Справа № 717/859/25
УХВАЛА
30 липня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у cкладі:
головуючого судді: ОСОБА_1
за участі секретаря: ОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України:
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ворничани Хотинського району Чернівецької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда третьої групи, не судимого.
Сторони кримінального провадження:
прокурор: ОСОБА_4
захисник: ОСОБА_5
обвинувачений: ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ухвали слідчого судді Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2025 року в даному кримінальному провадженні застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого був продовжений до 08 серпня 2025 року.
На даний час судове провадження не завершено.
Прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на два місяці.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечує щодо задоволення клопотання та вважає, що щодо обвинуваченого слід обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Обвинувачений ОСОБА_3 заперечує щодо задоволення клопотання прокурора з тих підстав, що він хоче працевлаштуватися.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що діючи за попередньою змовою групою осіб із невстановленими на даний час особами, умисно, на виконання раніше розробленого плану з незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за грошову винагороду в розмірі 5000 доларів США з особи, 09 січня 2025 року на транспортному засобі «Chevrolet Niva» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив перевезення з адміністративної території с. Недобоївці Дністровського району в напрямку лінії державного кордону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою подальшого незаконного переправлення їх через державний кордон України в напрямку Республіки Молдова, однак був затриманий. У процесі перевезення ОСОБА_3 надавав поради і засоби особам, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, а також сприяв в усунені перешкод шляхом об`їзду блокпосту працівників Державної прикордонної служби України.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України є обґрунтованим. В матеріалах кримінального провадження наявні докази, які вказують на вчинення злочину передбаченого ч.3 ст. 332 КК України ОСОБА_3 .
Водночас суд звертає увагу, що на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину. На підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
Відповідно до ч.2 ст. 181 КПК України - домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Оцінюючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених п. 1 та п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується із доводами прокурора про їх наявність, оскільки ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України. Санкція ч.3 ст.332 КК України відносить цей злочин до тяжких, та за нього передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за його вчинення у разі доведення вини, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Обґрунтовуючи клопотання прокурор зазначив, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на цей час не зменшилися.
Суд погоджується з доводами прокурора про продовження існування ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Вказані ризики обумовлюються серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років.
Співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру процесуальних дій, які належить провести суду.
Крім того, суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжений.
За таких обставин, суд вважає доведеним, що на теперішній час, ризик переховування ОСОБА_3 від суду не втратив свою актуальність.
Суд вважає обгрунтованими доводи прокурора про ймовірність того, що ОСОБА_3 не будучи обмеженим у спілкуванні із свідками, може впливати на них, з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того щоб він міг уникнути кримінальної відповідальності або ж мінімізувати її.
За таких обставин, суд вважає обґрунтованими твердження прокурора, що існування ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, на момент розгляду цього клопотання не зменшився.
З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, суд вважає підтвердженими наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.
Суд вважає, що сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ст. 178 КПК України та ґрунтуючись на досліджених матеріалах та поясненнях учасників провадження, суд врахує наступні обставини: 1) надані відомості свідчать про вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України; 2) злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев?яти років; 3) обвинувачений не має постійного місця роботи; 4) раніше не судимий, 5) відомості щодо застосування до нього раніше запобіжних заходів чи наявності повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутні, 6) обвинуваченому встановлено третю групу інвалідності.
При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.
Зважаючи на такі обставини суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню і строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід продовжити.
При цьому суд також враховує, що закінчити розгляд справи до закінчення строку дії обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу, об?єктивно неможливо внаслідок неявки в судове засідання свідків. Суд вважає, що прокурором доведено необхідність покладення на обвинуваченого наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утриматися від спілкування із свідками. Разом з тим, суд вважає, що на обвинуваченого не слід покладати обов`язок у вигляді не залишати селище Кельменці без дозволу прокурора або суду. При цьому суд враховує, що обвинувачений є інвалідом у зв`язку із проходженням служби і повідомив суд про необхідність лікування поза межами селища Кельменці.
На підставі наведеного, керуючись главою 18 КПК України, ст. ст. 177,178, 181,199, 331 КПК України, суд -
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 до 17 години 26 вересня 2025 року.
Заборонити ОСОБА_3 залишати житло, а саме будинок АДРЕСА_1 з 20 години до 06 години наступного дня.
Зобов`язати ОСОБА_3 :
-прибувати за кожною вимогою до суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
-утриматися від спілкування із свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Строк дії цієї ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під домашнім арештом закінчується о 17 годині 26 вересня 2025 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: