Провадження № 11-кп/824/1366/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та захисника на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта вища, працюючого адвокатом, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.1 ст.119 КК України до 5 років обмеження волі та на підставі ч.5 ст.74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 40804 грн. 60 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва від 22.10.2018 (759/16140). Вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вбивстві, вчиненому через необережність, за наступних обставин.

10.10.2018р. ОСОБА_8 у вечірній час спільно з своїм наглядно знайомим ОСОБА_11 знаходились в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, де проводили дозвілля. Згодом до них приєднався їх наглядно знайомий ОСОБА_12 .

Далі, приблизно о 19:40 год. цього ж вечора, у приміщенні вказаного кафе у ОСОБА_11 виник конфлікт з невідомими, в ході якого ОСОБА_11 та невідомий вийшли на вулицю та між останніми почалася бійка, яку припинив ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , після чого останні повернулись до приміщення кафе.

Потім, приблизно о 22.45 год. у зв`язку із закриттям кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2», ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вийшли на вулицю, де у ОСОБА_11 виник словесний конфлікт з ОСОБА_8 . В ході вказаного конфлікту, ОСОБА_11 відчуваючи до ОСОБА_8 раптово виниклу неприязнь, повалив ОСОБА_8 на землю та почав наносити останньому руками удари в область голови та тулуба. ОСОБА_12 намагався заспокоїти ОСОБА_11 , однак це ще більше обурило останнього, який не реагуючи на прохання ОСОБА_12 продовжував наносити тілесні ушкодження ОСОБА_8 , а саме удари в різні частини тіла, душити за шию. Після чого, 11.10.2018 року, приблизно о 00.07 год., ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 разом пішли до їх місця проживання, а саме до буд. АДРЕСА_2 . Проходячи повз буд. АДРЕСА_3 , приблизно о 00:45 год. між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 знову виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_12 знову намагався заспокоїти ОСОБА_11 , однак останній почав кидатись в бійку до ОСОБА_12 , який з метою уникнення конфлікту з ОСОБА_11 , втік з вказаного місця та ОСОБА_11 залишився з ОСОБА_8 біля вищезазначеного будинку.

Далі, конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 продовжився та ОСОБА_11 знову наніс удар ОСОБА_8 в область обличчя. Після цього, ОСОБА_8 , будучи обуреним поведінкою ОСОБА_11 , демонстративно дістав із своєї сумки ніж, проявивши злочинну недбалість, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, не передбачаючи настання смерті ОСОБА_11 , хоча повинен був і міг передбачити можливість її настання, підставив руку, у якій тримав ніж, під удар ногою ОСОБА_11 , внаслідок чого спричинив колото-різане поранення гомілки останнього з ушкодженням м`яких тканин та артерії, крововтратою та шоком.

В той час ОСОБА_8 , усвідомлюючи наслідки своїх дій, почав надавати медичну допомогу ОСОБА_11 , перев`язавши ногу поверх рани пакетом, для того щоб зупинити кров, після чого зателефонував на спецлінію «102», повідомивши про дану подію. ОСОБА_11 , не приходячи до тями, помер на місці. Колото-різане поранення гомілки має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

В апеляційних скаргах захисник та обвинувачений просять скасувати вирок і закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та зазначає, що суд не надав належної правової оцінки доказам того, що обвинувачений ОСОБА_8 під час нанесення потерпілому з необережності тілесного ушкодження, що призвело до смерті ОСОБА_11 , перебував в стані необхідної оборони, а тому його дії не є кримінально протиправними, а висновки суду не спростовують того, що потерпілий зазнав ножового поранення під час нанесення ним удару ногою у процесі суспільно небезпечного посягання щодо ОСОБА_8 , який в цей момент перебував в стані необхідної оборони.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі ч.1 ст.284 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушеннята неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує на те, що суд дійшов помилкового висновку про те, що він під час нанесення ножового поранення ОСОБА_11 не перебував у стані необхідної оборони, хоча такий стан був доведений належними та допустимими доказами.

Також зазначає про те, що суд не надав належної оцінки відсутності доказів, якими б підтверджувалася та обставина, що він проявив злочинну недбалість, не передбачивши можливості смерті ОСОБА_11 , хоч повинен був та міг передбачити таку можливість її настання. Зокрема, не звернута увага на висновок судово-психіатричого експерта, яким було встановлено, що він перебував у стані емоційної напруги внаслідок конфліктно-агресивної поведінки потерпілого, під час заподіяння порізу ножем його рука була у зігнутому у ліктьовому суглобі, ніж не був направлений на життєво важливі органи, його кінчик знаходився нижче живота потерпілого Окрім того, в крові ОСОБА_11 був наявний етиловий спирт у концентрації 2,43 проміле, що також є фактором, котрий не сприяє підвищенню прогнозованості та передбачуваності поведінки ОСОБА_11 .

Посилається на помилковість висновків суду про відсутність пом`якшуючих покарання обставин, що суперечить обвинувальному акту, та спотворення у вироку показів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , жоден з яких не вказував що він був у нетверезому стані, а навпаки зазначали про його адекватність та спокійність, а у висновку експерта №2049/е від 10.12.2018 відсутні дані які б вказували на перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Також вказує, що під час його побиття ОСОБА_11 біля кафе (що вбачається з матеріалів з камер відеоспостереження) вбачаються насильницькі дії ОСОБА_11 , які носили тривалий характер та мали ознаки катування та замаху на вбивство, при цьому навіть у такій ситуації ОСОБА_8 не діставав ніж, оскільки сподівався на допомогу ОСОБА_12 , а ніж вимушений був дістати як останню можливість зберегти своє життя та здоров`я лише після того, як були вичерпані всі можливі варіанти уникнути цього, а свідок ОСОБА_12 залишив їх наодинці. Також звертає увагу, що у ОСОБА_11 не було тілесних ушкоджень, окрім порізу гомілки та двох синців, які утворились за 3-4 дні до настання смерті.

Посилається в апеляційній скарзі також на безпідставне часткове задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої (відсутній склад кримінального правопорушення, позов обґрунтований неналежними доказами).

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_8 у вбивстві, вчиненому через необережність, за обставин викладених у вироку, стверджується доказами, основні з яких містяться у:

-показаннях обвинуваченого, який стверджував, що ОСОБА_11 на протязі тривалого часу застосовував щодо нього протиправне фізичне насильство у присутності інших осіб, залишившись вдвох, останній продовжив агресію і він змушений був дістати ножа з метою його демонстрації для залякування агресора, але який тримав так, що б не нанести шкоди ОСОБА_11 . Несподівано ОСОБА_11 наніс удар ногою і він рефлекторно , закриваючи корпус , зробив рух рукою з ножем, внаслідок чого останній отримав поріз ноги;

- протоколі огляду місця події, яким зафіксовано ділянка місцевості, де виявлений труп ОСОБА_11 , ніж з плямами бурого кольору, схожими на кров, портфель з речами ОСОБА_8 , рюкзак з речами, належними ОСОБА_11 ;

- висновку судово-медичного експерта, у відповідності до якого смерть ОСОБА_11 настала від колото-різаного поранення гомілки, з ушкодженням м`яких тканин та артерії, крововтратою та шоком;

- протоколах слідчих експериментів з участю підозрюваного ОСОБА_8 , під час проведення яких підозрюваний вказував про обставини нанесення тілесного ушкодження ОСОБА_11 , яке мало місце під час руху ноги ОСОБА_11 у його напрямку і руху його руки з ножем з метою захисту від удару;

-інших доказах у кримінальному провадженні.

Сукупності доказів суд надав належну правову оцінку і дійшов вірного висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК України.

Доводи апеляційних скарг про те, що смерть ОСОБА_11 настала від дій ОСОБА_8 , який перебував у стані необхідної оборони, на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

Сторонами кримінального провадження не оспорюється та обставина, що 11.10.2018 року близько 01 години ОСОБА_8 ножем заподіяв ОСОБА_11 поранення гомілки з пошкодженнями артерії , що призвело до його смерті; до 00 годин 45 хв. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 неодноразово застосовував до ОСОБА_8 насильницькі дії, внаслідок яких обвинувачений отримав легкі тілесні ушкодження.

Під час отримання ножового поранення на місці події перебували лише обвинувачений та ОСОБА_11 , відеозаписи моменту заподіяння поранення та очевидці події відсутні.

Як пояснював обвинувачений, внаслідок агресивної поведінки ОСОБА_11 він взяв у праву руку ніж з метою його демонстрації нападнику, після чого ОСОБА_11 , побачивши ніж, сказав про примирення, але несподівано зробив рух ногою у його напрямку, намагаючись вдарити, а він, тримаючи у руці ніж, інстинктивно зробив рух на захист свого тулубу, внаслідок чого відбулося зіткнення ножа та гомілки ОСОБА_11 . Категорично заперечував наявність у нього умислу на нанесення удару ножем і заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_11 .

Зазначені обставини підтверджені протоколом слідчого експерименту з участю підозрюваного та висновком судово-медичного експерта, який підтвердив можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 за механізмом, вказаним підозрюваним під час слідчого експерименту.

Відповідно до вимог ч.1 статті 36 КК Українинеобхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Аналіз зазначеної правової норми вказує на те, що вона може бути застосована лише у тому випадку, коли дії вчинені з метою захисту від суспільно небезпечного посягання і з прямим умислом на заподіяння шкоди тому, то посягає, для негайного відвернення чи припинення посягання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у діях ОСОБА_8 відсутній прямий умисел на заподіяння шкоди ОСОБА_11 під час руху останнім ногою у його напрямку з метою нанесення удару та ножове поранення не було направлене для негайного відвернення чи припинення посягання.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, виключають можливість застосування такого інституту кримінального права як необхідна оборона.

Також є неспроможними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у його діях відсутня злочинна недбалість.

За ч.3 ст.25 КК України необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії чи бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Метою тримання ножа у руці було усвідомлене бажання ОСОБА_8 попередити ОСОБА_11 про можливість використання його колюче-ріжучих властивостей для шкоди здоров`я нападника у разі продовження протиправних діянь щодо нього. Таким чином, тримаючи у руці ніж, ОСОБА_8 повинен був і міг передбачити, що у разі посягання на нього він може використати його колюче-ріжучі властивості, від яких допустиме настання шкоди здоров`ю нападника, у тому числі і смерть.

Перебування ОСОБА_8 , за висновком судової психіатричної експертизи, у стані вираженої емоційної напруги , на думку колегії суддів, не спростовує висновку суду про наявність вини обвинуваченого у формі необережності, що полягала у злочинній недбалості.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин, що пом`якшують покарання, зазначених у обвинувальному акті, доказів, які свідчать про його врівноважену поведінку під час спілкування з ОСОБА_11 , також не спростовують правильності висновку суду про наявність у діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, і не можуть вплинути на вирішення судом апеляційної інстанції питання наявності чи відсутності підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, як зазначено у вимогах апеляційних скарг.

Судом першої інстанції також вірно вирішений цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди. Посилання апеляційної скарги обвинуваченого на його підтвердження неналежними доказами носить декларативний характер і апеляційна скарга не містить ні вимог щодо цивільного позову , ні їх відповідного обґрунтування.

З огляду на наведене, апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають..

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення .

Суддя: Суддя: Суддя: