1Справа № 335/1026/25 1-кп/335/693/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, громадянина України, уродженця м. Іпатово Ставропольського краю, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.
Обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, прокурор посилався на наявність обґрунтованого обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, за обставин, визначених в обвинувальному акті, а також на наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження (п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК). Окрім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК).
До того ж, 28.02.2017 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 376, ч. 2 ст. 296 КК України, який наразі перебуває на розгляді в суді.
В клопотанні прокурор просить врахувати процесуальну поведінку ОСОБА_4 , зокрема, його неявку без поважних причин у судові засідання, переховування від органу досудового розслідування, у зв`язку із чим його було оголошено в розшук.
Без ізоляції від суспільства зазначений спосіб поведінки може бути обраний ОСОБА_4 для тиску на свідків і під час подальшого кримінального провадження.
Крім того, прокурор вважає, що окремі протиправні діяння, з яких складається продовжуваний злочин, вчинено співучасниками, у тому числі безпосередньо ОСОБА_4 , шляхом тиску на свідків шляхом чисельної переваги, тому такий спосіб буде застосований ОСОБА_4 для чинення тиску на учасників кримінального провадження під час судового розгляду.
Також досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 упродовж тривалого часу не має легальних джерел доходів, за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 не проживає, а під час обшуку 14.05.2024, встановлено його місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 . Затримано ОСОБА_4 було за адресою: АДРЕСА_3 , де він тимчасово проживав. Крім того, у листах ОСОБА_4 вказує адресу листування: АДРЕСА_4 , де також не проживає.
Посилаючись на вказані обставини, прокурор просить продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Зауважила, що обвинувачений вже тривалий час з моменту затримання, а саме з 05 червня 2024 року утримується під вартою, ризики, зазначені прокурором є недоведеними, оскільки намірів переховуватися від суду, та перешкоджати суду обвинувачений не мав та не має. ОСОБА_4 є несудимим, має родину, з якою у нього є стійкі соціальні зв`язки, має неповнолітніх дітей, постійне місце проживання та реєстрації. Доводи сторони обвинувачення з приводу того, що ОСОБА_4 буде незаконно впливати на свідків грунтуються на припущеннях, оскільки свідки допитані на досудовому слідстві, ОСОБА_4 надавав правдиві показання, які узгоджуються з показаннями свідків. Просить змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю з покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.191 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що він не є обвинуваченим, прокурором не надано доказів в підтвердження зазначених у клопотанні ризиків.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.
В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Як встановлено судом, на досудовому розслідуванні ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 06.06.2024 до ОСОБА_4 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14.07.2024 включно, який в подальшому продовжувався.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26.06.2024 апеляційні скарги ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 залишено без задоволення, ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 06.06.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишено без змін.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста від 19.02.2025 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, до 19 квітня 2025 включно.
Ухвалою Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста Запоріжжя від 15.04.2025 року строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено на 60 днів, до 13 червня 2025 року включно.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 30.04.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського (на цей час Вознесенівського) районного суду міста від 15.04.2025 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 залишено без змін.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосованого відносно ОСОБА_4 спливає 13 червня 2025 року.
Суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_4 з приводу того, що він не обвинувачений у вказаному кримінальному провадженні, оскільки після направлення обвинувального акту до суду ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 неодноразово перевірялася судами при обранні йому запобіжного заходу та при продовженні його строку, а також Запорізьким апеляційним судом під час розгляду апеляційних скарг обвинуваченого на обраний та продовжений строк дії запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Суд вважає встановленими та доведеними стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, які, згідно зі ст. 12 цього Кодексу, відносяться до тяжкого злочину, та полягають у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, вчинене у період введеного в країні воєнного стану.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує процесуальну поведінку ОСОБА_4 у ході досудового розслідування, яка відображена в ухвалі суду від 19.02.2025 року, а саме те, що на розгляді суду перебувало клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також про дати судових засідань, у судові засідання до зали судових засідань двічі (17.05.2024, 21.05.2024) не з`явився, у зв`язку із чим ухвалою слідчого судді від 21.05.2024 було задоволено клопотання прокурора про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 та надано дозвіл на його затримання, з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А також, у зв`язку із переховуванням від органу досудового розслідування, 01.06.2025 постановою слідчого ОСОБА_4 оголошено у розшук.
Таким чином, поведінка ОСОБА_4 свідчить про його здатність ігнорувати вимоги процесуального закону і не виконувати процесуальні обов`язки, оскільки останній свідомо без поважних причин не з`являвся в судові засідання за викликами, свідомо ухилився від виконання ухвали слідчого судді про привід, що призвело до необхідності надавати дозвіл на його затримання з метою приводу для участі у розгляді вказаного клопотання та заперечення ОСОБА_4 цих фактів під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу лише підтверджує його зневажливе ставлення до своїх процесуальних обов`язків обвинуваченого.
Вказана поведінка ОСОБА_4 дає підстави вважати про його схильність до переховування від органу досудового розслідування та суду, а тому ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України існує і наразі.
Крім того, і ризик незаконного впливу на свідків на даний час є актуальним, оскільки наразі жоден із свідків не допитаний судом, і, відповідно, їх показання не сприйняті безпосередньо, задля можливості використання їх як доказів у кримінальному провадженні судом при розгляді справи по суті пред`явленого обвинувачення. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 може здійснювати вплив на свідків з метою зміни ними показань або відмови від їх надання перед судом для уникнення кримінальної відповідальності, а факт їх допиту на стадії досудового розслідування не свідчить про відсутність вказаного ризику, оскільки вони повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні для виконання вимог ч. 4 ст. 95 КПК України.
Ризик продовження кримінального правопорушення або вчинення іншого кримінального правопорушення підтверджується тим, що як випливає із викладених в обвинувальному акті обставин, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що за попередньою змовою з іншими співучасниками поширювали через ютуб-канали завідомо недостовірну інформацію, яка перешкоджала законній діяльності Збройних Сил України, у зв`язку із чим, перебуваючи на волі, маючи доступ до соціальних мереж, обвинувачений може продовжити вчиняти інші аналогічні злочини.
При розгляді вказаного клопотання, суд також враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований, на військовому обліку не перебуває, відомості про фактичне місце проживання ОСОБА_10 у м. Запоріжжі відсутні, оскільки хоча він і має зареєстроване місце проживання, проте, під час досудового розслідування, в тому числі із його заяв, встановлено ще декілька адрес, за якими він начебто проживає. Ці обставини щодо різних місць мешкання обвинуваченого також підтверджуються ухвалою слідчого судді Жовтневого (на сей час Олександрівського) районного суду міста Запоріжжя від 07.02.2017 року, яку надав обвинувачений у судовому засіданні.
Також, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, за попередньою змовою групою осіб, проти вжиття військовослужбовцями Збройних Сил України мобілізаційних заходів, під час дії воєнного стану.
Враховуючи продовження існування ризиків, доведених прокурором, а саме: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_4 під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та під час досудового розслідування, підвищену суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , їх спрямованість проти основ Національної безпеки України, під час дії в країні воєнного стану та повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, суд дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 строку тримання його під вартою на 60 діб.
На думку суду, вказаний запобіжний захід буде відповідати меті його застосування та зможе запобігти ризикам, визначеним п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існують на даний час.
Під час розгляду вказаного питання, судом вирішувалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді домашнього арешту, про який зазначала захисник обвинуваченого. Однак, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, встановлення судом ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також змісту обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, з урахуванням положень ч. 6 ст. 176 КПК України, у суду відсутні підстави для застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, на переконання суду, такий запобіжний захід не зможе запобігти вищезазначеним ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, оскільки суду не надано актуальних відомостей щодо адреси, за якою можливо застосувати вказаний запобіжний захід, а тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
На думку суду, встановлені під час розгляду клопотання обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, обраний відносно нього запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке йому пред`явлено, кореспондується із характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою застосування запобіжного заходу.
Вирішуючи питання щодо можливості визначення обвинуваченому застави, суд виходить з наступного.
Практика Європейського суду з прав людини передбачає у разі належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого, пом`якшувати умови обмеження прав та свобод людини, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу.
Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4 статті 183 КПК України передбачений вичерпний перелік, коли суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.
Так, відповідно до вказаної норми, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.
Таким чином, визначення застави у кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею ст.114-1 КК України є правом суду і залежить від обставин справи.
Обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою з 06 червня 2024 року.
Суд вважає, що тривале перебування ОСОБА_4 під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, не відповідає стандартам щодо дотримання прав людини, які гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Тому суд вирішив визначити обвинуваченому заставу, як альтернативний запобіжний захід. При визначенні розміру застави, суд виходить із наступних обставин.
Застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат.
А тому, застава є цілком дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.
Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу обвинуваченого; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; "професійне середовище" підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому, має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого. Оскільки законом не визначені чіткі критерії обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту є дискреційним повноваженням суду.
З урахуванням надмірної суспільної небезпеки злочинів проти основ національної безпеки України, розмір застави має бути визначений на рівні, необхідному для забезпечення дієвості такого заходу.
Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження та його стадію, дані щодо майнового стану обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд доходить висновку, що застава в розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб не порушує принцип пропорційності та, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
У разі внесення застави, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, наявні підстави покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема прибувати за викликом до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами судового засідання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд,-
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу, - відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.114-1 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 27 липня 2025 року включно.
Визначити строк дії ухвали у частині застосування запобіжного заходу до 27 липня 2025 року включно.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами судового засідання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 .
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , чи іншому заставодавцю, відмінному від обвинуваченому, обов`язки, що покладаються у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та наслідки їх невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали, ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1