КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

16 травня 2025 року

м. Київ

апеляційне провадження № 3-зв/824/18/2025

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі ОСОБА_3

розглянув заяву захисника - адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 ,

про відвід судді ОСОБА_5

у справі №756/3458/25 Оболонського районного суду м. Києва

про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП

громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 19 березня 2025 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 40 800 грн, та позбавлення права керування транспортними засобами на строк 5 років без вилучення транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_3 605 грн 60 коп. судового збору на користь держави.

На дану постанову суду захисник-адвокат ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа була розподілена для розгляду судді ОСОБА_5

08 травня 2025 року від захисника - адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 , надійшла заява, в якій він ставив питання про відвід судді ОСОБА_5 , з тих підстав, що на думку його підзахисного ОСОБА_3 , вказана суддя завчасно прийняла рішення не на користь ОСОБА_3 , а на стороні поліції, посилавшись при цьому, що в матеріалах справи є відео та матеріали, навіть не заслухавши пояснення ОСОБА_3 та його адвоката, не розглянувши клопотання про допит свідків, з чого можна зрозуміти, що суддя вже прийняла рішення, що саме це є порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою визначено справедливість судових процесів для учасників справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі додержання законності.

Нормами чинного КУпАП не визначений порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді.

У пункті 4 рішення Ради суддів України №34 від 08.06.2017 роз`яснено, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, суддя може застосовувати чинні процесуальні норми за аналогією враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України та міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Оскільки у вказаному Кодексі відсутні норми, що регулюють порядок вирішення питання про відвід (самовідвід) судді, а тому діє аналогія закону та в даному випадку слід керуватися нормами КПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , який підтримав подану його захисником заяву про відвід, прихожу до наступних висновків.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу, визначений статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Між тим, згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії») (Постанова колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2019 року, справа №277/599/15-к).

Відповідно до п.81 рішення ЄСПЛ «Салов проти України», «неупередженість» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Як встановлено в судовому засіданні, підставою для відводу судді ОСОБА_5 є припущення захисника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про вирішення справи на користь органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення, яке ґрунтується на повідомленні суду про те, що неявка не перешкоджає розгляду справи про адміністративне правопорушення , адже у матеріалах справи є достатні докази.

Вказані доводи сторони захисту є безпідставними, адже відповідно до положень ст. 268 КУпАП - неявка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Враховуючи скорочений строк, протягом якого на особу може бути накладене адміністративне стягнення та наведені положення закону, суд розглянув справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого через вимоги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Інших доводів що могли б викликати сумнів у її неупередженості чи необ`єктивності судді ОСОБА_5 при розгляді адміністративної справи суду не наведено.

За таких обставин, заява адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 , про відвід судді ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву захисника ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_3 , про відвід судді ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1