Справа № 130/1409/20
УХВАЛА

15 травня 2025 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2018 за № 0000597, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України,

УСТАНОВИЛА:

У провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2018 за № 0000597, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 10.09.2020 головуючим суддею визначено ОСОБА_8 , склад колегії суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_9 .

На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького районного суду Вінницької області щодо проведення заміни головуючого судді члена колегії суддів №26/24 від 02.04.2024 головуючий суддя Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_8 , відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у кримінальному провадженні № 130/1409/20 замінена на головуючого суддю Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , якій передано матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2018 за № 0000597, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України (КП № 130/1409/20).

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 14.04.2025 оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ); надав дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), з метою його приводу до Вінницького районного суду Вінницької області для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою; зупинив до розшуку обвинуваченого ОСОБА_6 судове провадження з розгляду даного кримінального провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Вінницького районного суду Вінницької області №26/25 від 14.05.2025 суддя-член колегії суддів ОСОБА_9 , відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у кримінальному провадженні № 130/1409/20 замінена на суддю-члена колегії суддів ОСОБА_2

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 15.05.2025 відновив судове провадження з розгляду даного кримінального провадження, оскільки відпали обставини, на підставі яких суд зупиняв судове провадження з розгляду кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 02.11.2018 за № 0000597, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, на виконання вимог ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 14.04.2025 обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано з метою його приводу до Вінницького районного суду Вінницької області для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, відповідно до ч. 1 ст. 186 КПК України, має бути розглянуто судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання обвинуваченого, ОСОБА_6 затримано об 11 год 15 хв 14 травня 2025 року.

У підготовчому судовому засіданні 15.05.2025 прокурор ОСОБА_5 підтримав попередньо подане клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити. Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, тобто у вчиненні злочинів, які відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами. Відносно ОСОБА_6 може бути застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки він є особою, яка обвинувачується у вчиненні злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років. Разом із цим, у вказаному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: 1) переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, в нього відсутнє законне джерело доходу, постійне місце роботи та навчання; 2) незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу та свідків, оскільки згідно зі статтею 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. ОСОБА_6 являється вітчимом неповнолітньої ОСОБА_10 , що не виключає можливості здійснювати на неї відповідний незаконний вплив. Застосування до підозрюваного іншого більш м?якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки особисте зобов?язання є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу обвинуваченого, його репутацію та соціальні зв?язки; в ОСОБА_6 відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до суду на першу вимогу; обвинувачений непрацевлаштований та не має офіційного джерела доходів, а в разі сплати застави іншою особою він зможе продовжити злочинну діяльність чи переховуватися від суду; за останньою підтвердженою інформацію правоохоронних органів, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_6 за адресою, зазначеною в обвинувальному акті, не проживає, місце його перебування невідоме. Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам. Тому просить застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком шістдесят днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що йому відомо, що у провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває дане кримінальне провадження. У судові засідання не з`являвся, оскільки хворів, на підтвердження чого надавав відповідні документи усі, які у нього були. Щодо клопотання прокурора про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечив. Зазначив, що є інші заходи. Також він є військовослужбовцем, тому є доцільним, щоб він захищав Україну. Доказом того, що він є військовослужбовцем, є відмітка у додатку «Дія» про те, що він «знятий з обліку, причина військовослужбовець». Проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 . На даний час він проходить базову військову підготовку (навчання). Він мобілізований з 25.04.2025, визнаний придатним для проходження військової служби у частинах забезпечення (у тилу). У нього проблеми зі здоров`ям, зокрема, із серцем, із ногою, він обмежений у пересуванні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав подане перед початком підготовчого судового засідання 15.05.2025 клопотання про зупинення провадження у справі, у якому зазначає про те, що ОСОБА_6 наразі проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, тому просить розглянути питання про зупинення судового провадження на підставі статті 335 КПК України. Підтвердженням того, що ОСОБА_6 проходить військову службу є документи, надані стороною обвинувачення, які наявні у матеріалах кримінального провадження.

Крім того, у підготовчому судовому засіданні 15.05.2025 захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав письмові заперечення проти обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які мотивовані тим, що «сторона захисту не погоджується з доводами клопотання та оспорює обґрунтованість підозри у вчиненні обох інкримінованих злочинів, що відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України цілковито виключає можливість застосування відносно ОСОБА_6 будь-якого запобіжного заходу. Так, в повідомленні про підозру за ч. 4 ст. 152 КК України описано два епізоди скоєння кримінального правопорушення, кожен з яких базується лише на заяві потерпілої, яка в подальшому від неї відмовилась. Ще 01.05.2020 потерпіла подала до слідчого органу власноручну заяву, яка свідчить про її розкаяння в обмові вітчима. У повідомленні про підозру взагалі не описано спосіб вчинення злочину та кваліфікуючу ознаку частини 4, довільно вказано дату події. Підозра за ч. 4 ст. 152 КК України взагалі не відповідає встановленим обставинам справи, а є припущенням сторони обвинувачення. У вчиненні іншого інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, обвинувачений також винним себе не визнає і вважає повідомлену йому підозру безпідставною. Основний акцент робиться на тяжкості правопорушень і мотивуванні необхідності подальшого розслідування з посиланням на практику ЄСПЛ. Прокурор вважає, що ОСОБА_6 може переховуватись від слідства і суду, а також незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів. По-перше, ніхто і ніяким способом не чинив перешкод у розслідуванні, жодних доказів цього прокурором не надано. По-друге, одних припущень прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення судом рішення про обрання запобіжного заходу, кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. Слідчий суддя, суд зобов?язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх вищевказаних обставин. Сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. ОСОБА_11 повідомлено про підозру ще 22.04.2020, з того часу пройшло повних п`ять років. Маючи адвоката і розуміючи міру відповідальності за інкриміновані злочини, обвинувачений завжди з`являвся за викликами до слідчого, прокурора і суду, а якщо не з`являвся, то своєчасно повідомляв про поважність причини неявки, з наданням відповідних доказів. Дана обставина цілковито спростовує доводи сторони обвинувачення про ймовірність ризиків. Загальновідомо, що основна кількість доказів стороною обвинувачення збирається до повідомлення особі про підозру. Через місяць після повідомлення, а саме: 19.05.2020, слідчим суддею Жмеринського міськрайонного суду ОСОБА_12 розглянуто по суті аналогічне клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу взяття під варту. Тоді слідчий суддя ухвалив рішення про відмову у його задоволенні та обрав особисте зобов`язання, оскільки вважав, що представлені на даній стадії досудового слідства слідчим та прокурором матеріали є недостатньо обґрунтованими і не дають впевнених підстав підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Слідчий суддя на завершальному етапі розслідування засумнівався в обґрунтованості підозри, а доказова база сторони обвинувачення з того часу не розширилась. За чотири роки підозрюваний не здійснив жодного впливу на потерпілу, свідків чи експертів. Принаймні таких доказів ініціатор клопотання не надав. Більше того, починаючи з травня 2020 року, після повернення потерпілої від баби до своєї сім?ї, ОСОБА_6 свідомо відокремився та став проживати за іншою адресою, щоб не дати приводу звинувачувати себе у впливі. За дорученням прокуратури, служба у справах дітей неодноразово перевіряла, чи проживає ОСОБА_13 разом з потерпілою, але такого факту не встановлено, будь-яких доказів не надано. Обвинувачений раніше несудимий, характеризується позитивно, виховує трьох неповнолітніх дітей, в тому числі сина дружини від іншого шлюбу, та має з дружиною двоє спільних малолітніх дітей. З березня 2019 року працював в`язальником дротів на Державному підприємстві «Електричні системи», пізніше торговельним представником ФОП ОСОБА_14 . Проживає у м. Києві, а коли приїздить на вихідні до Жмеринки, то живе у своїх батьків за місцем реєстрації. Наразі проходить військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією. Для своєї багатодітної сім`ї є єдиним годувальником. П?ятирічний його син хворіє на епілепсію, визнаний інвалідом, у зв`язку з чим потребує соціально-побутового патронату, дружина не працює, відповідні документи додаються. Тому просить відмовити в задоволенні клопотання сторони обвинувачення щодо обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання свого захисника адвоката ОСОБА_7 про зупинення судового провадження на підставі статті 335 КПК України.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо клопотання сторони захисту про зупинення судового провадження на підставі статті 335 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі, колегія суддів враховує ті обставини, що вирішення клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке, відповідно до положень статті 186 КПК України, має бути розглянуто судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання обвинуваченого, тому є першочерговим. Крім того, клопотання про зупинення провадження подане захисником обвинуваченого після подання прокурором клопотання про обрання запобіжного заходу.

У частині третій статті 315 КПК України визначено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 186 КПК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 КПК України, затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень, викладених в ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу, а частиною другою статті 183 КПК України визначені випадки, коли може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка являється частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів враховує, що тримання під вартою є винятковим та, відповідно до ст. 176 КПК України, найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави колегії суддів вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Колегія суддів зважає на те, що злочини, за якими обвинувачується ОСОБА_6 , віднесені відповідно до ст. 12 КК України до тяжких та особливо тяжких злочинів, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який офіційно непрацевлаштований, постійного самостійного заробітку не має, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час ухиляється від явки до суду, з 2021 року жодного разу не з`являвся у підготовчі судові засідання по даному кримінальному провадженню.

Обвинувачений ОСОБА_6 з 2021 року неодноразово подавав заяви про відкладення підготовчого судового засідання, посилаючись на стан свого здоров`я. Під час розгляду клопотання про обрання йому запобіжного заходу в підготовчому судовому засіданні зазначив, що постійно хворів, не міг пересуватися, перебував на лікарняних, на підтвердження чого подавав усі наявні у нього медичні документи.

Однак колегія суддів зважає на те, що у матеріалах даного кримінального провадження, наявних у суді, відсутні ті докази незадовільного стану здоров`я, про які зазначив у підготовчому судовому засіданні обвинувачений, а саме: докази наявності у нього таких захворювань, що перешкоджали йому пересуватися чи унеможливлювали його явку до суду. До своїх клопотань про відкладення підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 інколи долучав медичні документи, однак такі документи не підтверджують, що наявні у ОСОБА_6 захворювання унеможливлюють його пересування, а відтак і явку до суду. Також ті ксерокопії документів, які ОСОБА_6 надсилав до суду через електронну пошту, не підтверджують його перебування на лікарняних чи на стаціонарному лікуванні.

Крім того, колегія суддів враховує, що впродовж декількох років з метою повідомлення обвинуваченого ОСОБА_6 про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, останньому направлялися судові повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, зазначеною в обвинувальному акті, а саме: АДРЕСА_1 , а в підготовчому судовому засіданні 15.05.2025 ОСОБА_6 повідомив, що проживає за іншою адресою у м. Києві. Однак матеріали кримінального провадження не містять будь-якого повідомлення обвинуваченим чи його захисником Вінницький районний суд Вінницької області про зміну адреси проживання обвинуваченого.

У результаті невиконання обвинуваченим ОСОБА_6 свого процесуального обов`язку явки до суду, ігнорування ним кримінального провадження, у якому він є обвинуваченим, Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою від 14.02.2024 оголосив розшук обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зупинив судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2018 за № 0000597, по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, до розшуку обвинуваченого.

29.03.2024 до Вінницького районного суду Вінницької області подано матеріали виконання ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 14.02.2024, відповідно до яких в ході проведення оперативно-розшукових заходів 21.03.2024 місце знаходження ОСОБА_6 було встановлено в м. Київ по вул. Перова, останній зобов`язався в найкоротший термін з`явитися до Вінницького районного суду Вінницької області для прийняття участі в судовому засіданні, де він є обвинуваченим.

Однак у призначені підготовчі судові засідання обвинувачений ОСОБА_6 знову не з`явився, продовжуючи ухилятися від явки до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, у справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, враховуючи тяжкість обвинувачення у злочинах, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , обрання відносно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить, на думку колегії суддів, запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, колегія суддів вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки колегією суддів встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а також встановлено, що застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, є недостатнім.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не встановлено.

У частині першій статті 182 КПК України визначено, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України. Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Колегія суддів враховує, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинений із застосуванням фізичного насильства.

Отже, стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Ця норма КПК України орієнтує суд на те, що перебування обвинуваченого на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період унеможливлює проведення судового провадження щодо нього та вимагає його зупинення. Метою цього є максимально мобілізувати ресурси для надання збройної відсічі державі-агресору та забезпечити можливість проходження обвинуваченим військової служби. Водночас таке зупинення провадження може створити загрозу реалізації однієї із засад кримінального провадження розумності строків. Вона гарантує право насамперед обвинуваченого, а також інших осіб, права та законні інтереси яких обмежуються під час провадження, від необґрунтованого і надмірного його затягування.

Необхідно також враховувати, що кримінально-процесуальна форма ґрунтується на системі засад кримінального провадження, розподілі процесуальних функцій та забезпечує їх реалізацію в належній правовій процедурі. У площині належної правової процедури перебувають також питання дискреції учасників кримінального провадження і судового розсуду, а також можливість судового тлумачення застосування правових норм за наявності відповідних прогалин. Вимога застосування належної правової процедури не може бути відірваною від завдань кримінального провадження, вона може діяти лише системно з ними.

У випадку, якщо положення ч. 1 ст. 335 КПК України сприймати як такі, що безальтернативно вимагають зупинення судового провадження у разі призову за мобілізацією обвинуваченого, то можна дійти висновку, що законодавець не врахував засади кримінального провадження при формулюванні відповідних положень. Однак частина третя статті 7 КПК України вказує, що зміст та форма кримінального провадження в умовах воєнного стану повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей здійснення кримінального провадження, визначених розділом IX1 цього Кодексу (Особливий режим досудового розслідування, судового розгляду в умовах воєнного стану).

Конструкція статті 335 КПК України дозволяє дійти до висновку, що зупинення судового провадження можливе за наявності об`єктивних перешкод для його продовження.

На переконання колегії суддів, зупинення кримінального провадження з підстав призову обвинуваченого за мобілізацією можливе у тих випадках, коли існують обставини, які виключають участь обвинуваченого у судовому провадженні. Такі висновки щодо тлумачення положень статті 335 КПК України забезпечують дотримання належної правової процедури та з урахуванням диференціації процесуальної форми дозволяють уникнути надмірного формалізму у правозастосуванні.

Колегія суддів зважає на те, що належних доказів (належним чином завірених копій документів), у тому числі наказу командира військової частини, військового квитка, не надано. З долученої прокурором ксерокопії листа командира військової частини НОМЕР_1 №1618 від 28.04.2025 убачається, що станом на 28.04.2025 ОСОБА_6 проходить курс базової загальновійськової підготовки у військовій частині НОМЕР_1 , а прокурором ще 14.04.2025 подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки обвинувачений впродовж тривалого часу не виконував свої процесуальні обов`язки та ухилявся від явки до суду, тим самим перешкоджав суду розглянути дане кримінальне провадження у розумні строки.

Крім того, з огляду на зміст ксерокопії листа командира військової частини НОМЕР_1 №1618 від 28.04.2025 та враховуючи надані в підготовчому судовому засіданні пояснення ОСОБА_6 , який зазначив, що він з 25.04.2025 проходить базову військову підготовку (навчання) у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 , визнаний придатним для проходження військової служби у частинах забезпечення (у тилу), колегія суддів вважає, що відсутні обставини, які б перешкоджали обвинуваченому ОСОБА_6 брати участь у розгляді даного кримінального провадження безпосередньо або за допомогою технічних приладів у режимі відеоконференції, оскільки останній до моменту його затримання на виконання ухвали суду не перебував у безпосередній близькості до зони бойових дій та не брав безпосередню участь у бойових діях. Принаймні відповідні відомості відсутні в матеріалах кримінального провадження та не надані стороною захисту колегії суддів.

За таких обставин, зважаючи на значну територіальну віддаленість військової частини від зони бойових дій, колегія суддів вважає, що відсутні перешкоди у можливості явки обвинуваченого в судове засідання.

Згідно з ч. 1 ст. 616 КПК України, у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Отже, колегія суддів вважає передчасним зупинення даного кримінального провадження на підставі частини першої статті 335 КПК України на період проходження обвинуваченим ОСОБА_6 військової служби в Збройних Силах України за мобілізацією, а тому письмове клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 314, 331, 335, 372, 376 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Письмове клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 156 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 13 липня 2025 року, без визначення розміру застави.

Письмове клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зупинення провадження у справі залишити без задоволення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_15

СУДДІ ОСОБА_16

ОСОБА_17