справа № 489/628/22
провадження №1-кп/489/326/25
УХВАЛА

про закриття кримінального провадження

16 вересня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000084 від 29.01.2022 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м.Миколаєва, з базовою середньою освітою, офіційно непрацюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого (зі слів підозрюваного) за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям,

в присутності:

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

встановив:

ОСОБА_3 підозрюється за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 185 КК України в тому, що вчинив кримінальний проступок за наступних обставин.

27.12.2021 о 18 год. 45 хв., ОСОБА_3 , знаходячись в приміщенні торгівельного магазину «Велмарт», ТОВ «Фудком», який розташований за адресою: м. Миколаїв, просп. Миру 1/1, діючи за раптово виниклим умислом, який направлений на таємне викрадення чужого майна шляхом вільного доступу, з торгівельного залу, умисно таємно намагався викрасти майно ГОВ «Фудком», а саме: цигарки «Мальборо» у кількості 10 шт., загальною вартістю 659,50 гри., проте не довів свої дії до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони супермаркету з неоплаченим товаром після перетину лінії кас.

В діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого, передбачена ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням, в якому просить звільнити від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_3 в зв`язку з дійовим каяттям, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 вчинив вперше кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку. Крім того, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, висловив жаль та не заперечує проти направлення кримінального провадження до суду для вирішення питання про звільнення, повністю відшкодував завдані ним збитки та не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності з наведених підстав.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити.

Захисник та підозрюваний просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, що покращує становище підозрюваного.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Із клопотанням вбачається, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального проступку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та відсутнє заподіяння потерпілому шкоди.

Таким чином, на момент направлення до суду клопотання в прокурора були наявні правові підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям.

Так як положеннями ч.3 ст. 314 КПК України не передбачено закриття в підготовчому судовому засіданні кримінального провадження з підстав звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, розгляд клопотання прокурора призначено до судового розгляду.

Разом з тим, згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Судом встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 185 КК України, в якому підозрюється ОСОБА_3 , ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підр. 1 р. ХХ, статті 169 Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб, згідно ст. 7 законів України про Державний бюджет України на 2022 та 2023 роки був встановлений в розмірі, відповідно, 2270 гривні.

Отже, станом на час вчинення кримінального правопорушення (27.12.2021), в якому підозрюється ОСОБА_3 , кримінальна відповідальність наставала за викрадення чужого майна на суму, яка перевищувала 227 гривень (2270 х 50% х 0,2).

На теперішній час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51 КУпАП) та дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 2 ст. 51 КУпАП).

Таким чином, на даний час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна більша двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У даному випадку, вартість викраденого підозрюваним майна згідно клопотання прокурора складає 659,50 грн., що менши двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За такого, оскільки Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється відповідно до положень ст.ст. 8, 58 Конституції України як норм прямої дії на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, згідно з якими після набрання чинності Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У зв`язку з чим кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме двох неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За такого, у зв`язку з декриміналізацією на час розгляду кримінального провадження діяння із викрадення майна, в якому підозрюється ОСОБА_3 , вартість якого не перевищу вартості майна за викрадення якого передбачена кримінальна відповідальність, вчинене ОСОБА_3 діяння за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України на теперішній час не відноситься до кримінального правопорушення, а тому не тягне настання кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст.284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Наведеною нормою КПК України, як і іншими нормами, не передбачено закриття кримінального провадження, яке надійшло до суду з клопотанням про звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, з підстави втрати чинність закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Разом з тим, закриття кримінального провадження з такої підстави, в порівнянні із закриттям кримінального провадження через звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям, покращує становище підозрюваного.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, враховуючи принцип кримінального провадження як верховенство права, який полягає в тому, що держава, її органи та посадові особи зобов`язані діяти виключно в межах закону, люди є найвищими цінностями, а їхні права та свободи визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає за можливе застосувати положення ч. 3 ст. 479-2 КПК України до спірних відносин.

Враховуючи наведене та те, що закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 з підстави втратив чинність законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, покращує його становище, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання прокурора та закрити кримінальне провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст.284 КПК України.

Керуючись п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання Окружної прокуратури міста Миколаєва про звільнення підозрюваного ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із дійовим каяттям відмовити.

Клопотанням сторони захисту задовольнити.

Кримінальне провадження №0000084 від 29.01.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази в кримінально провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1