Номер провадження: 11-кп/813/2400/25
Справа № 522/3265/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою,

установив

На розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000693 від 08.05.2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів до 10 жовтня 2025 року без визначення застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на продовження існування ризиків, які були підставою для застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки перебуваючи на волі обвинувачені можуть вдатися спроб переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або експертів у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню та зазначає наступне:

-висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим,

-суд першої інстанції лише декларативно перелічив наявність ризиків передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, при цьому не навівши жодного обґрунтування викладеному;

-судом не враховані дані про особу обвинуваченого, зокрема, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки: дружину та матір похилого віку, яка потребує стороннього догляду, раніше не судимий;

--з урахуванням того, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з вересня 2024 року тобто 11 місяців, така тривалість не відповідає принципу розумного строку та суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

-в частині не визначення розміру застави судом першої інстанції не в повній мірі враховано підстави та обставини передбачені ст. 177 та 178 КПК України.

На підставі цього просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрати запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримали, просили ухвалу суду скасувати та змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, сторону захисту, а також прокурора, який заперечував проти задоволенняапеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи дану справу, зокрема питання про необхідність продовження тримання під вартою відносно обвинувачених, апеляційний суд враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів виділеного провадження, вбачається, що на розгляді в Приморському райсуді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження № 0000693 від 08.05.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 260 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення є надуманим та необґрунтованим, апеляційний суд, звертає увагу захисту на те, що з огляду на вказані вище положення КПК України, в межах розгляду даного провадження, колегія суддів позбавлена можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тому апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які стосуються суті обвинувачення та на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що на стадії перевірки ухвали місцевого суду про застосування або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд позбавлений можливості встановлювати фактичні обставини кримінального провадження в частині перевірки коректності та конкретності обставин обвинувачення, як на тому наполягає захисник.

Згідно наданої судової справи, на теперішній час кримінальне провадження №0000693 знаходиться на стадії судового розгляду, призначеного ухвалою суду від 28.05.2025 року метою якого відповідно до статті 17 КПК є встановлення судом поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри, однак попри таке, оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Водночас, колегія суддів, зважаючи на обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, зокрема переховування обвинуваченого від суду.

Загально відомим є факт, що на території України діє воєнний стан, введений Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022, дію якого було продовжено до теперішнього часу. Воєнний стан введений у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та повномасштабним вторгненням на територію України.

Дійсно, положеннями п.3 ч.2 ст.183 КПК передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Поряд із цим, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки» №2198-IX, внесені зміни стосовно застосування запобіжних заходів.

Так, ст.176 КПК доповнено частиною 6 наступного змісту: «Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109114-1, 258258-5, 260, 261, 437442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 цієї статті». Пункт 5 ч.1 ст.177 КПК встановлює вид запобіжного заходу - тримання під вартою.

Отже, внесенням згаданих змін законодавець імперативно встановив, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі, передбачених ст. 260 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження Кримінального кодексу України.

Таким чином, в умовах введеного на території України воєнного стану, до ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК України, може бути застосовано виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, що регламентовано положеннями ч.6 ст.176, ч.4 ст.183 КПК.

Одночасно, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави, з огляду на наступне.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого було продовжено до теперішнього часу.

За таких обставин суди здійснюючи кримінальне провадження, в тому числі, розглядаючи клопотання сторони обвинувачення щодо застосування/продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження мають застосовувати і керуватись спеціальними нормами кримінального процесуального закону, які врегульовують процесуальні дії суду в умовах воєнного стану.

Відповідно до діючої редакції абз.3 ч.4 ст.183 КПК, під час дії воєнного стану, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.260 КК України.

Колегія суддів враховує, що законодавцем визначено право, а не обов`язок суду щодо не визначення розміру застави в кримінальному проваджені з правовою кваліфікацією за ст.ст. 109, 260 КК України.

Водночас оцінюючи можливість визначення застави, колегія суддів звертає увагу, що в даному кримінальному провадженні, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язані з участю обвинуваченого у створеному не передбаченому законами України воєнізованому формуванні, у найбільш несприятливий для держави час, коли більшість людських та технічних ресурсів спрямовані на відсіч збройної агресії Російської Федерації, яка розв`язала повномасштабну війну в Україні, щоденно руйнує країну та вбиває її громадян.

Враховуючи характер інкримінованих обвинуваченому протиправних дій, з метою нівелювання існуючих ризиків, зокрема переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, колегія суддів вважає, що на початковій стадії судового розгляду, існують достатні підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави, оскільки на даній стадії саме такий запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та слугуватиме виконанню положень ст.2 КПК.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі ризики переховування, здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні не знизилися і не відпали, оскільки обвинувачений не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, які ще не допитані судом, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Також не виключається можливий ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, який був врахований місцевим судом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що ОСОБА_7 перебуває під вартою з вересня 2024 року тобто 11 місяців, така тривалість не відповідає принципу розумного строку та суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на наступне.

Водночас, колегія суддів враховує, що кримінальне провадження № 0000693 від 08.05.2024 рокузнаходиться на стадії судового розгляду, у якому ОСОБА_7 висунуто обвинувачення та судовий розгляд перебуває на початковій стадії, а саме оголошення прокурором обвинувального акту, тому вважати, що у даній справі порушено право на захист обвинуваченого через перебування його під вартою з 12.09.2024 року, не має підстав.

Оцінюючи дотримання розумного строку при розгляді справи судом 1-ої інстанції, колегія суддів враховує кількість обвинувачених, обсяг обвинувачення, процесуальну поведінку учасників кримінального провадження, тому апеляційний суд вважає, що на даному етапі судового розгляду, не має підстав стверджувати про такі порушення.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу ОСОБА_15 , колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки всі дані про його особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу обвинуваченого на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

Водночас, твердження захисника про його незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_15 враховуються апеляційним судом, однак вони не свідчать про неможливість його утримання під вартою, оскільки надання медичної допомоги в умовах тримання у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104 за його зверненнями.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що прокурором була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно обвинуваченого більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки та продовження їх існування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, судом 1-ої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а стосовно ОСОБА_15 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга сторони захисту підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року, якою відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 1, 3 ст. 260, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109 КК Українипродовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4