ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000457 від 05.04.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Город, Косівського району, Івано-Франківської області, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, пенсіонера, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується 15.11.2021 приблизно о 21 годині 24 хвилин, допустив порушення вимог п.п.2.3 (б), 18.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме:

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення виразились в тому, що 15.11.2021 приблизно о 21 годині 24 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби, здійснюючи рух по сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Святослав Ріхтера біля будинку №146, з боку вул. Аеропортівська в напрямку вул. Овідіопольська дорога в Малиновському районі м. Одеси, в межах лівої смуги двостороннього напрямку руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, за кермом транспортного засобу уважним не був, діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, в ході здійснення руху прямо, не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та лівою передньою частиною автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів бічних мас крижі на рівні 1 та 2 крижових хребців, закритий перелом верхніх гілок обох донних кісток, закритий перелом правої сідничної кістки, закритий крізь суглобовий перелом правої вертлюгової западини, закритий перелом кісток носа забійна рана лівої скроневої ділянки голови, синець повік лівого ока, крововилив під кон`юктивальну оболонку лівого ока, вказані тілесні ушкодження згідно з п.п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому діяннях визнав повністю при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Будучи допитаним пояснив, що вночі 15.11.2021 року їхав додому в темряві, тільки тронувся та вибігла дівчина в чорному, в навушниках та в капюшоні. Він почав гальмувати. Але не встиг, вона дуже швидко рухалась. Якби можливо було цьому запобігти, зробив би усе. Події були на вул. Щорса в м. Одесі перед пішохідним переходом. Його засліпили фари, було дуже темно. Він нікуди не тікав, був на місці, допомогав потерпілій доки приїхала швидка. Щиро розкаюється у вчиненому, просить суворо не карати, а також просив суд не позбавляти права керувати транспортними засобами.

Потерпіла ОСОБА_5 будучи допитаною показала, що 15.11.2021 року поверталася додому з роботи, було пізно. Переходила дорогу по вул Ріхтера (Щорса) на нерегульованому пішохідному переході, автомобіль рухався з боку аеропорту. Погода була суха, без опадів. Пішохідний перехід мав підсвічуватися. Але світла не було. Повернула голову наліво машин не було, потім на право, та пам`ятає лише світло фар. Більше нічого не пам`ятає, прийшла до тями лише в кареті швидкої допомоги.

Суд дійшов висновку, ураховуючи думки учасників кримінального провадження, що визнання вини ОСОБА_4 відповідає фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками кримінального провадження не оспорюються, тому, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченого, вирішення питання речових доказів, витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, вирішує за недоцільне.

При цьому судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники процесу зміст цих обставин, чи немає сумнівів в добровільності і істинності їх позицій, при цьому судом роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України є доведеною повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, якій відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характеристику особистості обвинуваченого, те що він щиро розкаюється, вину визнав в повному обсязі, раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, є пенсіонером за інвалідністю 2 групи, а тому суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливо без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу із розстрочкою, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, що на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та особою винного.

Як вбачається з санкції частини 1 ст. 286 КК України вона містить як основне покарання, так і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними

При цьому, суд має призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, водночас суд має навести мотиви для прийняття такого рішення.

Так, незважаючи на те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами альтернативно, у ч. 1 ст. 286 КК України, за якою засуджується ОСОБА_4 , додаткове покарання є обов`язковим до призначення.

Поряд з цим положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням того, що законодавець у ч. 2 ст. 69 КК України передбачив винятки до застосування положень цієї статті, основне покарання ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд, незважаючи на обставини, які пом`якшують покарання, призначає обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, але враховуючи викладені дані про його особу, на мінімальний строк.

Потерпілою ОСОБА_5 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 та ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 26 27,04 грн., моральної шкоди в розмірі 40 000 грн., відшкодування неотриманих доходів за період тимчасової втрати працездатності у розмірі 12 400 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 8213,73 грн..

Судом залучено в якості співвідповідача ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована (поліс ЕР-205301667).

Окрім цього, співвідповідачем ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» було подано відзив на позовну заяву потерпілої ОСОБА_5 , про відшкодування шкоди.

На думку суду, цивільний позов потерпілої підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень стст. 6, 9, 22, 23, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Встановлено, що у зв`язку із завданими тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілою ОСОБА_5 витрачено обсяг кошти, що твердженням потеплілої складають 26 527,04 грн. Вказана сума включає в себе витрати на лікування: придбання медичних препаратів, медичного інвентарю, проведення медичних обстежень (9,983,52 грн.) та витрат, які остання понесла у зв`язку з наїздом, а саме знищення мобільного телефону та портативних навушників (16,543,52 грн.)

З наданих потерпілою ОСОБА_5 платіжних документів вбачається, що частина з них стосується придбання власне ліків 8 039, 38 грн. Інші медичні витрати ( благодійний внесок, придбання супутніх товарів) на загальну суму 1 944,14 грн. є супутніми витратами та стягненню не підлягають.

Що стосується витрат, які остання понесла у зв`язку з наїздом, а саме знищення мобільного телефону та портативних навушників (16 543,52 грн.) суд вважає за необхідне відмовити за їх недоведеністю (відсутність доказів щодо їх знищення чи пошкодження).

Зважаючи на підтвердження здійснення таких витрат, останні підлягають відшкодуванню в сумі 8 039 грн. 38 коп. за рахунок ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ».

Щодо вирішення заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., суд вважає, що вони підлягають також частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок кримінального правопорушення потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, внаслідок таких тілесних ушкоджень потерпіла перенесла стрес, біль і страждання, була деякий час прикута до ліжка, та, через наявні травми, позбавлена можливості самообслуговування. Також втратила можливість підтримувати активне громадське життя, вирішувати побутові питання, працювати. Вказана подія негативно вплинула на психоемоційний стан потерпілої, яка перебувала в стані постійного стресу.

З врахуванням вказаних обставин та з врахуванням передбачених ст. 23 ЦК України вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь потерпілої слід стягнути 20 000 грн. з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я.

При цьому, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно з постановою Верховного Суду від 01.07.2021 року по справі №182/3734/15-к розмір вказаної моральної шкоди слід розраховувати саме від суми страхової виплати, а не від страхової суми.

Оскільки, як розраховано вище судом, сума страхової виплати, яка має бути сплачена страховиком потерпілій ОСОБА_5 , становить 8 039,38 грн., то визначені ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 5% моральної шкоди становлять 401, 97 грн.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння саме такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

Щодо вирішення заявлених вимог про відшкодування неотриманих доходів за період тимчасової втрати працездатності, а саме грошових коштів у розмірі 12 400 грн. ( 6200*2), то суд не вбачає підстав для стягнення неотриманої заробітної плати, адже потерпіла в цей період перебувала на лікарняному та отримувала виплати за втрату працездатності.

Вирішуючи вимоги потерпілої про стягнення з цивільних відповідачів понесених нею витрат на правову допомогу в сумі 8213,73 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати, серед іншого, складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року №598/1781/17 положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовим вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння.

За такого, питання розподілу процесуальних витрат, в тому числі витрат потерпілого на правову допомогу, вирішуються виключно в порядку, визначеному главою 8 КПК, та не може бути вирішене в порядку, визначеному главою 9 КПК України, або в порядку ЦПК України, можливість чого передбачена ч.5 ст. 128 глави 9 КПК України.

Тому, процесуальні витрати потерпілого в кримінальному провадженні не можуть бути розподілені між цивільними відповідачами, а підлягають відшкодуванню виключно обвинуваченим.

Факт понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджується наданими суду договором № 1-1207/21 від 07.12.2021 року про надання правничої допомоги, та квитанцією до прибуткового касового ордера №1-1207/21 від 07.12.2021 року на суму 300 доларів США. Офіційний курс долара США по відношенню до української гривні, станом на 07.12.2021, складав 27,3791 за 1 долар США. Відповідно потерпілою сплачено грошові кошти у розмірі 27,3791 грн*300 доларів США = 8213,73 грн.

За такого, з обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню витрати останньої на правову допомогу в сумі 8213,73 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути процесуальні витрати - документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме за проведення:

-авто-технічної експертиза технічного стану, вартістю 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять ) гривень 44 копійки;

- транспортно-трасологічної експертизи механізму ДТП, вартістю 5148 (п`ять тисяч сто сорок вісім ) гривень 60 копійки;

-авто-технічної експертиза обставин ДТП, вартістю 3823 (три тисячі вісімсот двадцять три) гривні 68 копійок.

Процесуальні витрати за проведення вказаних експертиз, в сумі 11272 (одинадцять тисяч двісті сімдесят дві) гривні 71 копійка, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженню підлягають вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався та до набрання вироку законної сили суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України призначити ОСОБА_4 виплату штрафу із розстрочкою певними частинами строком на 10 (десять) місяців рівними платежами по 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу він має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. Згідно з частиною 4 статті 26 КВК України у разі несплати ним чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Виконання вироку в частині вилучення посвідчення водія та позбавлення ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами покласти на Управління патрульної поліції в Одеській області, направив копію вироку після набрання чинності до органу, якому доручено виконання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_5 8039 (вісім тисяч тридцять дев`ять) гривень 38 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілого.

Стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на користь ОСОБА_5 401 (чотириста одну) гривень 97 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 8213,73 (вісім тисяч двісті тринадцять) гривень 73 копійки в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 20 000 (двадцять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.124 КПК України, стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 11272 грн. 71 коп..

Скасувати повністю арешт майна, накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.01.2022 року

Речовий доказ:

- автомобіль «Toyota Venza», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на ОСОБА_4 вважати повернутим власнику згідно розписки.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1