Справа №295/6413/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 року м. Житомир

слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід слідчого судді

встановив:

Скаржником ОСОБА_3 подано заяву про відвід слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 у справі №295/6413/25, яка мала розглядати скаргу ОСОБА_3 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0002597.

У заяві про відвід вказує, що слідчий суддя ОСОБА_4 зацікавлена в розгляді скарги, оскільки ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_4 від 28.01.2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову прокурора про відмову у визнанні потерпілим. Оскільки слідчим суддею безпідставно відмовлено у задоволення скарги ОСОБА_5 , який є чоловіком ОСОБА_3 .

В судове засідання заявник не з`явилася, подала письмову заяву у якій просила врахувати надані письмові пояснення при розгляді заяви у її відсутність.

Дослідивши заяву про відвід та додані документи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч.5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

При вирішенні справи «Білуха проти України»(заява № 33949/02) Європейський суд з прав людини у пункті 52 свого рішення від 9 листопада 2006 року щодо об`єктивного критерію зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Заява скаржника про відвід слідчого судді фактично зводиться до незгоди з процесуальним рішенням слідчого судді у іншій справі,що не може бути підставою для відводу слідчого судді та особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного. Також вказана заява про відвід не містить обґрунтованої підстави, яка б свідчила про упередженість слідчого судді у даній справі, як і не надано належних доказів, які б вказували на підтвердження таких обставин, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність підстав, встановлених ст. 75 КПК України, для відводу слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 75, 77, 81 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

у задоволенні заяви про відвід - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1