків, оскільки такі не зверталися з відповідними заявами.

Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, слідча суддя дійшла наступних висновків.

У провадженні слідчого відділу Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 26.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000191 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

12.04.2025 слідчим СВ Дрогобицького РВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , 19.05.2025 оголошено у розшук підозрюваного ОСОБА_5 та зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000191 від 26.03.2024 у зв`язку з оголошенням підозрюваного у розшук.

Ухвалою слідчого судді від 28.05.2025 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні.

20.06.2025 на підставі ухвали слідчого судді від 28.05.2025 затримано підозрюваного ОСОБА_5 .

Постановою старшого слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_11 від 20.06.2025 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000191 від 26.03.2024 відновлено у зв`язку з встановленням місцезнаходження підозрюваного.

Ухвалою слідчої судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 20.06.2025 підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування, а саме до 10 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Постановою керівника Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_12 від 08.07.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000191 від 26.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України до трьох місяців, тобто до 10.08.2025.

Разом з тим, із наданих слідчим та прокурором матеріалів вбачається обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення.

Згідно із положеннями ст.177 КПК України метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Беручи до уваги викладене, приходжу висновку, що ризики, які були підставою для обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились, зокрема щодо можливості переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та можливого впливу на свідків, які не допитувалися в порядку ст.225 КПК України. Належний контроль за поведінкою підозрюваного та дієве запобігання встановленим у даному кримінальному провадженні ризикам неможливе шляхом застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Відтак, відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, такі ризики виправдовують продовження строку дії тримання під вартою ОСОБА_5 .

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, а також те, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 закінчується 10.07.2025, строк досудового розслідування продовжено до 10.08.2025, ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, не відпали та не зменшились, а тому є необхідність у продовженні строку тримання під вартою без визначення розміру застави, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 183, в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 309, 372 КПК України, слідча суддя,

у х в а л и л а :

Клопотання слідчого задоволити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 10.08.2025 включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали - до 10.08.2025.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено 08.07.2025.

Слідча суддя ОСОБА_1