справа № 462/518/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області, українця, громадянина України, непрацюючого, одруженого (має на утримані двоє дітей 2011р.н. та 2017р.н.), проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , (матеріали відносно якого були виділені в окреме кримінальне провадження з кримінального провадження № 0000040 від 24.06.2024) маючи умисел на організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України та сприяння в такому порадами, наданням засобів та усунення перешкод, діючи з корисливим мотивом, достовірно знаючи, що в умовах воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років обмежено виїзд за межі України, маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого періоду часу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин (час, спосіб та місце), але не пізніше січня 2024 року вступив у злочинну змову з встановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, та іншими на даний час невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з яким перебував у довірливих відносинах, для здійснення протиправної діяльність, яка полягала у наступних діях:

1) пошуку військовозобов`язаних громадян України, які бажали потрапити на територію Європейського Союзу з різних причин, однак не мали правових підстав для виїзду за кордон, в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан»;

2) сприяння порадами, вказівками, наданням військовозобов`язаним громадянам листів-погодження Міністерства культури та інформаційної політики адресованих на адміністрацію Державної прикордонної служби України із зазначенням фіктивної приналежності військовозобов`язаних громадян до музикантів, музичних гуртів, митців, артистів, художників та інших діячів культуру, а також усунення перешкод у незаконному переправленні їх через державний кордон України у міжнародних пунктах пропуску та поза пунктами пропуску в межах Львівської області, забезпечуючи військовозобов`язаних громадян при цьому транспортними засобами та супроводжуючи під час перетину державного кордону, в ході чого, - надаючи поради та вказівки щодо місця зупинок, часу перетину кордону, інструктуючи при цьому щодо порядку дій та поведінки;

3) організації незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України віком від 18 до 60 років через державний кордон України;

4) отриманні грошової винагороди за вказані протиправні послуги.

При цьому, ОСОБА_5 , вищевказана встановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, та інші на даний час невстановлені особи відповідно до попередньо розподілених функцій, будучи обізнаними у особливостях прикордонного контролю у пунктах пропуску, підтримуючи зв`язок із військовозобов`язаними, які мали намір в незаконний спосіб перетнути державний кордон України, надавали їм поради та вказівки щодо місця і часу перетину державного кордону та інструктували їх з приводу версії, яких вони повинні дотримуватись під час перетину кордону та в разі викриття їх протиправної діяльності.

В цілях безпеки та зменшення ризику викриття незаконної діяльності, пов`язаної із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, пошук та прийом потенційних клієнтів, здійснював ОСОБА_5 за детальними вказівками вищевказаної встановленої досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, через месенджери. Спілкування з військовозобов`язаними, згідно з вимогами вказаної особи та інших учасників злочинної групи у більшості випадків відбувалось за допомогою Інтернет - месенджера Телеграм, а особисті зустрічі у різних місцях обумовлених ОСОБА_5 за попереднім погодженням з вказаною особою, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040.

Так, починаючи із 24.02.2022, з метою працевлаштування поза межами України на період військової агресії Російської Федерації проти України, у ОСОБА_6 виник намір попри встановлені режимом воєнного стану та оголошеною загальною мобілізацією заборони та обмеження перетнути державний кордон та виїхати до Республіки Польща.

З цією метою, 01.07.2024 ОСОБА_6 через свого знайомого товариша за допомогою свого мобільного телефону НОМЕР_1 зв`язався із ОСОБА_5 по номеру мобільного телефону НОМЕР_2 , що належить останньому, та в ході телефонної розмови запитав ОСОБА_5 щодо можливості перетину державного кордону України, під час дії воєнного стану на території України, до країн Європейського Союзу у власних цілях. В ході розмови ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_6 зустрітись цього ж дня, тобто 01.07.2024 приблизно о 17.00 год. на АЗС «WOG», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 288, і детальніше обговорити це питання.

В подальшому, ОСОБА_5 01.07.2024 орієнтовно о 16.55 год. приїхав на територію АЗС «WOG», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 288, де сів в автомобіль марки «Volkswagen Passat MNS», в салоні якого перебував ОСОБА_6 , і в ході даної зустрічі із ОСОБА_6 . ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно із особою, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, та іншими невстановленими на даний час особами, вказав ОСОБА_6 перелік документів, які необхідно підготувати та надіслати йому у вигляді сканованих копій на його мобільний телефон в додатку «WhatsApp», а саме: копію військово-облікового документу - оновлених даних із ТЦК та СП із штрих-кодом, копію ідентифікаційного коду, копію українського паспорту, копію закордонного паспорту для подальшого виготовлення документів та організації безперешкодного перетину ОСОБА_6 державного кордону, а також висунув вимогу щодо необхідності передачі йому та невстановленим на даний час слідством особам грошових коштів в сумі 12000 Євро за організацію незаконного переправлення через державний кордон та сприяння порадами, наданням засобів, виготовленням документів та усуненням перешкод для незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України. Також ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_6 умови перетину державного кордону, а саме, що він буде перетинати державний кордон як «музикант» в одному із таких пунктів пропуску, а саме: Шегині, Рава-Руська, або Краковець. Вказані документи та грошові кошти ОСОБА_6 повинен надати ОСОБА_5 під час наступної зустрічі, для подальшого проведення оформлення особи ОСОБА_6 у відповідних документах та реєстрах, та, як результат - надання фіктивних документів як «учаснику музичного гурту» які надавали б останньому можливість перетнути державний кордон України на час дії воєнного стану, при цьому, останній надав усні гарантії виконання зазначених зобов`язань та повідомив що такі документи будуть виготовлені упродовж 2-ох місяців, і як тільки документи будуть готові, то йому зателефонують та заберуть машиною із центра м. Львова.

В свою чергу, ОСОБА_5 04.07.2024 з номеру мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 зателефонував вищевказаній особі, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, на номер мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_3 та повідомив останнього про те, що проінформував клієнта ОСОБА_6 , який бажає виїхати за кордон, з приводу деталей виїзду, озвучив суму грошових коштів, які необхідно буде заплатити за вказану послугу та необхідність надіслати скан-копії документів в форматі ПДФ.

В подальшому, ОСОБА_6 04.07.2024 о 17.09 год. зі свого мобільного телефону з НОМЕР_1 надіслав ОСОБА_5 на його мобільний номер НОМЕР_2 через месенджер «WhatsApp» один файл формату ПДФ зі скан-копіями наступних документів, а саме: копію українського паспорту на ім`я ОСОБА_6 , копію закордонного паспорту на ім`я ОСОБА_7 , копію ідентифікаційного коду та копію обліково військового документу на ім`я ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_5 04.07.2024 о 17.36 зі свого мобільного номеру НОМЕР_2 через месенджер «Telegram» переслав ОСОБА_8 на номер мобільного телефону НОМЕР_3 вищевказаний файл формату ПДФ з документами на ім`я ОСОБА_6 , які необхідні для виготовлення листа-погодження Міністерства культури та інформаційної політики, який особа, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, переглянула.

У подальшому, ОСОБА_5 05.07.2024 о 09.07 год. зі свого мобільного телефону НОМЕР_2 надіслав ОСОБА_6 на його мобільний НОМЕР_1 через месенджер «WhatsApp» повідомлення наступного змісту «Доброго дня ми будемо запускати ваші документи в процес, чи ви ще не готові», а ОСОБА_6 на дане повідомлення відповів о 09.25 год. «Доброго дня, так будемо. З понеділка вже маю дозбирати всю суму, і можна буде зустрітись», на що ОСОБА_5 також відповів о 09.34 год «Ок».

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 09.07.2024 о 22.14 год. ОСОБА_5 з номеру мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 зателефонував особі, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, на номер мобільного оператора «Лайфсел» НОМЕР_3 та погодив з останнім деталі отримання грошових коштів від ОСОБА_6 . Надалі, ОСОБА_5 09.07.2024 о 22.16 год. зі свого мобільного телефону НОМЕР_2 надіслав ОСОБА_6 на його мобільний НОМЕР_1 через месенджер «WhatsApp» повідомлення наступного змісту «Добрий вечір, ну що ви там надумали, що робити з вашими документами, мене питають чи будете подавати, чи ні?», на що ОСОБА_6 09.07.2024 о 22.23 год. зі свого мобільного телефону з НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_5 на його мобільний номер НОМЕР_2 через месенджер «WhatsApp» та повідомив, що завтра буде вся сума грошей і він перетелефонує, щоб домовитись про зустріч, на що ОСОБА_5 відповів щоб ОСОБА_6 не переживав, що він знає « ОСОБА_9 », що все буде добре. Далі, ОСОБА_5 09.07.2024 о 22.28 год. зі свого мобільного телефону НОМЕР_2 через месенджер «Telegram» надіслав ОСОБА_8 на мобільний номер НОМЕР_3 повідомлення «завтра будуть кошти», на що ОСОБА_8 відписав «Ок».

У подальшому, 11.07.2024, близько 16.15 год., ОСОБА_5 , діючи у порушення вимог ст. 68 Конституції України, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб спільно із вищевказаною особою, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, та іншими невстановленими на даний час особами, реалізовуючи спільний із вказаними особами умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 11.07.2024, близько 16.15 год., перебуваючи на задньому сидінні в салоні автомобіля марки «Volkswagen Passat», сірого кольору, д.н.з НОМЕР_4 на території АЗС «WOG», що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 288, одержав від ОСОБА_6 для себе, встановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділені в кримінальне провадження № 0000040, та інших невстановлених на даний час осіб грошові кошти в сумі 12000 Євро, що згідно курсу НБУ на 11.07.2024 становить 528931 грн., за організацію незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України, сприяння порадами (щодо місця та деталей перетину державного кордону), надання засобів (документів як учасника музичного гурту, що надають право на перетин державного кордону особі призовного віку під час дії воєнного стану) та усуненням невстановленими на даний час особами перешкод для незаконного переправлення ОСОБА_6 через державний кордон України під час дії воєнного стану з метою виїзду за межі України.

Одразу ж після цього протиправна діяльність ОСОБА_5 була припинена через його затримання працівниками правоохоронних органів, а одержані ним від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 12000 Євро, виявлені та вилучені у вказаному автомобілі.

У підготовчому засіданні прокурор повідомив про те, що 21 січня 2025 року у відповідності до вимог ст. 472 КПК України між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного Регіону ОСОБА_3 , з одної сторони, та обвинуваченим ОСОБА_5 , в присутності його захисника, з іншої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України в приміщенні Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного Регіону укладено угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений пояснив, що він згідний з умовами угоди, йому відомі наслідки укладення угоди, він визнає себе винуватим у скоєнні злочину.

Захисник не заперечив проти затвердження угоди.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особи про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_5 обвинувачується у організації незаконного переправлення особи через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, надання засобів та усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, тобто, у злочині, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно з угодою про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 3 ст. 332 КК України, оскільки ОСОБА_5 вчинив організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, надання засобів та усунення перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів,

Також, вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 , в угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років із звільненням від призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України, із встановленням іспитового строку.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Щодо призначення покарання.

Відповідно до статті 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно дискрецією суду у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При цьому, виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 65 КК, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частина 2 статті 65 КК встановлює, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Тобто, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Згідно з частиною 5 статті 65 КК, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Частиною 1 статті 475 КПК визначено, що якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Також суд зазначає, що виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вивчаючи особу обвинуваченої, слід зазначити, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину шляхом надання викривальних показів.

Крім цього, ОСОБА_10 заставу в розмірі 393640 гривень звернено в дохід держави, для забезпечення потреб Збройних Сил України, що є однією із основних умов укладення даної угоди (Банк: Національний банк України, МФО 300001, Рахунок № UA0992708, , Отримувач: Національний банк України), що підтверджується листом ТУ ДСА у Львівській області № 672/25 від 01.04.2025.

Вищевказані пом`якшуючі обставини істотно знизили тяжкість вчиненого злочину.

При цьому судом не встановлено обставин, передбачених статтею 67 КК, які обтяжують покарання.

При призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст.69 КК), суд враховує наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та мотивами злочину, його поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину.

Зокрема, суд враховує, що ОСОБА_5 є особою середнього віку; добровільно пожертвував на потреби Збройних Сил України грошові кошти в розмірі 393640 грн. Наведені обставини дають суду можливість дійти обґрунтованого припущення про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (санкцією статті), із застосуванням ст. 69 КК України, є якісно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винної і попередження вчинення нових злочинів. Також, суд вважає за можливим не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Така позиція суду узгоджується із позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №591/2221/19 (провадження №51-4503км19) та постанові Верховного Суду від 07.02.2023 у справі №187/1548/15-к.

Таким чином, враховуючи обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченої, її щире каяття та ставлення до скоєного, суд вважає, що досягнення мети покарання, встановленої ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженої, можливе із застосуванням, відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, ст. 69 КК України - призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин.

Стаття 75 розділу ХІІ КК «Звільнення від покарання та його відбування» зокрема передбачає таку форму реалізації кримінальної відповідальності як звільнення від відбування покарання з випробуванням, що не є заміною покарання на менш суворе, та означає, що засуджена особа не відбуває покарання в ізоляції від суспільства в кримінально-виконавчих установах закритого типу.

Частиною 2 статті 75 КК визначено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Зі змісту вищенаведеного очевидно, що рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням є дискреційним правом суду, тобто суд може прийняти таке рішення або відмовити у звільненні від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, частиною 3 статті 75 КК визначено, що у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до частини 4 статті 75 КК така тривалість може становити від одного до трьох років.

Кримінальний процес України розрізняє загальний порядок розгляду кримінального провадження та особливі порядки, серед яких зокрема вирізняється кримінальне провадження на підставі угод, порядок здійснення якого регламентований статтями 469-476 КПК.

Отже, на основі системного аналізу частини 2 статті 75 КК (яка є спеціальним випадком щодо загального, передбаченого частиною 1 статті 75 КК) суд вважає можливим у випадку затвердження угоди про визнання винуватості, звільнити особу від відбування покарання з випробуванням разом із встановленням іспитового строку, врахувавши пом`якшуючі покарання обставини.

Беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, обираючи між законними альтернативами, керуючись поняттям судового розсуду, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари як мети покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що не є насильницьким, корупційним чи злочином, спрямованим на повалення державного ладу, особу обвинуваченого, поведінку та відношення до вчиненого, переживання за необдуманість поступку; щире каяття та глибоке усвідомлення незаконності своїх дій.

Поведінка обвинуваченого після вчиненого, на думку суду, засвідчує його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він критично оцінив свої дії, спрямовані на збагачення в такий спосіб, і без будь-яких істотних обмежень усвідомив протизаконність діяння.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_5 слід звільнити від відбування покарання із випробування та встановленням іспитового строку.

Суд зазначає, що статтею 77 КК визначено вичерпний перелік додаткових покарань у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, які можуть бути призначені у разі звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Оскільки у наведеному переліку відсутня конфіскація майна, то відтак така й не може бути застосована через звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, беручи до уваги конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, мотив та ступінь тяжкості вчиненого нею суспільно-небезпечного діяння, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, на обліку в лікарів нарколога та психоневролога не перебуває, поведінку обвинуваченого як до, так і після вчинення інкримінованих дій, заслухавши думку учасників судового провадження - прокурора, обвинуваченої та її захисника,- суд не встановив підстав для відмови в затвердженні такої угоди, передбачених частиною 7 статті 474 КПК, оскільки укладена угода відповідає нормам КК, КПК та інтересам суспільства, зокрема в частині узгодженого покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, є пропорційним та достатнім, й забезпечить досягнення мети його застосування.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання і звільнення від його відбування з випробуванням, та дискреційним встановленням іспитового строку і покладенням певних обов`язків.

Крім цього, з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави слід стягнути документально підтверджені судові витрати на загальну суму 34077 грн. 60 коп. (висновок судової криміналістичної експертизи № 2831-Е від 29.07.2024 - 13252,40 грн; висновок судової технічної експертизи документів № 2946-Е від 03.10.2024 - 9466,00 грн; висновок судової криміналістичної експертизи № 3203-Е від 13.12.2024 - 11359,20 грн).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід на момент ухвалення вироку відносно ОСОБА_5 не обирався.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 21 січня 2025 року між прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного Регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна та без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його перебування під вартою з 11 липня 2024 року по 15 липня 2024 року, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати в розмірі 34077 (тридцять чотири тисячі сімдесят сім) гривень 60 коп.

Речові докази:

прозорий файл формату А4 та 3 резинки зеленого кольору; мобільний телефон марки «Apple Iphone XS» сірого кольору, який знаходиться в прозорому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_5 ., ІМЕІ2: НОМЕР_6 із вставленою сім-карткою з № НОМЕР_2 ; зошит в клітинку із записами; блокнот сірого кольору в клітинку із написом «Life Goals»; зошит формату А5 в клітинку «Nature Life» із записами; мобільний телефон марки «Samsung» в чохлі бордового кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , S/ НОМЕР_9 із вставленою сім-карткою з № НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Redmi Note 10 5 G» сірого кольору, в чохлі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , із вставленою сім-карткою з № НОМЕР_2 - повернути ОСОБА_5 ;

грошові кошти, що еквіваленті сумі 12000 Євро, купюрами номіналом по 100 Євро кожна, з яких 2 купюри номіналом по 100 Євро є грошовими коштами, серії ЕА, серії ЕА та 118 купюр номіналом по 100 Євро, кожна із серією та номером ЕА, що є несправжніми (імітаційними) засобами, які було звірено з протоколом огляду, ідентифікації, помічення і вручення грошових коштів на несправжніх (імітаційних) засобів від 11.07.2024 та які повністю співпали з серіями та номерами купюр, зазначеними у вказаному протоколі, а саме: із грошовими коштами які видались ОСОБА_6 , для документування протиправної діяльності ОСОБА_5 та інших невстановлених осіб - залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000040 від 24.06.2024.

Арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року у справі № 461/5847/24 (провадження № 1-кс/461/4242/24) в частині арешту прозорого файлу формату А4 та 3 резинки зеленого кольору; мобільного телефону марки «Apple Iphone XS» сірого кольору, який знаходиться в прозорому чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_5 ., ІМЕІ2: НОМЕР_6 із вставленою сім-карткою з № НОМЕР_2 ; зошиту в клітинку із записами; блокноту сірого кольору в клітинку із написом «Life Goals»; зошиту формату А5 в клітинку «Nature Life» із записами; мобільного телефону марки «Samsung» в чохлі бордового кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , S/ НОМЕР_9 із вставленою сім-карткою з № НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Redmi Note 10 5 G» сірого кольору, в чохлі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_11 , ІМЕІ2: НОМЕР_12 , із вставленою сім-карткою з № НОМЕР_2 - скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Суддя:

Оригінал вироку.