Справа № 405/2201/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Подільський районний суд м. Кропивницького в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000142 від 23.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, Кіровоградської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.6 ст.111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації, за наступних обставин.

24.10.1945 набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26.06.1945, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (правонаступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступницею якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч.4 ст.2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1965 «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» закріплено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 24.10.1970 «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» закріплено принцип, згідно з яким держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статут ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 російською федерацією.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі укладено

Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ).

Відповідно до ст.ст.2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, ст.69 Конституції України визначено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори ,г органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст.73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, 20 лютого 2014 року вище політичне та військове командування російської федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності; Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації Російської Федерації, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні Російській Федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року Російською Федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

У зв`язку з викладеним, 24.02.2022 Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2014-2015 році, більш точної дати не встановлено, виїхав на територію держави - агресора - російської федерації. На даний час ОСОБА_6 працює спеціальним кореспондентом та ведучим телепрограм парламентського телевізійного каналу ради федерації рф «ВМЕСТЕ РФ» (на якому знаходиться його анкета http://vmeste-rf.tv/channel/faces) «Актуальное интервью», «Сказано в Сенате», «Новости Совета Федерации» та здійснює інформаційну діяльність у співпраці з державою-агресором, спрямовану на підтримку держави - агресора, її окупаційної адміністрації.

Так, встановлено, що з 7 червня 2022 року по 21 лютого 2023 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , співпрацюючи з державою- агресором, здійснював інформаційну діяльність спрямованої на підтримку держави - агресора, її окупаційної адміністрації, проводячи як ведучий інтерв`ю з представниками окупаційної влади, а саме: представником в раді федерації від виконавчого органу державної влади луганської народної республіки ОСОБА_7 , членом ради федерації федерального зібрання рф від виконавчого органу державної влади м. Севастополя ОСОБА_8 та губернатором ОСОБА_9 . Вказані інтерв`ю було розміщено на сайті парламентського телевізійного каналу ради федерації рф «ВМЕСТЕ РФ» за посиланнями: http://vmeste-rf.tv/programs/205/darya-lantratova- integratsiya-lnr-v-pravovoe-pole-rossii, http://vmeste-rf.tv/programs/205/mikhail-razvozhaev-razvitie-swvastopolya та http://vmeste-rf.tv/programs/205/ekaterina-altabaeva-razvitie-sotsialnoy- infrastruktury-sevastopolya.

Відповідно до ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п.2, 3, 10 ч. 1 ст.7 КПК України).

Згідно з ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що органом досудового розслідування вжито всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного ОСОБА_6 на захист та доступ до правосуддя.

В ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до інформації УСБ України в Кіровоградській області ОСОБА_6 у період з 21.08.2019 по 21.08.2024 державного кордону України не перетинав та перебуває на тимчасово окупованій території України, а саме: АР Крим та постійно відвідує Російську Федерацію, де продовжує працювати спеціальним кореспондентом та ведучим парламентського телевізійного каналу ради федерації рф «ВМЕСТЕ РФ».

В зв`язку з чим, повістки про виклик ОСОБА_6 , повідомлення останньому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора Також зазначені виклики здійснювалися у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення».

Згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області підозрюваному ОСОБА_6 було забезпечено захисника ОСОБА_5 , якому в подальшому надавалися копії процесуальних документів, що підлягали врученню обвинуваченому, на виконання вимог ч. 2 ст. 297-5 КПК України, що свідчить про дотримання прав підозрюваного на захист в ході досудового розслідування.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Обвинувачений ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст.323 КПК України шляхом опублікування повісток про виклик на офіційному сайті Подільського районного суду м. Кропивницького і в газеті «Урядовий кур`єр», у судові засідання не з`являвся, що не перешкоджає розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з участю захисника, який був забезпечений державою.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами.

- протоколом огляду електронної сторінки від 25.08.2023, з додатком до нього, який міститься на оптичному диску формату DVD, який оглянуто в судовому засіданні. Встановлено, що ОСОБА_10 бере інтерв`ю у представника в раді федерації від виконавчого органу державної влади луганської народної республіки ОСОБА_11 , у губернатора ОСОБА_9 , який розповів про розвиток Криму та Севастополя, та у членкині ради федерації федерального зібрання рф від виконавчого органу державної влади м. Севастополя ОСОБА_12 (а.к.п.42-87, т.2);

- висновком судово лінгвістичної експертизи №357 від 12.10.2023, згідно якого:

1. У висловлюваннях особи, позначеної у протоколі огляду як ОСОБА_10 у відеозаписах:

- « ОСОБА_13 . Интеграция ЛНР в правовое полеРоссии», який зафіксовано в протоколі огляду від 25.08.2022 та розміщено 21.02.2023 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- « ОСОБА_14 », який зафіксовано в протоколі огляду від ІНФОРМАЦІЯ_3 та розміщено ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- « ОСОБА_15 . Развитие социальной инфраструктуры», який зафіксовано в протоколі огляду від 25.08.2022 та розміщено 07.06.2022 за посиланням http://vmeste-rf.tv/programs/205/ekaterina-altabaeva-razvitie-sotsialnoy- infrastruktury-sevastopolya

міститься:

- послідовне іменування окупованих територій України (Луганської області, Севастополя) регіонами, суб`єктами Російської Федерації, ведеться мовлення про Севастополь (та Крим) як про територію, що раніше належала Росії, що виправдовує окупацію Севастополя, описує окупацію як повернення «у рідну гавань», тобто загалом тимчасово окуповані території України позиціонуються як російські, такі, що входять до складу Росії,

- тенденційне представлення перебування окупованих територій України у складі РФ як винятково позитивного для них, розповідь про перспективи розвитку, розбудови, покращення умов для населення, економічного зростання тощо, що створює піднесений, привабливий образ окупації територій України Росією;

- у той же час наголошується, ніби в Україні ці території не мали таких можливостей, були занедбані, у тому числі висловлюються побоювання, що України може створювати перешкоди для комфортного життя населення, за рахунок такого контрастного протиставлення посилюється схвалення звеличення окупації;

- звертання до представників окупаційної влади та ведення мовлення про них як про чинних, легітимних, визнання правомірності рішень та дій російських владних органів на тимчасово окупованих територіях України;

- та загалом схвалюється, звеличується Росія, у тому числі через описані вище переваги нібито перебування територій у складі Росії як суб`єктів федерації;

З урахуванням тлумачення поняття підтримка (поділяючи погляди, виявляючи симпатію, виступати на захист або на боці кого -, чого небудь, вираження солідарності з діями чи рішеннями держави агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави агресора, висловлення симпатії їм, виступ на захист зазначених рішень чи дій(, такі виловлювання містять лінгвістичні ознаки підтримки держави агресора, її окупаційних адміністрацій.

2. Інформаційна діяльність це створення інформації збирання інформації, одержання інформації, зберігання інформації, використання інформації та ширення інформації.

3. Особа, позначена у протоколі огляду як ОСОБА_16 , у відеозаписах:

- « ОСОБА_13 . Интеграция ЛНР в правовое поле России», який зафіксовано у протоколі огляду від 25.08.2022, та розміщено 21.02.2023 за посиланням http://vmeste-rf.tv/programs/205/darya-lantratova- integratsiya-lnr-v-pravovoe-pole-rossii;

- « ОСОБА_14 . Развитие Севастополя», який зафіксовано в протоколі огляду від ІНФОРМАЦІЯ_3 та розміщено ІНФОРМАЦІЯ_4 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5

- « ОСОБА_15 . Развитие социальной инфраструктуры», який зафіксовано в протоколі огляду від 25.08.2022 та розміщено 07.06.2022 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6

бере інтерв`ю у осіб, що описані у протоколі огляду як «представник в раді федерації від виконавчого органу державної влади луганської народної республіки ОСОБА_11 », «членкиня ради федерації федерального зібрання рф від виконавчого органу державної влади м. Севастополя ОСОБА_17 », «губернатор Севастополя ОСОБА_18 » за класичною схемою «питання - відповідь», тенденційно добираючи питання, що висвітлюють життя на окупованих територіях України у складі Росії як винятково позитивне, успішне, заперечують тимчасову окупацію, представляючи її як «повернення» регіонів до складу Росії (а.к.п.93-102, т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.10.2023, згідно якого, в присутності понятих, серед чотирьох осіб, свідок ОСОБА_19 впізнав чоловіка під номером 2, якою є ОСОБА_6 , який працював разом з ним у Кіровоградській обласній державній телерадіокомпанії (а.к.п.113-115, т.2);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.10.2023, згідно якого, в присутності понятих, серед чотирьох осіб, свідок ОСОБА_20 впізнав чоловіка під номером 3, якою є ОСОБА_6 , який працював разом з ним у Кіровоградській обласній державній телерадіокомпанії (а.к.п.116-118, т.2).

Приведені вище та дослідженні судом докази є належними та допустимими, оскільки отримані органом досудового розслідування згідно з вимогами Кримінального процесуального законодавства України, уповноваженою особою та містять в собі фактичні дані, які вказують на місце, час, спосіб вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Оцінюючи вище приведені докази, як кожен окремо так і в їх сукупності між собою, суд відмічає відсутність в них протиріч і констатує повну узгодженість та достатність для встановлення винуватості ОСОБА_6 .

Суд кваліфікує діяння ОСОБА_6 за ч.6 ст.111-1 КК України як здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду № 8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

Так, вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, є громадянином України

Обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 зі змінами від 06.11.2009, звернута увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого, не має за мету спричинити фізичні страждання або принизити людську гідність.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави.

Тому, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, враховуючи, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та те, що злочин вчинено в умовах воєнного стану, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе з призначенням покарання в межах санкції ч.6 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з позбавленням права обіймати будь які посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, з конфіскацією майна, що належить на праві приватної власності останньому, що на думку суду є необхідним та достатнім для попередження вчинення ОСОБА_6 .

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі ст. 124 КПК України витрати за проведення експертних досліджень в сумі 12426,96 гривень підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368 -371, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним за ч.6 ст.111-1 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 12 /дванадцять років / з позбавленням права обіймати будь які посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, на строк 15 /п`ятнадцять/ років з конфіскацією майна, що належить на праві приватної власності останньому.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 12426 /дванадцять тисяч чотириста двадцять шість/ гривень 96 копійок.

На вирок може бути подано апеляцію до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Подільський районний суд м. Кропивницького. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.

Повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя

Подільського районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_21