Справа № 731/186/25
Провадження № 1-кп/731/26/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2025 року с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Варвинського районного суду Чернігівської області № 1 матеріали кримінального провадження № 0000091 від 02 березня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця с. Дащенки Варвинського району Чернігівської області, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою профільною освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, не має статусу особи з інвалідністю, не має статусу учасника бойових дій, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 24 лютого 2024 року, близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, наніс один удар металевим прутом по кисті лівої руки потерпілого, чим відповідно до висновку експерта Прилуцького міжрайонного відділення судово-медичної експертизи КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 104 від 30 квітня 2024 року спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому проксимальної фаланги V-го пальця лівої кисті зі зміщенням відламків, який відповідно до п.п. 2.2.1а, 2.2.1в, 2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як такий, що спричинив тривалий розлад здоров`я терміном більше 21 дня.

Своїми умисними діями, що виразилися в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю, проти задоволення цивільного позову заперечив. Суду пояснив, що дійсно взимку 2024 року в телефонній розмові він мав словесний конфлікт з потерпілим. Із села Світличне приїхав у селище Варва близько 21 години 00 хвилин і, перебуваючи на території господарства ОСОБА_6 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , у нього відбувся конфлікт з потерпілим. В ході цього конфлікту потерпілий наніс обвинуваченому удар по голові дерев`яним предметом, внаслідок чого в того пішла кров. Перебуваючи в емоційному стані, обвинувачений взяв у автомобілі металевий стрижень (арматуру або лом) та завдав потерпілому один удар, який прийшовся по кисті лівої руки ОСОБА_7 , внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження, описані в обвинувальному акті. Проти задоволення цивільного позову заперечив. Наголосив, що усвідомив протиправність своїх дій та має нести відповідальність за скоєне.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він співмешкає з колишньою дружиною обвинуваченого - ОСОБА_8 . Того дня обвинувачений зателефонував до неї, однак слухавку взяв потерпілий і заперечив проти їх спілкування. Внаслідок цього між ними виник словесний конфлікт. Близько 21 години 24 лютого 2024 року ОСОБА_4 приїхав до його подвір`я у с-щі Варва. До нього вийшла ОСОБА_9 , однак обвинувачений завдав їй одного удару. Згодом на подвір`я вийшов він сам, побачив обвинуваченого, відірвав штахетину із паркану та наніс йому один удар по голові, внаслідок чого штахетина зламалась. Обвинувачений взяв залізну монтировку і, перебуваючи на подвір`ї, наніс один удар в область голови, однак потерпілий закрився лівою рукою, і удар прийшовся по ній. Від цього удару він отримав описані в обвинувальному акті тілесні ушкодження. Потерпілий скрикнув, повідомив обвинуваченого, що він вкрай здивований його неприпустимою поведінкою та пообіцяв звернутись за захистом своїх прав, що призведе до небажаних для обвинуваченого результатів, внаслідок чого останній припинив протиправні дії та залишив домогосподарство.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження, переконавшись при цьому, що вони правильно розуміють зміст усіх обставин, не виявивши сумніву у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснивши правові наслідки такого порядку розгляду справи, а саме те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які його характеризують.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена, а його дії, що виразилися в нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, за що він і повинен нести кримінальну відповідальність.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином; особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 не працює, протягом року систематично притягався до адміністративної відповідальності, займається вирощуванням сільськогосподарської продукції на продаж, має на утриманні одну неповнолітню дитину, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; не має статусу особи з інвалідністю; пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, позитивну соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

При цьому, враховуючи вищевикладене, зокрема ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позитивну соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, викладену у досудовій доповіді, із зазначенням середніх ризиків вчинення повторного правопорушення та висновку про можливість виправлення без ізоляції від суспільства, суд доходить висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. ст. 75, 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, визначених у пунктах 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

В обвинувальному акті вказано, що збитки, завдані кримінальним правопорушенням, відсутні.

Потерпілим у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 , заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 200 000, 00 грн.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.

На обґрунтування цивільного позову потерпілим не надано жодного доказу. Останній пояснив, що він не збирав чеки за лікування та інші витрати. Уточнень до позову чи доказів не подав.

Судом потерпілому було роз`яснено наслідки неподання доказів на обґрунтування позову, положення щодо неможливості подання позову з того самого предмета та підстав спору повторно, можливість залишення позову без розгляду та розгляд його в цивільному порядку, однак, потерпілий підтримав позов, будь-яких клопотань не заявляв та просив розглянути його по суті в цьому судовому засіданні.

З огляду на відсутність будь-яких доказів на обґрунтування розміру матеріальних збитків, суд вважає за неможливе задовольнити заявлений цивільний позов.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком суду законної сили суд не вбачає.

Витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 128-129, 349, 368-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також на підставі п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити в повному обсязі.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Варвинський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1