ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/932/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_8 , а саме на мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Вирішення питання щодо визначення місця зберігання арештованого майна та осіб, відповідальних за його зберігання, покладено на орган досудового розслідування, відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя послалась на те, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, як доказ та воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що прокурором не доведено, що мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , вилучені в ході обшуку, відповідають критеріям визначеним у ст.98 КПК України. Вказала на відсутність з боку сторони обвинувачення обґрунтування підстав і мети накладення арешту на майно, відсутність вказівки на те, які саме сліди злочину воно зберегло на собі, та яку саме інформацію містить.

Зазначила, що слідчий суддя не прийняла до уваги заперечення представника власника майна і задовольнила клопотання прокурора на підставі наданих суду недопустимих доказів. Зокрема:

-документи, які були долучені прокурором до клопотання, і є доказами, на підставі яких вирішувалось питання про накладення арешту на майно, є нечитабельними, поганого друку;

-до матеріалів клопотання долучено постанову про уточнення щодо визнання речовими доказами та визначення місця їх зберігання, але відсутня постанова про визнання вилученого телефону речовим доказом;

-відповідно до постанови про створення слідчої групи від 23.10.2024 року та постанови про зміну слідчої групи від 18.06.2025 року, старший слідчий СВ УСБУ в Харківській області майор юстиції ОСОБА_9 не значиться у переліку слідчих, які здійснюють досудове розслідування зазначеного кримінального провадження. Прокурором ОСОБА_10 було надано постанову про зміну групи прокурорів від 24.06.2025 року, згідно якої до групи слідчих було включено слідчу ОСОБА_9 , але підтвердження, що ці відомості були внесені до ЄРДР 24.06.2025 року, немає, а отже неможливо встановити що протокол обшуку 25.06.2025 року та постанову про визнання речовими доказами від 25.06.2025 року складено особою, яка мала на це повноваження слідчого у кримінальному провадженні №0001107;

-у протоколі обшуку слідчим зазначено про вилучення мобільного телефону iPhone 13, з одним imei1: НОМЕР_1 , з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , таким чином невідомо звідки з`явився другий imei2: 15594.

Наголосила, що вилучене майно є власністю ОСОБА_7 , засобом його безпосередньої робочої діяльності, а його вилучення спричиняє його власнику матеріальні збитки.

Зазначила, що у повідомленні про підозру від 19.06.2025 року, висунутої ОСОБА_11 , і яка полягає у перешкоджанні законній діяльності ЗСУ в особливий період, власник майна ОСОБА_12 не зазначений, відсутні відомості про його зв`язки з особою, якій повідомлено про підозру. А сам ОСОБА_12 має законні підстави для отримання відстрочки, а отже не може мати відношення до вказаного кримінального провадження.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні представник власника майна підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати арешт майна.

Прокурор, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового розгляду не надав. Тому апеляційний розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача, власника майна, представника власника майна, прокурора, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР № 0001107 від 23.10.2024 за підозрою ОСОБА_11 , 1969 року народження у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , використовуючи сталі корупційні зв`язки з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та ГУ ДМС у Харківській області, налагодив схему ухилення від мобілізації осіб призивного віку, шляхом періодичної видачі фіктивних повісток на проходження ВЛК, сприянні в оновленні даних у ТЦК та СП без їх подальшої мобілізації, а також відтермінування від призову на підставі фіктивних висновків лікарсько-консультативної комісії. При цьому, для деяких осіб, через наявні особисті зв`язки в ГУ ДМС у Харківській області, здійснювалася їх реєстрація в якості ВПО або перереєстрація до іншого району м. Харкова, що надавало можливість у подальшому координувати протиправну діяльність з відповідними посадовими ТЦК та СП з якими у ОСОБА_11 налагоджені особисті контакти, сприяючи таким чином особам призовного віку в уникненні призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_11 вчиняв вказані протиправні дії зокрема і в інтересах ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.06.2025 року отримано ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29-30).

Так, 25.06.2025 року на підставі зазначеної вище ухвали проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone 13, imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 (а.с.31-34).

25.06.2025 року постановою слідчого вказаний мобільний телефон і картку мобільного оператора визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, в яку постановою від 08.07.2025 року внесені уточнення щодо визнання речовими доказами (а.с.35-36).

У клопотанні про арешт майна прокурор зазначає, що вилучене майно буде використовуватись у якості речових доказів і з метою збереження речових доказів, проведення необхідних слідчих та процесуальних дій та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, просив накласти арешт на майно.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що накладення арешту на майно необхідне з для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання представника власника про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Задовольнивши клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, а тому доводи представника власника майна про відсутність підозри про вчинення ОСОБА_13 кримінального правопорушення, не приймаються до уваги.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Посилання представника власника майна на те, що вилучене майно є власністю ОСОБА_7 , засобом його безпосередньої робочої діяльності, а його вилучення спричиняє його власнику матеріальні збитки, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки в даному випадку арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Доводи представника власника майна про те, що у протоколі обшуку слідчим зазначено про вилучення мобільного телефону iPhone 13, з одним imei1: НОМЕР_1 , з карткою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_3 , спростовуються копією наявного в матеріалах справи протоколу обшуку, де зазначено про вилучення в ході проведення обшуку мобільного телефону iPhone 13 з imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 (а.с. 33).

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 11 липня 2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001107 від 23.10.2024 року за ч.1 ст.114-1 КК України -залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді