Справа № 477/965/25
Провадження № 1-кс/488/255/25 р.
УХВАЛА

16.07.2025 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, раніше несудимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2025 року старший слідчий СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_7 , звернувся до Вітовського районного суду Миколаївської області із клопотанням у кримінальному провадженні №0000283 від 20.05.2025 р. про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.129, ч.1 ст.309 та ч.1 ст. 162 КК України.

Рішенням Миколаївського апеляційного суду від 15.07.2025 року вказане клопотання за поданням виконуючого обов`язки голови Вітовського районного суду Миколаївської області, визначено для розгляду Корабельним районним судом м.Миколаєва у зв`язку з перебуванням у відпустці слідчих суддів суду до територіальної підсудності якого належить розгляд даного клопотання.

Як слідує з клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 без передбаченого законом дозволу придбав ручну гранату РГН та ручну осколкову гранату типу Ф-1 , які став зберігати за своїм постійним місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .

19.05.2025 приблизно о 22:00 год ОСОБА_4 , переслідуючи умисел, направлений на здійснення погроз вбивством відносно його односельців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , взяв з собою бойову гранату РГН та ручну осколкову гранату типу Ф-1, та, усвідомлюючи відсутність законних підстав, що дозволяли б йому проникнути на територію домоволодіння, без згоди законного володільця, зайшов на територію подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_9 , де через незачинені двері проник у будинок та зайшов до кімнати, в якій в той час перебували ОСОБА_8 зі своєю неповнолітньою дитиною та ОСОБА_9 , привів гранату РГН у бойовий режим, здійснюючи погорози відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , після чого останній в ході боротьби з ОСОБА_4 викинув вказану гранату, яка в наступному здетонувала.

В подальшому, 20.05.2025 в ході огляду домоволодіння за місцем постійного мешкання ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено- канабіс масою 376,917 г.

Цього ж дня ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

20.05.2025 року та 23.06.2025 р. ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст.129, ч.1 ст. 162, ч. 1 ст.309 КК України.

21.05.2025 року ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаєвської області підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якої спливає 18.07.2025 року, однак до цього часу завершити досудове розслідування не є можливим, у зв`язку з чим просить продовжити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.08.2025 року, строк досудового розслідування до якого продовжено керівником Миколаївської окружної прокуратури.

В обгрунтування клопотання слідчий зазначає, що на теперішній час відсутні об`єктивні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені раніше, зокрема переховуватися від органу досудового розслідування чи суду та незаконно впливати на потерпілих та свідків, зменшилися чи перестали існувати. При цьому, більш м`який запобіжний захід не здатен запобігти даним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання з мотивів, наведених у ньому, вказав, що ті обставини, якими обгрунтовано та доведено заявлені ризики під час обрання відносно підозрюваного міри запобіжного заходу, не змінились, продовжують існувати та інші запобіжні заходи не здатні запобігти встанволеним ризикам.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник не спростовуючи заявлених ризиків, просили про обрання найм`якшого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, посилаючись на те, що тримання під вартою є для нього занадто суворим заходом, як такого, який захворів на туберкульоз, при цьому ймовірно в умовах слідчого ізолятору, та потребує відповідного лікування.

Заслухавши думку прокурора в обґрунтування заявленого клопотання, пояснення підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ відділення поліції №4 Миколаївського РУП Головного управління Національної поліції в Миколаївській області знаходиться вищевказане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 162 КК України.

21.05.2025 року ухвалою слідчого судді Вітовського районного суду Миколаєвської області обрано запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, строк дії якої спливає 18.07.2025 р.

Відповідно до постанови керівника Миколаївської окружної прокуратури від 14.07.2025 року, у зв`язку з неможливістю завершення досудового розслідування у визначений ст. 219 КПК України двомісячний строк, оскільки не отримано до цього часу висновків вибухо-технічної експертизи та через необхідність проведення ряду інших процесуальних дій, строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 20.08.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, невчинення іншого кримінального правопорушення, а підставами застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити вказані дії.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 знайшла своє підтвердження під час вирішення клопотання щодо обрання відносно підозрюваного міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та доданими до даного клопотання доказами.

Щодо ризиків, то проаналізувавши доводи сторін, дослідивши надані докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, серед яких також і тяжкого злочину, зокрема санкція статті 263 частини 1 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, істотно впливає на оцінку ризиків переховування від суду, на що скеровує і усталена практика ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 р. у справі Москаленко проти України, від 26.07.2001 р. у справі Ілійков проти Болгарії).

Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Як слідує з матеріалів клопотання ОСОБА_4 одружений, в той же час не працює, не має інших офіційних доходів, зловживає спиртними напоями, що вказує на досить низьку міцність його соціальних зв`язків, не має на утриманні будь-яких осіб, що свідчить про відсутність чинників, які б утримали його від втечі.

Вказане, у сукупності з тяжкістю покарання за ч.1 ст. 263 КК України, що загрожує ОСОБА_4 у разі доведення його вини за висунутою підозрою, а також характер інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, зокрема незаконне придбання та зберігання бойових припасів, наркотичних засобів, проникнення до житла особи, погроза вбивством, при цьому вчинена небезпечних шляхом із застосуванням гранати, яку приведено у бойовий стан у присутності потерпілих, з якими також перебувала неповнолітня дитина, вказують на високу ймовірність ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя також погоджується з доводами прокурора про наявність ризику здійснення впливу на потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , до житла якого, як слідує зі змісту підозри, протиправно проник ОСОБА_4 та які можуть піддатись його протиправному впливу, з огляду на погрози вбивством останніх, в чому також висунуто підозру, та спосіб здійсненої погрози. Доведеним на думку слідчого судді є ризик і впливу на свідків, яких ОСОБА_4 знає та які надали покази проти нього.

З огляду на наведене, слідчий суддя вважає доведеним прокурором усіх вищевказаних ризиків з наведених вище обгрунтувань та приходить до висновку про наявність достатніх підстав для продовження у даному випадку виняткового запобіжного заходу, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти заявленим та доведеним прокурором ризикам, тим більш такий запобіжний засіб як особисте зобов`язання, на застосуванні якого наполягали підозрюваний та його захисник. Хвороба підозрюваного, на яку посилався захисник, обгрунтовуючи обрання іншої міри запобіжного заходу, ніяким чином не невілює та не зменшує заявлених та доведених ризиків. Будь-які докази, які б вказували, що за станом здоров`я ОСОБА_4 не може перебувати в умовах слідчого ізолятору чи в останньому йому не може бути надано медичної допомоги, стороною захисту не надано.

Щодо застави, то з урахуванням положень п. 1 ч.4 ст.183 КПК України, у даному випадку приходжу до висновку про можливість такої не призначати.

Строк дії запобіжного заходу, про продовження якого просить прокурор, визначити в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 197 КПК України, тобто до 20.08.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 178, 183, 184, 194 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 20 серпня 2025 року.

Копію ухвали направити до ДУ Снігурівська виправна колонія №5 для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним - з дня вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1