Справа № 461/2345/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1007/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_7

та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) загальна площа 297.4 кв.м. житлова площа 100.7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з площею 0,1758 га кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивував тим, що відповідно до декларації ОСОБА_7 за 2023 рік встановлено, що у власності його дружини ОСОБА_12 перебував житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1758 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Повідомляв, що 01 квітня 2025 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 укладено договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, відповідно до якого Дарувальник передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний ОСОБА_11 (який являється батьком ОСОБА_12 ) приймає житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1758 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що договір дарування було укладено умисно, після повідомлення про підозру ОСОБА_7 так як санкція статті передбачає конфіскацію майна ОСОБА_7 спільно з дружиною ОСОБА_12 передбачали можливі настання наслідків, що в разі визнання винним ОСОБА_7 майно може бути конфісковано.

У зв`язку з чим в ході досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_7 з метою виконання завдань кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУ НП у Львівській області, ОСОБА_10 арешт майна.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_11 ; земельну ділянку з кадастровим номером: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_11 , окрім того прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року, оскільки участі в розгляді справи слідчий він не приймав, про результат розгляду справи йому стало відомо 8 квітня 2025 року.

Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Повідомляє, що відповідно декларації ОСОБА_7 за 2023 рік на праві приватної власності його дружини перебував з 2006 року житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Після чого, 01 квітня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 укладено договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, відповідно до якого Дарувальник передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний ОСОБА_11 (який являється батьком ОСОБА_12 ) приймає житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1758 га, кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Наголошує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкцією якої передбачено конфіскацію майна.

Звертає увагу, що відчуження нерухомого майна ОСОБА_12 на користь її батька ОСОБА_11 має ознаки фіктивного правочину, з метою уникнення накладення арешту в рамках кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, підозрюваного та його захисників на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне майно за ухвалою слідчого судді.

Разом з тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Окрім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримано не в повному обсязі, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим управлінням СУ ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000284 від 5 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , 26 лютого 2025 року та 26 березня 2025 року одержав від ОСОБА_14 через ОСОБА_15 неправомірну вигоду у розмірі 23 000 доларів США, що згідно офіційного курсу валют Національного банку України на вказані дати загалом становить 959 105 грн. 40 коп., за безперешкодне митне оформлення службовими особами митного поста «Львів-поштовий» Львівської митниці міжнародних поштових відправлень ОСОБА_14 без нарахування та сплати митних платежів.

26 березня 2025 року ОСОБА_7 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

27 березня 2025 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди в особливо великому розмірі для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

01 квітня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 укладено договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, відповідно до якого Дарувальник передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний - ОСОБА_11 приймає житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1758 гa, кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

2 квітня 2025 року слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим в.о. прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000192 від 20 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про накладення арешту на майно.

У клопотанні слідчий просив накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) загальна площа 297.4 кв.м. житлова площа 100.7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з площею 0, 1758 га кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , та як санкція ст. 332 КК України передбачає конфіскацію майна, окрім того декларує ст. 170 КПК України, не доводить необхідності такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а також не надав доказів, що майно, яке належить ОСОБА_7 , на праві користування, набуте у шлюбі з ОСОБА_12 , яка була власником майна до 1 квітня 2025 року, хоча в щорічній декларації дане майно належить ОСОБА_12 на праві власності, лише наводить обставини вчинення кримінального правопорушення щодо якого внесені відомості до ЄРДР та цитує зміст статей 131-132, 170-171, що не є необхідним, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 171 КПК України.

Необхідним є обґрунтування конкретної підстави та мети цього арешту, яке завдання має бути виконане арештом відповідно до ст.ст. 131, 170 КПК України, який є заходом забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з клопотання, вказаних вимог слідчим дотримано не було, та належно не зазначено обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, не обґрунтовано строків подання клопотання про накладення арешту на майно та підстав відчужено майно.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи до клопотання про арешт майна не долучено процесуальних документів, які підтверджують причетність власника майна до вчинення кримінального правопорушення чи документів, які підтверджують, що майно належало ОСОБА_7 чи його дружині ОСОБА_12 , було набуто в шлюбі та подаровано ОСОБА_11 з метою приховування такого від органів досудового розслідування чи суду.

Вказані недоліки клопотання про арешт майна позбавили слідчого суддю у повній мірі дослідити докази, якими обґрунтовуються доводи клопотання та прийняти обґрунтоване рішення по справі, при цьому, відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи наведене, клопотання про арешт майна слід повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених у цій ухвалі, протягом сімдесяти двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити прокурору право звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ст. 171 КПК України у встановленому порядку, при цьому надати докази на підтвердження того, що майно підлягає конфіскації та було набуте у шлюбі ОСОБА_7 спільно з дружиною ОСОБА_12 , обґрунтувати строки подання клопотання про накладення арешту на майно та підстави відчужено зазначеного в клопотанні майна.

Як встановлено з матеріалів клопотання житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), загальна площа 297.4 кв.м. житлова площа 100.7 кв.м., що за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) з площею 0, 1758 га кадастровий номер земельної ділянки: :03:002:0037, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 належить ОСОБА_11 на підставі договору дарування земельної ділянки та житлового будинку, посвідченого 01 квітня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , за реєстровим №2865, а тому слід зазначити під ставність накладення арешту на майно, власником якого є не підозрюваний ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 .

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно частини 1 статті 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, зокрема, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, а тому ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року - слід скасувати, з постановленням нової ухвали відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, встановити строк 72 години для усунення недоліків, а матеріали клопотання про накладення арешту на майно повернути прокурору.

Керуючись ст.ст.170,171,404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИЛА:

поновити прокурора ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задоволити частковою.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 2 квітня 2025 року про відмову в накладення арешту на майно - скасувати, а матеріали клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно повернути прокурору, встановивши строк 72 години з моменту отримання матеріалів для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4