Номер провадження 1-кс/175/1168/25
УХВАЛА

іменем України

31 липня 2025 року селище Слобожанське

Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області.

В скарзі зазначено, що бездіяльність посадових осіб Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Так, 20.06.2025 року до Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_3 щодо вчинення потерпілим ОСОБА_4 злочину під час допиту у судовому засіданні - надання завідомо неправдивих показань суду. Однак, передбачені законом відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, тому заявник вважає, що посадові особи Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області такими своїми діями порушують кримінальне процесуальне законодавство України. Заявник просить суд зобов`язати уповноважених осіб Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою від 20.06.2025 року та розпочати розслідування вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст.384 КПК України - завідомо неправдивого показання.

Судове засідання з розгляду скарги призначено на 29.07.2025, у зв`язку з неявкою скаржника відкладено на 30.07.2025, у зв`язку з черговою неявкою відкладено на 31.07.2025.

Заявник до судового засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню за такими підставами.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Як встановлено в ході судового розгляду скарги, 20.06.2025 до Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, надійшла заява ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення (злочину), в якій він зазначив, що під час допиту в суді в якості потерпілого по кримінальному провадженню ОСОБА_4 надав неправдиві свідчення, які стосуються обставин події кримінального правопорушення, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_3 .

Так, положеннями ч.1 ст.2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України. При цьому, обов`язковими елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дія (бездіяльність) не є кримінальним правопорушення.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відомостей про нього до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Тобто, виходячи із системного аналізу зазначених вище положень закону, можна зробити висновок, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише такі, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому суб`єктивна впевненість особи у неправомірних діях, незгода із рішенням, дією чи бездіяльністю самі по собі не можуть бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Так, положеннями ст. 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках, а також за ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Як слідує із заяви ОСОБА_3 , остання не містить даних, які б вказували на об`єктивні ознаки введення в оману суду або іншого уповноваженого органу та свідчили про наявність в діях певної особи передбаченого КК України кримінального правопорушення.

Натомість, викладені в заяві обставини та доводи заявника фактично зводяться до незгоди заявника із пред`явленим йому обвинуваченням та зібраними під час досудового розслідування доказами, зокрема показаннями потерпілого, наданими суду та на досудовому слідстві, а також зводяться до критики копії письмового пояснення Орленка ВП.

Зокрема, до скарги ОСОБА_3 долучено часткову копію висновку дослідження, складеного 23.07.2024 у ТОВ "Український центр експертизи та оцінки", у якому спеціалістами висунуто ряд тверджень щодо виконання рукописного тексту та підписів у технічній копії пояснень.

Однак, представлений "висновок дослідження" не відповідає вимогам ст.ст.101-102 КПК України щодо висновку експерта і тому не може бути процесуальним джерелом доказів в розумінні ст.84 КПК.

Відтак, вказані обставини не свідчать про можливе скоєння зазначеного в заяві кримінального правопорушення. Доводи заяви не містять необхідних відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника та його ставленні до зазначених у заяві обставин. Інших відомостей про вчинення передбаченого кримінальним законом кримінального правопорушення повідомлення не містить.

Також суд враховує, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Кримінальне правопорушення серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо можливого скоєння кримінального правопорушення не є свідченням його вчинення, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання кримінального провадження.

Крім того, суд звертає увагу, що в теперішній час кримінальне провадження, в якому заявник є обвинуваченим, знаходиться в Дніпровському районному суді Дніпропетровської області на розгляді, тому зазначені в заяві ОСОБА_3 обставини мають бути предметом перевірки в першу чергу під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Зокрема, згідно ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.

Технічна копія пояснення, на яку посилається у скарзі ОСОБА_3 не є усним показанням потерпілого, наданим безпосередньо суду.

При цьому, відповідно до положень ст. 94 КПК України, оцінка кожного зібраного в кримінальному провадженні доказу здійснюється судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості, достовірності, під час прийняття відповідного процесуального рішення, тобто ухвалення вироку.

За змістом ст.89, 370, 372-374 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення, у якому зазначає докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Чинним законодавством не передбачена можливість надавати оцінку будь-якому доказу особою, яка є обвинуваченою у кримінальному провадження, під час його судового розгляду по суті. Такі повноваження є виключною дискрецією суду, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Також суд враховує, що такі дії скаржника мають ознаки незаконного впливу на потерпілого ОСОБА_4 , що не допускається.

Таким чином, враховуючи викладене вище, оскільки заява ОСОБА_3 фактично стосується незгоди заявника із пред`явленим йому обвинуваченням та зібраними під час досудового розслідування доказами, і зводяться до критики пояснень потерпілого ОСОБА_4 , які були дані останнім під час досудового розслідування, тобто є суб`єктивною оцінкою заявником показів потерпілого, а також не містить достатніх даних про наявність ознак кримінально-караного діяння, суд доходить висновку, що посадовими особами Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області не було допущено протиправної бездіяльності при розгляді даної заяви.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення скарги та доходить висновку, що в задоволенні такої скарги необхідно відмовити.

При цьому слідчий суддя вважає, що така відмова не ставить скаржника в тяжке обмежене становище, оскільки право скаржника щодо можливості критикувати позицію потерпілого в ході судового розгляду по суті, передбачені чинним КПК - згідно ст.ст.353, 352 обвинувачений має право брати участь під час судового розгляду у допиті потерпілого.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 214, 303 307, 309 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб ВП №2 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1