Справа № 451/1518/24
Провадження № 1-кп/451/17/25
ВИРОК

іменем України

26 травня 2025 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Радехів обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000816 від 07.08.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка народилася у селі Барилів Радехівського району Львівської області, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, не адвокат, не депутат та не нотаріус, не працюючої, яка зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимої

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення - прокурор ОСОБА_4 ,

захисту - обвинувачена ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5

учасники провадження - потерпілі ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

за участю прокурора, обвинуваченої, потерпілого, захисника

у с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

07.08.2024 приблизно о 06:40 год, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем, марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись ним по вул. Львівській у селі Вузлове Червоноградського району у напрямку до автодороги «Луцьк-Львів», при виїзді на перехрестя вказаних доріг, порушила чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5; Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 16 п. 16.11; Розділу 33 «дорожні знаки», а саме: дорожньому знаку 2.1 - дати дорогу ПДР України, які виразилися в тому, що вона своїми діями створила небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю громадян, була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагувала на її зміну, своїми односторонніми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, а саме керуючи транспортним засобом, без причин технічного характеру, під час зміни напрямку руху на перехресті нерівнозначних доріг при виїзді із другорядної дороги на головну із подальшим пухом у напрямку до м. Радехова, не надала перевагу в русі автомобілю, марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі у напрямку до м. Львова.

Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

З цього слідує, що ОСОБА_3 07.08.2024 приблизно о 06:40 год керувала технічно справним автомобілем, марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_2 та являлася учасником дорожнього руху, а тому на неї, в частині прав та обов`язків поширюється дія вказаного закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

У результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажири автомобіля марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 отримали наступні тілесні ушкодження, а саме:

ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилася багатовідламковим переломом лобної кістки із зміщенням та розходженнями відламків, багатовідламковими переломами фронтальної пазухи та верхньої пазухи та верхньої стінки орбіти зліва, багатовідламковими переломами решітчастої кістки, переломами стінок обох верхнє-щелепних пазух, контузійною гематомою лобної частки зліва, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення;

ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелом крижів, двобічний перелом крижової кістки без зміщення кісткових фрагментів з переходом на С2 сегмент, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я;

ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом правої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки із задовільним стоянням відламків, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, підтвердила обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення нею інкримінованого злочину, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.Суду показала, що вона 07.08.2024 їхала автомобілем о 6:40 зранку із с. Вузлове до м.Радехова Шептицького району Львівської області. Коли під`їхала до головної дороги призупинилась та побачила справа автомобіль, який пропустила, а з ліва через сонячне проміння ( яскраво світило сонце) не побачила і виїхала на головну дорогу, де й відбулося зіткнення із автомобілем, марки «Renault Megane», під керуванням водія ОСОБА_9 , який їй про це повідомив. Визнає, що порушила Правила дорожнього руху, оскільки як водій, який виїжджала із другорядної дороги повинна була переконатись у відсутності будь яких перешкод, виїжджаючи на головну дорогу. Після зіткнення вона викликала швидку допомогу та сама особисто надавала допомогу, яку могла у цей час, потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .. Крім цього викликала МЧС, окільки у її автомобілі була задимленість. Після ДТП постійно цікавилась здоров`ям потерпілих.

Потерпіла ОСОБА_8 11.03.2025 подала до суду клопотання у якому просила провидити розгляд справи у її відсутності, претензій до обвинуваченої не має, призначення покарання доручає суду на його розсуд ( а.с.71).

12.03.2025 потерпілий ОСОБА_7 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, прензії до обвинуваченої відсутні, матеріальна шкода відшкодована (а. с. 86).

Потерпілий ОСОБА_6 повідомив суду, що обвинувачена надала суду покази, які відповідають дійсності. Підтвердив суду, що отримав відшкодування у розмірі дві з половиною тисячі доларів США та склав розписку, в якій зазначив, що претензій матеріальних, фінанових, моральних чи будь яких інших до ОСОБА_3 не має (а.с.78).

Обсяг доказів.

Учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Суд поставив на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Також суд пересвідчився у добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстав уважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачена ОСОБА_3 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

Орган пробації у досудовій доповіді від 16.12.2024 встановив середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства ( а.с.52-54).

Кваліфікація дій обвинуваченої судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, у тому числі щодо речових доказів та процесуальних витрат, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а потерпілому ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття, визнання виини, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди потерпілим.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, суд не встановив.

Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченою, а тому просить суд визнати ОСОБА_3 винуватою, та з врахуванням досудової доповіді пробації, призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком чотири роки із позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування основного покарання з випробуванням терміном на два роки, поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.Також просив стягнути процесуальні витрати, скасувати арешт та речові докази повернути власникам.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора та прийняв вибачення обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_3 щиро розкаялася, просила суд її суворо не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом, якщо так можливо. Також у судовому засіданні просила вибачення у потерпілого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_5 звертав увагу суду не те, що обвинувачена визнала свою вину, добровільного відшкодувала шкоду потерпілим, активно сприяла у розкритті кримінального провадження, тому просив не позбавляти її права керування траснпортним засобом, оскільки він для неї є засобом пересування.

Мотиви призначення покарання та висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів відповідно до ст.12 КК України, та характеризується необережною формою вини, виходячи з обставин вчинення при керуванні обвинуваченим джерелом підвищеної небезпеки грубого порушення одночасно декількох вимог ПДР України, та наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень потерпілим, небезпечних для життя в момент їх заподіяння, особу винної, яка має постійне місце проживання, її вік та відношення до вчиненого, а також те, що остання на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, досудову доповідь центру пробації про середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та те, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, яка раніше не судима, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсуність обставин, які обтяжують покарання, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства та призначає їй покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком три роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік та зі звільненням її від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На переконання суду, наявність обставин, що пом`якшують покарання, у виді визнання винуватості, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, разом із наведеними вище даними про особу винного, з огляду на всі викладені вище обставини, які враховуються при обранні заходу примусу в їх сукупності, вказує на наявність достатніх і мотивованих підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст.75 КК України та свідчить про доцільність призначення їй основного покарання в мінімальному розмірі.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд приходить до наступного висновку.

Аналіз характеру допущених обвинуваченою грубих порушень одночасно декількох вимог ПДР України у нескладній дорожній обстановці, наслідки у виді тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, які отримали потерпілі, підтверджують необхідність призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у мінімальному розмірі, що сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Призначення ОСОБА_3 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертиз: судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-24/18402- ІТ від 02.09.2024 -3 786,40 грн; судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-24/18403- ІТ від 30.08.2024 - 3 786,40 грн; судової транспортно-трасологічної експертизи № 3094-Е від 23.08.2024 -12 116,48 грн; додаткової судової транспортно-трасологічної експертизи № 3273-І: від 03.10.2024 - 8 330,08 грн; судової інженерно-транспортної експертизи по швидкості № 3274-Е від 21.10.2024 - 15 145,60 грн; судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-24/23393- ІТ від 23.10.2024 3 979,50 грн на загальну суму 47 144,46 грн.

Керуючись приписами частини четвертої статті 174 КПК України щодо вирішення одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, питання про скасування арешту майна, зокрема, у випадку не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, суд вбачає наявними підстави для скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 14 серпня 2024 року.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченої обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 4 вересня 2024 року до 02 листопада 2024 року, який закінчився.

Прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу не подавав, тому у суду відсутні підстави для його обрання, зміни чи продовження.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.286 КК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком три роки із позбавленням права керувати транспортними засобами строком один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком один рік.

У силу ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, що передбачені ч. 1 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 , витрати за проведення експертиз у розмірі 47 144 (сорок сім тисяч сто сорок чотири) гривні 46 ( сорок шість) копійок у користь держави.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 14 серпня 2024 року.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

Автомобіль, марки «Ford Transit Connect», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає на АДРЕСА_1 .

Автомобіль, марки «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_3 повернути ОСОБА_9 , який проживає на АДРЕСА_2 .

Виконання вироку в частині повернення речових доказів покласти на слідчого РВЗуСТ СУ ГУНП у Львівський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 або уповноважену особу відділення поліції №1 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області.

Строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Радехівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції учасниками судового провадження протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручити негайно після його проголошення засудженій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок суду виготовлений у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддяОСОБА_11