Справа № 756/6291/25
Провадження № 1-кс/756/1208/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

його захисників адвокатів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0001625, за підозрою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Речиця Київської обл., місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

І. Суть клопотання

До Оболонського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання, у якому слідчий просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 908 400 грн.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 травня 2024 року за № 0001625, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

На переконання слідчого, у теперішній час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку слідчого, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків.

ІІ. Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому мотивів та акцентував увагу, що дії ОСОБА_4 з накладення резолюції були нетиповими для нього, адже, як повідомили працівники відділу документообігу ВДВС під час допиту, він завжди прискіпливо ставився до перевірки дотримання вимог законодавства під час реєстрації документів. Також прокурор звернув увагу, що згідно з відомостями автоматизованої системи ОСОБА_4 цікавився виконавчим провадженням, а отже усвідомлював протиправність своїх дій.

Захисники підозрюваного ОСОБА_4 - адвокати ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання та звернули увагу на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри. За твердженням захисників дії ОСОБА_4 з накладення резолюції на заяву ОСОБА_8 не виходили за межі звичайних робочих дій керівника, а накладення резолюції на документ, який не пройшов реєстрацію у встановленому законом порядку, може бути кваліфіковано як неналежний контроль внаслідок недбалості, обумовлений великим обсягом роботи, а не як умисне вчинення дій у межах загального злочинного плану з незаконного закриття виконавчого провадження. Захисники звернули увагу, що матеріали справи не містять жодного доказу, який міг би вказувати на усвідомлення ОСОБА_4 протиправності своїх дій. ОСОБА_4 щоденно накладав резолюцію на 200-300 документів, а тому накладення резолюції на документ, який за формою не відповідав вимогам законодавства, не є підставою для констатації умислу в діях ОСОБА_4 .

Крім того, захисники звернули увагу на суперечливість показань потерпілої та порушення, допущені експертом під час складання висновку почеркознавчої експертизи, зокрема проведення її без зразків підписів з наслідуванням.

Адвокати просили врахувати відомості, які характеризують особу підозрюваного, зокрема, перебування на його утриманні малолітньої дитини, батьків, які мають 2 групу інвалідності, тривалий досвід роботи та позитивні характеризуючи відомості, наявність відзнак та заохочень. Наведені обставини у своїй сукупності, на думку захисників свідчать про відсутність повідомлених прокурором ризиків, а тому запобіжний захід у вигляді нічого домашнього арешту здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав позицію своїх захисників та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

ІІІ. Мотиви слідчого судді

Дослідивши клопотання, надані слідчим матеріали, заслухавши думку учасників, висловлену у судовому засіданні, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується слідчий суддя

Відповідно до ст. 131 КПК України, з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких віднесені, зокрема і запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри

Слідчий зазначила, що 16.09.2008 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_9 отримав у борг 350 000 грн зі строком повернення до 16.09.2009. У період з 30.10.2008 по 15.03.2009 ОСОБА_8 додатково позичила ОСОБА_9 105 000 грн та 3 000 доларів США.

У зв`язку з неповерненням коштів, 21.03.2011 ОСОБА_8 звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу. Рішенням суду від 17.04.2012 позов задоволено, постановлено стягнути зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 58 727,40 грн.

На підставі заяви ОСОБА_8 від 07.12.2012 та виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва № 2-53 від 07.12.2012, старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції ОСОБА_10 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Постановою від 21.12.2012 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_9 та оголошено заборону його відчуження.

30.01.2020 зазначене виконавче провадження передано старшому державному виконавцю ОСОБА_11 .

Приблизно у листопаді 2023 року ОСОБА_9 звернувся до знайомого ОСОБА_12 , колишнього керівника одного з відділів державної виконавчої служби м. Києва, для отримання допомоги у закритті виконавчих проваджень та знятті арештів з майна в Оболонському відділі державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

У листопаді 2023 року у ОСОБА_12 , який обіймав керівні посади в органах ДВС у 2016-2019 роках та усвідомлював можливість впливу на прийняття рішень в Оболонському ВДВС у м. Києві, виник умисел на підбурювання службових осіб зазначеного відділу до вчинення злочину шляхом підкупу. ОСОБА_12 повідомив ОСОБА_9 про наявність зв`язків в Оболонському ВДВС у м. Києві та запропонував за винагороду в розмірі 5 000 доларів США вирішити питання щодо закриття виконавчого провадження та зняття арештів. Наприкінці листопада 2023 року ОСОБА_9 , не обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_12 , передав останньому зазначену суму в офісному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Протягом листопада - грудня 2023 року ОСОБА_12 звернувся до невстановленої особи з пропозицією за неправомірну вигоду сприяти закриттю виконавчого провадження № НОМЕР_1 та зняттю арештів з майна ОСОБА_9 . Невстановлена особа погодилась та залучила до отримання коштів свого чоловіка - іншу невстановлену особу, яка повідомила, ОСОБА_12 , що розмір неправомірної вигоди становить 2 500 доларів США, та отримала цю суму від нього для передачі невстановленій особі. Різницю в розмірі 2 500 доларів США ОСОБА_12 залишив собі.

Протягом грудня 2023 року невстановлена особа звернулася до начальника Оболонського ВДВС у м. Києві ОСОБА_4 та державного виконавця ОСОБА_11 з пропозицією надання неправомірної вигоди за закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та зняття арештів з майна ОСОБА_9 ОСОБА_4 та ОСОБА_11 погодились, розподіливши між собою отримані 2 500 доларів США, та об`єдналися у групу для вчинення кримінального правопорушення.

12.12.2023 ОСОБА_11 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, перебуваючи у службовому кабінеті за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, склав від імені стягувача ОСОБА_8 заяву про повернення виконавчого листа № 2-53 від 07.12.2012 без виконання, вказавши неправдиві відомості про сплату боргу 06.12.2012, та підробив її підпис.

Того ж дня ОСОБА_11 передав підроблену заяву ОСОБА_4 , який, достовірно знаючи про її підроблення та відсутність реєстрації, в порушення встановленого порядку, наклав на ній резолюцію для розгляду ОСОБА_11 , надавши їй офіційного статусу.

22.12.2023 о 09:53 ОСОБА_11 , перебуваючи у службовому кабінеті за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-Д, діючи умисно, за попередньою змовою групи осіб, з корисливих мотивів, в порушення вимог законодавства, використовуючи свій доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження (логін «ІНФОРМАЦІЯ_2»), на підставі підробленої ним заяви від 12.12.2023, сформував постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Внаслідок зазначених протиправних дій ОСОБА_8 заподіяно тяжкі наслідки у вигляді майнової шкоди на суму 58 727,40 грн. Окрім того, ОСОБА_11 безпідставно стягнув зі ОСОБА_9 32 598,60 грн.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підпис від імені ОСОБА_8 у заяві від 12.12.2023 виконано ОСОБА_11 , а резолюцію на цій заяві виконано ОСОБА_4 .

Таким чином, орган досудового розслідування підозрює ОСОБА_4 у пособництві в зловживанні повноваженнями державним виконавцем, з метою отримання неправомірної вигоди, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, оскільки вказівками та усуненням перешкод сприяв вчиненню злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин, слідчий суддя керується стандартом доказування «обґрунтована підозра». Цей стандарт є менш суворим у порівнянні зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується під час розгляду висунутого особі обвинувачення по суті, та не передбачає оцінку доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Як зазначав Європейський Суд з прав людини у рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» під обґрунтованою підозрою Європейський суд розуміє існуючі факти або інформацію, яка може переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити кримінальне правопорушення. Отже, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі, але вони мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

На підставі оцінки сукупності отриманих фактів та обставин суд лише визначає, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри підтверджується наданими слідчим матеріалами, зокрема:

- протоколом обшуку від 18.09.2024 за адресою: м. Київ, вул. Левка Лук`яненка, 2-д, в ході якого вилучено виконавче провадження № НОМЕР_1 із заявою від імені стягувача ОСОБА_8 , мобільні телефони та комп`ютерну техніку;

- протоколами тимчасового доступу до речей і документів мобільних операторів для аналізу спілкування між ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими особами та довідками про обробку номерної інформації, за якими встановлено спілкування ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших осіб у період з липня по грудень 2023 року;

- висновком експерта № СЕ-19/111-24/59895-ПЧ від 07.11.2024, який встановив, що підпис на заяві від імені стягувача ОСОБА_8 виконаний ОСОБА_11 , а резолюція на заяві - ОСОБА_4 ;

- протоколом огляду предметів (електронних носіїв інформації) від 19.03.2025, в ході якого оглянуто аудіофайл, наявний у телефоні ОСОБА_9 , у якому зафіксовано зміст розмови ОСОБА_9 з ОСОБА_12 з приводу обставин кримінального правопорушення. Зміст зазначеної розмови узгоджується з відомостями, наведеними у повідомленні про підозру;

- протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 11.02.2025 та 13.03.2025, який повідомив про ймовірні знайомства ОСОБА_12 з працівниками Оболонського ВДВС для законного вирішення питань у виконавчих провадженнях, де він був боржником, а також про наявність аудіозапису спілкування з ОСОБА_12 після закриття провадження;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (провідних документознавців Оболонського ВДВС м. Києва); які повідомили порядок реєстрації документів та їй подальшого руху, а також зазначили, що заява ОСОБА_8 не була зареєстрована у встановленому законом порядку;

- документами виконавчого провадження, зокрема, постановами про повернення виконавчих документів стягувачу, зняття арешту з коштів та майна, зняття майна з розшуку, а також запити щодо перевірки зняття обтяжень із боржника ОСОБА_9 ;

- іншими матеріалами у сукупності.

Відомості, які містяться у наведених матеріалах, узгоджуються з обставинами, зазначеними у повідомленні про підозру, підтверджують їх та у своїй сукупності дають вагомі підстави для висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2 КК України.

Наведені захисниками доводи щодо порушень, допущених під час складання висновку експерта за результатом проведення почеркознавчої експертизи, зокрема, проведення її без зразків підписів з наслідуванням, мають оцінюватися на подальших стадіях кримінального провадження під час з`ясування допустимості доказів та додержання порядку їх отримання. Під час вирішення питання про застосування до особи запобіжного заходу повноваження слідчого судді в частині оцінки допустимості доказів обмежуються випадками, передбаченими ст. 87 КПК України, втім доводи про наявність таких підстав стороною захисту не повідомлялися.

Слідчий суддя враховує доводи захисників про те, що дії ОСОБА_4 з накладення резолюції можуть мати альтернативну версію пояснення, зокрема, його дії можуть свідчити про неналежне здійснення ним контролю за роботою відділу та належною реєстрацією кореспонденції через значний обсяг роботи, зокрема, опрацювання кожного дня до 300 документів, що позбавляє фізичної можливості ретельно перевірити кожний документ. За твердженням захисників, стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який свідчив би про усвідомлення ОСОБА_4 протиправності своїх дій, адже вони перебували у межах звичайного виконання своїх посадових обов`язків. Більш того, стенограма аудіозапису розмови ОСОБА_9 та ОСОБА_12 свідчить про те, ОСОБА_4 не був учасником протиправних домовленостей, про що в ході розмови наголосив сам ОСОБА_12 .

Втім, зазначені доводи, по-перше, не виключають версію сторони обвинувачення, а по-друге, слідчий суддя наголошує, що на відміну від розгляду судом обвинувачення по суті, оцінюючи обґрунтованість повідомлення про підозру, слідчий суддя оперує лише категорією вірогідності вчинення особою кримінального правопорушення та з`ясовує лише обставини, які можуть пов`язувати особу з кримінальним правопорушенням. Враховуючи стадію кримінального провадження, ці обставини можуть бути не цілісними та не повними, втім достатніми для обґрунтованого припущення, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Доведеність елементів складу злочину, як сформоване переконання про їх існування, має оцінюватися у змагальному судовому процесі, виходячи з аналізу та оцінки всіх наявних у справі доказів, їх належності, достовірності, допустимості та достатності, їх сукупності та взаємозв`язку.

Прокурор навів доводи про можливу причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення та надав на їх підтвердження матеріали, зокрема, на це може вказувати нетиповість дій ОСОБА_4 під час опрацювання заяви ОСОБА_8 , здійснення ним перевірки виконавчого провадження в автоматизованій системі. Ці доводи хоча і перебувають поза межами стандарту доказування «поза розумним сумнівом», втім на цьому етапі кримінального провадження це не вимагається кримінальним процесуальним законом, у всякому разі ці доводи є достатніми для обґрунтованого припущення про вірогідність вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення за наведених у повідомленні про підозру обставин.

Разом з тим слідчий суддя враховує наведені доводи сторони захисту в контексті обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу (п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. В межах оцінки питань, обумовлених розглядом клопотання, слідчий суддя не констатує та не має права констатувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, отже слідчий суддя має оцінити їх наявність, зокрема ризиків:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

- вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого про те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, які згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Під час оцінки цього ризику слідчий суддя враховує обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , зокрема, вчинення його у співучасті з іншими особами, відомості про задовільний матеріальний стан підозрюваного, підтверджений відомостями декларацій, що свідчить про наявність у підозрюваного можливості тривалий час переховуватися.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Викладене переконує слідчого суддю в обґрунтованості доводів слідчого щодо наявності цього ризику.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, зокрема, вчинення його шляхом підробки документа, а також втручання в автоматизовану систему, враховуючи тривалий досвід роботи та наявність зв`язків у ВДВС, є обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Під час оцінки ризику впливу на свідків, потерпілого, інших підозрюваних, слідчий суддя виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя враховує те, що особи свідків, потерпілих, інших підозрюваних відомі ОСОБА_4 , а отже він як самостійно, так й через інших осіб може впливати на них з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя враховує обставини, які свідчать, що інтенсивність встановлених ризиків не виправдовує застосування до підозрюваного такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. На користь такого висновку свідчать відомості про особу підозрюваного, зокрема, наявність на його утриманні малолітньої дитини, двох непрацездатних батьків, відсутність відомостей про неналежну процесуальну поведінку у минулому в ході досудового розслідування, а також той факт, що підозрюваний вже звільнений та не обіймає посаду начальника Оболонського ВДВС, тобто не має встановлених законом повноважень, які можуть бути використані для реалізації констатованих ризиків. Крім того, як вже було зазначено, згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України ступінь суворості запобіжного заходу має корелювати ступеню вірогідності вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. При цьому слідчий суддя враховує, що ступінь участі підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення не мала визначального характеру.

За таких обставин, слідчий суддя констатує, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є: домашній арешт, застава, особиста порука, особисте зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Оцінивши наведені обставини у сукупності, слідчий суддя дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні слідчого, а застосування ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя вважає необхідним застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на строк 2 місяці. Необхідність визначення саме такого строку обумовлена тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні. Водночас, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Щодо покладення на підозрюваного обов`язків

З метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, наявні підстави для покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та необхідність покладення яких була доведена стороною обвинувачення, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зазначені обов`язки релевантні встановленим ризикам та здатні їм запобігти.

Строк дії обов`язків слідчий суддя визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України, - два місяці. При цьому строк дії зазначених обов`язків не може перевищувати строку досудового розслідування.

За таких обставин клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

1. Клопотання - задовольнити частково.

2. Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, строком на 2 місяці до 03 липня 2025 року включно, але у межах строку досудового розслідування.

3. Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії покладених на підозрюваного обов`язків визначити два місяці, тобто до 03 липня 2025 року включно, але у межах строку досудового розслідування.

В решті клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду упродовж 5-ти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1