УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня2025 року

м. Київ

справа № 474/369/23

провадження № 51 - 1700 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги захисника ОСОБА_4

в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року,

установив:

За вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області

від 12 квітня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за частинами 2, 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 436-2 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 436-2 КК - у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 1 ст. 110 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 111 КК - у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна, що є його особистою власністю.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна.

Вирішено питання про долю речових доказів і стягнення процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 22 липня2022 року перебуваючи за місцем свого проживання, використовуючиобліковий запис« ОСОБА_6 » узабороненійвУкраїні соціальній мережі «ВКонтакте» (доступчерезVPN), угрупі« Украина. Последние новости. Разоблачение Украины » під відеоматеріалом розмістив тексти в яких містилася інформація про виправдовування збройної агресії РФ проти України та тимчасової окупацію частини її території і глорифікацію осіб, які беруть участь у цій агресії розпочатій

у 2014 році. Таким чином ОСОБА_5 , будучи досвідченимкористувачемзазначеної мережі та достеменно знаючи, щозалишаючикоментарі,вінавтоматично поширює їх серед усіх учасників групи, розповсюдив вказані матеріали, чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2

ст. 436-2 КК.

07 жовтня2022?року о23:57 ОСОБА_5 повторно за місцем свого проживання, використовуючи обліковий запис « ОСОБА_6 » у забороненій в Україні мережі «ВКонтакте» розмістив насвоїйсторінціфотографіюпрезидентаРФізтекстом, що глорифікував учасників збройної агресії?РФ проти України розпочатої у 2014 році, позначив цю публікацію відміткою «Класс» та усвідомлюючи, що цим автоматично поширює матеріал серед своїх друзів та відвідувачів сторінки, розповсюдив зазначений контент, чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 436-2 КК.

19 жовтня2022?року о23:21, ОСОБА_5 повторно за місцем свого проживання, використовуючи акаунт « ОСОБА_7 » у забороненій в Україні мережі «ВКонтакте» розмістив у розділі «Стена (Лента)» відео групи « Империя сильнейших ведьм », яке містило глорифікацію осіб, що здійснюють збройну агресію РФ проти України розпочату у 2014 році, позначив публікацію відміткою «Класс» та усвідомлюючи, що цим автоматично поширює матеріал серед своїх друзів та відвідувачів сторінки, розповсюдив зазначений контент, чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 436-2 КК.

08 жовтня 2022 року о 01:18, ОСОБА_5 за місцем свого проживання, користуючись акаунтом « ОСОБА_7 » у забороненій в Україні мережі «ВКонтакте», в групі «росия великая страна» залишив під відео коментар, що містив публічні заклики до зміни меж території або державного кордону України та усвідомлюючи, що цим автоматично поширює матеріал серед усіх членів групи, розповсюдив зазначені заклики, чим учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 110 КК.

Крім того, в період з 15 по 22 березня 2022 року, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 являючись громадянином України, за місцем проживання за допомогою сервісу «Google Maps» створив картографічні матеріали

з позначенням місць дислокації Сил оборони, блокпостів та об`єктів критичної інфраструктури селища Врадіївка та через заборонену в Україні соціальну мережу «ВКонтакте» передав їх представнику прокремлівської пропаганди

ОСОБА_9 , чим надав іноземній державі та її представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року вказаний вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник, не заперечуючи правильності кваліфікації дій та доведеності вини засудженого за частинами 2 і 3 ст. 436-2 і ч. 1 ст. 110 КК, вказує, що апеляційним судом неправильно застосовано норми кримінального закону, зокрема положення ч. 2 ст. 111 КК, і просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд неправильно застосував кримінальний закон, оскільки під час судового розгляду було встановлено, що картографічні матеріали надіслані ОСОБА_5 громадяниновіУкраїни ОСОБА_10 не були відкриті та прочитані, ажодногодоказутого, щоостаннійєпредставникоміноземноїдержавичиорганізаціїсуду ненадано,що виключає наявність у його діях об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК. Вважає, що ці дії ОСОБА_5 підпадають під диспозицію ст.?114?2?КК, яканабралачинностіпісляінкримінованихподій.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надану до неї копію ухвали апеляційного суду, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Приписами ст. 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК рішення апеляційного суду ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368 - 380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких цю скаргу визнано необґрунтованою та викладені докази, що спростовують наведені в ній доводи.

Як убачається зі змісту оскарженої ухвали, колегія суддів діючи у межах повноважень визначених ст. 404 КПК мотивуючи своє рішення погодилась із правильністю висновку суду першої інстанції у вироку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК.

У своїх рішеннях, суди першої та апеляційної інстанцій поклалися на сукупність таких взаємоузгоджених доказів у кримінальному провадженні, як: послідовні показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ; протокол обшуку та речові докази (комп`ютерне обладнання, носії інформації, телефон), де зафіксовано передачу карт із позначенням військових об`єктів користувачеві « ОСОБА_16 » із заявленою метою «допомогти збройним силам РФ»; висновок комп`ютерно?технічної експертизи №?СЕ?19/115?23/4993?КТ від 02 серпня 2023 року, який підтвердив збереження відповідних графічних файлів на вилучених пристроях; висновок лінгвістичної семантико?текстової експертизи №?12477/12478/23?36 від 11 вересня 2023 року, що засвідчив виправдовування та глорифікацію агресії?рф у дописах засудженого; а також його власні пояснення про намір сприяти військам держави?агресора.

Сукупність наведених доказів, які були всебічно проаналізовані та належно оцінені судами, беззаперечно підтверджує факт надання ОСОБА_5 іноземній державі або її представникові допомоги у веденні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, що обґрунтовує його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК.

Доводи касаційної скарги захисника про відсутність у діях ОСОБА_5 складу цього кримінального правопорушення колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Однією із форм державної зради є надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, яка полягає у сприянні їх можливим чи дійсним зусиллям заподіяти шкоду національній безпеці України. Така допомога може полягати

у організації чи виконання конкретного злочину, схилення до державної зради інших осіб, усунення перешкод для вчинення певних діянь тощо. У цій формі державна зрада вважається закінченою з моменту, коли особа фактично почала надавати допомогу іноземній державі, іноземній організації чи їх представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Вчинення будь-яких діянь, передбачених ч. 1 ст. 111 КК, заподіює шкоду національній безпеці України і розцінюються як підривна діяльність проти неї.

Як випливає з диспозиції ст. 111 КК, під іноземною державою, іноземною організацією слід розуміти будь-яке державне чи недержавне утворення, установу, підприємство, об`єднання, орган іншої країни, а також міждержавну чи міжнародну організацію, у тому числі неофіційну, нелегітимну чи злочинну, крім офіційної міжнародної організації, членом якої є Україна, при цьому, представником іноземної держави чи організації не обов`язково має бути іноземець чи особа без громадянства.

З суб`єктивної сторони державна зрада характеризується виною у виді прямого умислу. Вчиняючи державну зраду, винний усвідомлює, що він надає іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомогу в проведенні підривної діяльності проти України і бажає цього.

Зі змісту судових рішень убачається, що ОСОБА_5 був визнаний винуватим у державній зраді, що полягала в наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а саме в тому, що в період з 15 по 22 березня 2022 року в умовах воєнного стану надав ОСОБА_9 ( який згідно даних Центру «Миротворець», енциклопедії «Знание. Вики» та інших даних у мережі Інтернет є активним пропагандистом сепаратизму в Україні, збройної агресії РФ проти України, порушником державного кордону, українофобом, провокатором, діючим співзасновником та членом ГО «Велика Русь - Росия Украина Белорусь», щодо якого порушено кримінальне провадження за ч. 6 ст. 111-1 КК), як представнику іноземної організації відомості щодо розташування Збройних Сил України та інших об`єктів у вигляді скріншотів карт смт Врадіївки.

Також, судами обох інстанцій було встановлено, що дії ОСОБА_5 пов`язані з фактичним наданням допомоги у проведенні підривної діяльності проти України шляхом вчинення інших злочинів, були вчинені за власною ініціативою останнього з метою продемонструвати свою лояльність до іноземної держави, іноземної організації або їх представника і за допомогою цього встановити зв`язок із ними.

Зокрема, ОСОБА_5 створив картографічний матеріал з відповідними позначками, які вказували на розташування блокпостів, сил оборони, об`єктів інфраструктури тощо, а також об`єктів, в яких знаходились «свої», які передав ОСОБА_9 . Також було виявлено факт надання засудженим даних про кількісний склад Сил оборони, захищеність блокпостів та щодо частин тилового забезпечення м. Миколаєва. При цьому ОСОБА_5 надіслав кінцевому отримувачу повідомлення наступного змісту: « Даю Вам точные карты для передачи в штаб российской армии».

За змістом ст. 114-2 КК кримінальна відповідальність за цей злочин настає

у випадку поширення інформації про направлення, переміщення зброї, озброєння та бойових припасів в Україну, у тому числі про їх переміщення територією України; поширення інформації про переміщення, рух або розташування ЗСУ чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості. Частиною 3 цієї статті передбачено, що відповідальність настає за дії, передбачені частинами 1 або 2 цієї статті вчинені за попередньою змовою групою осіб або з корисливих мотивів, або з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, або її представникам, або іншим незаконним збройним формуванням, або якщо вони спричинили тяжкі наслідки, за відсутності ознак державної зради або шпигунства.

Дії, передбачені частинами 1 чи 2 ст. 114-2 КК, вчинені з метою надання такої інформації державі, що здійснює збройну агресію проти України, або

її представникам, мають кваліфікуватися за ст. 111 КК як державна зрада у формі надання допомоги іноземній державі або її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, - якщо ці дії вчинені громадянином України, а відповідні відомості не є державною таємницею. Тому в таких випадках ч. 3 ст. 114-2 КК застосовуватися не може (постанова Касаційного кримінального суду

від 24 квітня 2024 року у справі № 743/149/23, провадження № 51 - 692 км 24).

Виходячи з установлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин кримінального провадження, висновок апеляційного суду в оскаржуваній ухвалі про те, що ОСОБА_5 як громадянин України умисно вчинив дії в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, шляхом надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, які містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК, є вірним.

Переконливих аргументів, які би вказували на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник у касаційній скарзі не навів і такого зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд ухвалюючи таке рішення та положення закону, якими він керувався.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 лютого 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 через відсутність підстав для

її задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3