Провадження № 1-кп/947/1196/25
УХВАЛА

26.08.2025 м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному проваджені №0001121 від 28.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Михайлівка, Великобагачанського району, Полтавської області, громадянина України, українець, з вищою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проходив військову службу та перебував в розпорядженні начальника Центру спеціальних операцій боротьби з тероризмом, захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів СБУ за посадою заступника начальника відділу, у звані майор, раніше не судимий, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та захисник адвоката ОСОБА_5 , призначеної на окрему процесуальну дію,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого без визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, а також наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на спроби переховуватися від суду з метою уникнення покарання, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити новий злочин.

Прокурор зазначає, що зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 заява №33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 заява №31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Окрім того, прокурор вказує, що ОСОБА_3 , усвідомлюючи тяжкість покарання та невідворотність кримінальної відповідальності, може використані наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На даний час, як зазначає прокурор, ОСОБА_3 достатньо обізнаний зі змістом отриманих результатів проведених слідчих дій стосовно нього, іншими доказами у кримінальному провадженні, що створює додатковий ризик переховування від органів досудового розслідування за суду, у зв`язку чим, застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку прокурора, не є виправданим.

Крім того, прокурор стверджує, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України з 24.02.2022 Україною згідно відкритих даних не контролюється орієнтовно 15-20% власної території, що створює додаткові можливості для залишення ОСОБА_3 території України, в тому числі поза офіційними пунктами пропуску.

Також, на думку прокурора, ОСОБА_3 , будучи співробітником СБУ, використовуючи наявні у нього засоби та можливості, знайомства з іншими співробітниками СБУ, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також в напрямку Республіки Молдова.

Водночас прокурор стверджує, що ризик переховування від слідства та суду зростає в у мовах военного стану.

Також прокурор вказує, що характер інкримінованих обвинуваченому злочинів має корисливу спрямованість та вчинені хоча й без використання службового становища, але службовою особою правоохоронного органу, тим самим підвищує ризик.

Прокурор вважає, що обвинувачуваний ОСОБА_3 володіє інформацією про кримінальне провадження стосовно нього, обставин, що є предметом доказування у кримінальному провадженні, атому може безперешкодно знищити, сховати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Більш того, прокурор зазначає, що наявні підстави вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на свідків, а також домовитися з особами причетність яких перевіряється про приховування слідів злочину, або шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, тощо до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню, так як ОСОБА_3 , достеменного знає осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні.

Крім того, ОСОБА_3 зловживає наркотичними засобами, виведений в розпорядження командування, а також під час вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення задля конспірації змінив державні номерні знаки на своєму автомобілі, який використовував для вчинення злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти продовження щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки він не має наміру ухилятися від суду. Він зазначив, що ризики прокурором не доведені. Він, ОСОБА_3 , має соціальні зв`язки, а саме: двох малолітніх дітей, дружину, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, яка змушена сидіти вдома з двома їх малолітніми дітьми, які навчаються дистанційно з дому, оскільки їх навчальний заклад знищено. Його батько служить в ЗСУ, а мати похилого віку, яка залишилася на одинці, потребує допомоги з його, ОСОБА_3 , боку. Отже, йому необхідно допомагати своїй родині та матері. Більш того, він не намагався втекти, ці твердження прокурора голослівні. Має позитивну характеристику з місця служби. Він бажає продовжувати службу на користь народові і України після його виправдання у вчиненні інкримінованих йому злочинів. Намірів втекти за кордон у нього немає, оскільки він не має там нікого із знайомих, а паролі і коди йому ніхто не надасть, тим паче, що у прикордонників інші паролі і коди. Більш того, всі докази органами досудового розслідування вже зібрані та перебувають в прокуратурі, тому твердження прокурора, що він зможе їх спотворити, не відповідають дійсності. Всі свідки у кримінальному провадженні є службовими особами правоохоронних органів, а тому він не має можливості здійснювати незаконний тиск на них.

Тому, обвинувачений ОСОБА_3 просить суд змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 також заперечила проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики не доведені, обвинувачений має постійне місце мешкання, соціальні зв`язки, дружину, двох малолітніх дітей. Підтримала клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, оскільки дані про особу обвинуваченого вже враховані під час складання клопотання про застосування щодо обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу та в подальшому про продовження строків його дії. Але наявні ризики і характер кримінального правопорушення переважають над особистою волею обвинуваченого і повинні бути враховані судом.

Суд вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши надані документи, дійшов висновку про те, що необхідно продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому суд виходить з наступного.

З обвинувальних актів і доданих до них матеріалів вбачається, що на обґрунтування обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, зібрані певні докази, які суд ще не досліджував.

Відповідно до ст.177 КПК України суд вважає доведеною наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини:

може здійснити дії на спроби переховування від суду, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки він хоча і має соціальні зв`язки та постійне місце мешкання в Одесі, але будучи співробітником СБУ, має певні професійні навички, використовуючи які, а також наявні у нього засоби, можливості та знайомства з іншими співробітниками СБУ, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також в напрямку Республіки Молдова або в інших напрямках. Ці ризики зростають в у мовах воєнного стану. Такі ризики, крім іншого, підтверджуються вжиттям ним засобів маскування шляхом зміни державних номерних знаків на належному йому автомобілі тощо;

може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності його вини, оспорювання обвинувачення, наявність доступу до матеріалів кримінального провадження та анкетних даних свідків, експертів тощо;

може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки притягається до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення в сфері обігу наркотичних засобів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися о уваги поряд з іншими обставинами і загроза відносно суворого покарання, рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» від 25.04.2000.

Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії»).

У справі «Летелье проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою враховується у сукупності обґрунтованість обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Суд, обговоривши з учасниками кримінального провадження можливість застосування інших менш суворих запобіжних заходів, враховуючи доведені ризики, обставини кримінального провадження, його суспільний інтерес, данні про особу обвинуваченого, дійшов висновку про те, що інші менш суворі види запобіжних заходів, крім застави, не зможуть забезпечити мети заходів забезпечення кримінального провадження, досягнення якої вимагається Національним законодавством, що узгоджується з Рішенням ЄСПЛ «Шалімов проти України».

Як свідчить практика ЄСПЛ, наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у зв`язку з вчиненням особою злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте разом з іншими обставинами збільшує ризик втечі особи настільки, що йому неможливо запобігти, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, враховуючи положення ст.183 КПК України, можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі суду. Оскільки ця можливість є правом, а не обов`язком суду, враховуючи наявні ризики, суд приходить висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави як альтернативного виду запобіжного заходу.

Тому законних підстав для задоволення клопотання сторони захисту про пом`якшення виду запобіжного заходу на даний час не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строки тримання під вартою ОСОБА_3 на строк 60 днів. Строк дії ухвали закінчується 25.10.2025.

Відмовити стороні захисту в задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу на інший не пов`язаний з триманням під вартою з мотивів, викладених в мотивувальній частині ухвалі.

Копію ухвали після її оголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали щодо обвинуваченого відправити до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1