Справа№ 953/6641/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілої, позивача ОСОБА_12 ,

представника потерпілого, цивільного позивача - ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14

захисників адвокатів ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 000986 від 16.09.2016 року відносно

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, раніше не судимого, працюючого приватним підприємцем, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, 2013 р.н., зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2016 року приблизно о 16:15 год, керуючи технічно справним автомобілем «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Матюшенко з боку вул. Пушкінська в напрямку вул. Шевченко в м. Харкові. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. Челюскінців, перед яким встановлено світлофор, що регулює рух транспортних засобів по вул. Матюшенко з обох сторін перехрестя, ОСОБА_14 , діючи необережно, проігнорував червоний сигнал світлофора, який забороняє рух через перехрестя, не зупинився перед світлофором, а продовжував рухатися з постійною швидкістю, чим порушив вимоги п. 8.7.3 (е) та 16.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: - п. 8.7.3. «Сигнали світлофора мають таке значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»; / - п.16.3 «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів», та допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_18 , 1966 р.н., який виїхав на перехрестя з боку вул. Челюскінців, маючи пріоритетне право на проїзд перехрестя.

В результаті дорожньо-транспортної події пасажир автомобілю «ВАЗ-2118» - ОСОБА_12 , 1972 р.н., згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-68/18 від 03.10:2018, отримала тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді поєднаної закритої черепно-мозкової травми та травми обличчя у формі забою головного мозку з формуванням епідурального (над твердою мозковою оболонкою) крововиливу в лівій передній черепній ямці, перелому кісток основи черепу в області верхньої стінки лівої орбіти, екстракції 16-18, 21, 23, 27, 28, 35-38, 46 зубів, з наявністю саден на обличчі, та середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритої травми хребта в шийному відділі у вигляді компресійного перелому 3-го шийного хребця та травми правого передпліччя у вигляді перелому дистального епіметафізу променевої кістки з вклиненням відламків.

Порушення ОСОБА_14 вимог пунктів 8.7.3 (е) та 16.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.

ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не визнав, просив його виправдати за ч.2 ст. 286 КК України, вказуючи, що 15.09.2016 року приблизно о 16:15 год, він, керуючи автомобілем «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався з дозволеною швидкістю по вул. Матюшенко з боку вул. Пушкінська в напрямку вул. Шевченко в м. Харкові. Під*їзжаючи до світлофора, на якому горів дозволяючий проїзд сигнал (зелений), він побачив, що з другорядної дороги виїжджає автомобіль, а тому він застосував гальма та змінив напрямок руху ліворуч, однак запобігти ДТП не вдалося і сталося зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_18 . Назвати відстань, з якої він побачив небезпеку для руху не може, все сталося одномоментно, його автомобіль після зіткнення відкинуло на трамвайні шляхи, зіткнення сталося на перехресті. Вважає, що він в даній ситуації не порушив ПДР України, в його діях немає причинно-наслідкового зв*язку з ДТП та наслідками, винним у ДТП є інший водій ОСОБА_18 , який виїхав з другорядної дороги.

Суд, дослідивши показання обвинуваченого, вислухавши показання свідків, потерпілого, наданих в судовому засіданні, всебічно оцінивши їх і дослідивши інші докази у справі, вважає, що провина обвинуваченого у вчиненому доведена і підтверджується наступними доказами:

-Показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні пояснила, що 15.09.2016 року вона з дочкою їхали в автомобілі ВАЗ - таксі на задньому сидінні в м. Харкові. На перехресті вул. Челюскінців водій таксі пригальмував, і автомобілі, які їхали на спуску ОСОБА_19 зліва від них стали призупинятися, вона бачила світло пішохідного переходу, що загорівся червоний сигнал для тих автомобілів, хто їде з вул. Весніна по спуску. Автомобіль таксі, в якому вони їхали став виїжджати на перехрестя, оскільки автомобілі, які їхали зверху стали зупинятися на світлофорі, але один автомобіль БМВ проїхав і сталося зіткнення, удар в їх автомобіль в ліву частину. Коли побачила, що автомобіль не зупинився на світлофорі, а їде на них, вона ще посварилася на водія, який виїхав і куди він несеться. Також зазначила, що цивільний позов підтримує в повному обсязі. ОСОБА_14 їм давав грошові кошти, однак з умовою відкликати кримінальну справу.

-показаннями свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні, яка пояснила, що 15.09.2016 року вона з мамою їхали в автомобілі ВАЗ таксі на задньому сидінні в м. Харкові. На перехресті вулиць Челюскінців та Матюшенко вони виїхали на дозволяючий сигнал світлофора, автомобілів, які б їм перешкоджали їхати не було. Потім, коли вони стали повертати, сталося зіткнення в їх автомобіль іншим автомобілем в ліву частину автомобіля. Мама кричала на водія, який проїхав на червоний та їхав на них на великій швидкості, їх відвезли після ДТП у лікарню, після цих подій в неї стало погано з пам*яттю, позовні вимоги про відшкодування шкоди підтримує в повному обсязі.

-показаннями свідка ОСОБА_21 , який в судовому засіданні пояснив, що перебував на перехресті вулиць Челюскінців та Матюшенко в м. Харкові 15.09.2016 року і бачив момент ДТП за участі автомобілів «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 і «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Під присягою в судовому засідання даний свідок повідомив, що автомобіль «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 проїхав з направлення спуску ОСОБА_19 на червоний (заборонений) сигнал світлофора з великою швидкістю і сталося зіткнення з другим автомобілем.

-показаннями свідка ОСОБА_22 , який в судовому засіданні під присягою повідомив, що 15.09.2016 року він їхав на вул. Челюскінців в м. Харкові і під*їзджаючи до перехрестя з вул. Матюшенко, перед його автомобілем було 1-2 машини. Він побачив, що хтось натиснув кнопку перемикання світлофора і став перемикатись світлофор. Для автомобіля «БМВ-320» вже був або жовтий, або червоний сигнал світлофора, оскільки він бачив дублюючий сигнал. Перед ним автомобілі почали виїзджати на перехрестя, проїзжаючи трамвайні шляхи, однак сталося зіткнення автомобіля «БМВ-320» і іншого автомобіля ВАЗ. Автомобіль ВАЗ побачив вже після зіткнення та хлопка. Після зіткнення автомобіль БМВ відкинуло на трамвайні шляхи, а автомобіль ВАЗ зупинився зліва по вул. Матюшенко після зіткнення.

- даними у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 15.09.2016 року зі схемою, за якими було зафіксовано місце ДТП перехрестя вулиць Матюшенко та вул. Челюскінців в м. Харкові, оглянуті транспортні засоби: «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зафіксовані ушкодження транспортних засобів (автомобіля ВАЗ в лівий бік, автомобіля БМВ передня частина), їх місце розташування після ДТП, місце зіткнення на полосі зустрічного руху для водія БМВ, відсутність гальмівного шляху у обох автомобілів, робочий стан рульового управління та гальмівної системи автомобілів, складена схема до протоколу огляду ДТП, які підписали водії без зауважень. (а.с. 209-212 т.1).

- зберігальними розписками ОСОБА_14 , ОСОБА_23 від 15.09.2016 року щодо отримання пошкоджених автомобілів на зберігання. (а.с. 213 т.1)

-актом від 15.09.2016 року про перерву руху трамвая на перехресті вулиць Матюшенко та вул. Челюскінців в м. Харкові з 16-28 до 19-00 год. (а.с, 214 т.1).

-фототаблицею місцезнаходження автомобілів «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 , «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП 15.09.2016 року. (а.с. 215-218 т.1).

-даними КП «Харків-Сигнал» від 21.12.2016 року за № 675 зі схемою, за якими повідомлено, що світлофор на вул. Матюшенка вул. Челюскінців на 15.09.2016 року працював в локальному режимі за двохфазною схемою організації дорожнього руху, яка характеризується наступними параметрами: 29 сек. тривалість горіння зелених сигналів, які дозволяють рух транспорту та трамваїв прямо з вул. Матюшенка в бік узвозу Журавлівський та у зворотньому напрямку (1 фаза); 15 сек. тривалість горіння зелених сигналів, які дозволяють перехід пішоходів через проїзну частину узвозу Журавлівський (2 фаза). Програмою роботи забезпечено миготіння зелених сигналів за 03 сек. до їх виключення. Перехідні такти: жовтий, червоно-жовтий -03 сек. Заявок про несправність даного світлофорного об*єкту 15.09.2016 року не надходило. (а.с. 229-230 т.1).

-даними у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.03.2017 року зі схемою за участі свідка ОСОБА_18 , який розказував та показував обставини ДТП, що сталося 15.09.2016 року. (а.с. 231-235 т.1).

-даними у протоколі проведення слідчого експерименту від 12.03.2017 року зі схемою за участі свідка ОСОБА_14 , який розказував та показував обставини ДТП, що сталося 15.09.2016 року. (а.с. 236-239 т.1).

-даними комісійної судово-медичної експертизи № 08-68/18 від 03.10.2018 року, згідно яких за даними наданої медичної документації відомо, що 15.09.2016 о 17:00 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , машиною швидкої медичної допомоги доставлено до КЗОЗ «ХМКЛШНМЛ ім. проф. Мещанінова», та госпіталізовано у 1 нейрохірургічне відділення, де після клінічного, лабораторних та інструментальних обстежень встановлено діагноз: «ЗЧМТ. Забій головного мозку з епідуральним крововиливом на рівні базису лівої лобової долі. Перелом даху лівої орбіти. Забиття м`яких тканин голови, обличчя. Закритий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки. Травматичний вивих 12,11,21,22 зубів. Перелом альвеолярного відростка фронтального відділу верхньої щелепи. Фоностенія. Епісиндром. Стан після серії епінападів». 03.10.2016 за наполяганням хворої, її було виписано з відділення для подальшого амбулаторного лікування за місцем мешкання. Також, експертній комісії надані результати інструментальних (рентгенологічних, КТ, СКТ та МРТ) досліджень, які були виконані гр. ОСОБА_12 - 06.10.2016, 10.10.2016 и 18.10.2016, 28.12.2016, 05.01.2017 та 10.01.2017. 1,2,3,4,6.

За даними наданої медичної документації у ОСОБА_12 мали місце наступні тілесні ушкодження: Поєднана закрита черепно-мозкова травма та травма обличчя у формі забою головного мозку з формуванням епідурального (над твердою мозковою оболонкою) крововиливу в лівій передній черепній ямці, перелому кісток основи черепу в області верхньої стінки лівої орбіти, екстракції 16-18,21,23,27,28,35-38,46 зубів, з наявністю саден на обличчі (кількість та точна локалізація не вказані), - яка утворилася в результаті ударної (их) дії (й) тупого (их) твердого (их) предмету (ів) чи від удару (ів) о такий (і), індивідуальні властивості котрих за даними наданої медичної документації встановити не представляється можливим, та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.2 п. 2.1.36 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6). Закрита травма хребта в шийному відділі у вигляді компресійного перелому 3-го шийного хребця, яка утворилася від дії сили на вісь хребта, та відноситься до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.2.2.1.в., п.2.2.2. п. 4.11 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. №6).

Враховуючи характер та об`єм вказаної травми голови та хребта, вважаєм, що більш ймовірно вони утворилися за єдиним механізмом, в результаті ударної дії тупого твердого предмету чи від удару о такий головою з подальшим утворенням компресійного перелому 3-го шийного хребця. Травма правого передпліччя у вигляді перелому дистального епіметафізу променевої кістки з вклиненням відламків, яка утворилася від удару о тупий предмет в область променево-зап`ясткового суглобу при розігнутій кисті, індивідуальні властивості котрого не відобразилися в ушкодженні, та відноситься до середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я (згідно п.2.2.1.в., п.2.2.2. п. 4.11 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6). 5,7. Відповідно даним наданої медичної документації (враховуючи контрольні інструментальні дослідження), вважаємо, що всі вищевказані травми могли бути отримані в час, вказаний в постанові про призначення експертизи, та у своїй сукупності, утворилися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, коли постраждала знаходилася в салоні транспортного засобу. (а.с. 240-253 т.1).

-даними комісійної судово-медичної експертизи № 08-68/18 від 03.10.2018 року, згідно яких у зв`язку з подією, 15.09.2016 року у ОСОБА_12 , 44 років мали місце ушкодження: - голови: закрита черепно-мозкова травма із забіє головного мозку, епідуральним пластинчатим крововиливом на рівні базису лівої лобової долі, переломом верхньо-медіальної стінки даху лівої орбіти, травматичним вивихом 12, 11, 21, 22 зубів з подальшою їх екстракцією, садна обличчя - в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя (п. 2.1.3. "б" Правил "Судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"); - шиї: закритий компресійний перелом тіла третього шийного хребця, крайовий перелом верхнього суглобового відростка тіла четвертого шийного хребця справа, антилістез другого шийного хребця - в сукупності належить до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (п. 2.2.2. Правил "Судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"); - кінцівок: закритий перелом дистального метаепіфізу правої променевої кістки з невеликим кутовим зміщенням відламків - належить до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (п. 2.2.2. Правил "Судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень"). Перераховані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (предмета), індивідуальні особливості яких у вказаних ушкодженнях не відобразилися, садна по механізму - удар-тертя, тертя- ковзання, не виключено, що в умовах дорожньо-транспортної події і при обставинах і в строк відомих з постанови. Діагноз, вказаний в медичній карті №26718 стаціонарного хворого 1-го нейрохірургічного відділення ХМКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова - "перелом альвеолярного відростка фронтального відділу верхньої щелепи" і укладення УЗД гомілковостопних суглобів, проведеного 04.10.2016 року в МДЦ "Сучасні медичні технології" - "гематома області п*яти в ст.організації?» не підтверджуються об`єктивними медичними даними, тому при визначенні ступеня тяжкості враховувалися. (п. 4.13.4. Правил "судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). При госпіталізації в ХГКБСМП ОСОБА_12 «Алкотест» - негативний(0,00%о). (а.с. 278-280 т.1).

-даними у висновку судової автотехнічної експертизи № 17-2681 від 01.12.2017 року, згідно висновків якої за вихідними даними постанови про призначення даної експертизи - русі автомобіля BMW-320D р/н НОМЕР_1 на червоний сигнал світлофорного об`єкта в зоні перехрестя вулиць Матюшенко і Челюскінців - належні дії його водія регламентувалися вимогами пункту 8.7.3.е) ПДР, відповідно яких при включеному для нього червоному сигналі світлофора йому випливало зупинитися перед пішохідним переходом або, при незбереженні його розмітки, перед світлофором. Належним виконанням вимог пункту 8.7.3.е) ПДР по факту праці світлофора в режимі заборони руху водій автомобіля BMW-320D р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення. З позиції експертного аналізу пригоди, саме фактичні дії водія автомобіля BMW320D р/н НОМЕР_1 , що не відповідали вимогам пункту 8.7.3.е) ПДР по факту праці світлофора в режимі заборони для нього руху, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП. (а.с. 264-269 т.1).

-даними у судовій автотехнічній експертизі №1061-19 від 18.10.2019 року, за висновками якої у заданій постановою слідчого дорожній обстановці водій автомобіля «БМВ-320» ОСОБА_14 , для забезпечення безпеки руху, під час проїзду регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вул. Матюшенко та вул. Челюскінців в м. Харкові (стосовно напрямку руху автомобіля «БМВ-320»), повинен був діяти згідно технічних вимог п. 8.7.3. (е), 16.3. Правил дорожнього руху України. У заданій постановою слідчого дорожній водій автомобіля «БМВ-320» ОСОБА_14 мав технічну можливість запобігти технічному характеру ДТП - зіткненню з автомобілем «ВАЗ-2118». У заданій постановою слідчого дорожній обстановці у діях водія автомобіля «БМВ- 320» ОСОБА_14 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 8.7.3. (е), 16.3. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - зіткненням з автомобілем «ВАЗ-2118». (а.с. 272-276 т.1).

-даними у протоколах проведення слідчого експерименту від 07.10.2023 року та від 17.10.2023 року з фототаблицею, під час яких було проведено відтворення обстановки та обставин подій ДТП 15.09.2016 року за участі свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (а.с. 175-185 т.2).

-даними у судовій додатковій автотехнічній експертизі №10 від 07.01.2025 року, за висновками якої вирішити питання: «Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху Україні в діях водія ОСОБА_14 , які знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із подією дорожньо- транспортної пригоди, з урахуванням даних, отриманих під час проведення слідчих експериментів від 07.10.2023 року та 17.10.2023 року?» та «Чи була у водія ОСОБА_14 технічна можливість запобігти події даної дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням даних, отриманих під час проведення слідчих експериментів від 07.10.2023 року та 17.10.2023 року?», - експертним шляхом, на даному етапі досліджень, не представляється можливим, з причин, які вказані у дослідницькій частині висновку. Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 мали технічну можливість бачити сигнал світлофора, який регулював рух транспорту на перехресті вулиць Матюшенко та Челюскінців. (а.с. 201-206 т.2).

Оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, встановленим, що своїми діями, які виразились у порушення Правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом під час розгляду справи не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень та тяжкі тілесні ушкодження); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У випадку виникнення ДТП за участю кількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Зіставлення фактичних обставин вчинення суспільно небезпечних діянь свідчать про те, що ДТП 15.09.2016 року сталося за участю двох водіїв транспортних засобів водія автомобіля «БМВ-320» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_14 та водія автомобіля «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_18 , в автомобілі якого перебували пасажири потерпіла та свідок.

В даному випадку суд дослідив характер та черговість порушень, які вчинив кожен з водіїв. На таку особливість у правозастосуванні вказує і Пленум Верховного Суду у Постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 №14.

У п.7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила Правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Досліджуючи матеріали справи, обставини ДТП та докази, надані учасниками судового розгляду суд зазначає, що водій ОСОБА_14 , керуючи автомобілем «БМВ-320» створив аварійну ситуацію, порушивши вимоги п.п. 8.7.3.е), 16.3 ПДР України, коли проігнорував червоний для руху його автомобіля сигнал світлофора по вул. Матюшенко в м. Харкові та продовжив рух по даній вулиці на заборонений сигнал світлофора, виїхавши на перехрестя вулиць Матюшенко та Челюскінців в м. Харкові, де допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2118», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_18 , який в цей час виїхав на перехрестя.

При цьому, суд враховує, що такі дії обвинуваченого ОСОБА_14 були первинні в даній ситуації та згідно висновків експертів, і з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку з ДТП, яка сталася та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень у потерпілої.

Так, згідно висновків експертиз № 17-2681 від 01.12.2017 року, №1061-19 від 18.10.2019 року, саме водій ОСОБА_14 по факту праці світлофора в режимі заборони руху для нього мав технічну можливість уникнути зіткнення, і саме його фактичні дії, що не відповідали вимогам пункту 8.7.3.е) ПДР по факту праці світлофора в режимі заборони для нього руху, знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

Також в цих висновках експертами визначено, що ОСОБА_14 , для забезпечення безпеки руху, під час проїзду регульованого світлофорним об`єктом перехрестя вул. Матюшенко та вул. Челюскінців в м. Харкові, повинен був діяти згідно технічних вимог п. 8.7.3. (е), 16.3. Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість запобігти технічному характеру ДТП - зіткненню з автомобілем «ВАЗ-2118», і саме у діях водія автомобіля «БМВ- 320» ОСОБА_14 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 8.7.3. (е), п. 16.3. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з технічним характером ДТП - зіткненням з автомобілем «ВАЗ-2118».

Суд, дослідивши всі надані докази, враховує вищезазначені висновки експертиз, оскільки вони є однозначними, переконливими, надані без припущень та ці висновки узгоджуються з усіма дослідженими доказами по справі.

Так, факт проїзду автомобіля «БМВ-320» під керуванням ОСОБА_14 на заборонений сигнал світлофора по вул. Матюшенко в м. Харкові підтверджується показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та потерпілої ОСОБА_12 , які і в судовому засіданні, і під час досудового розслідування однозначно надали пояснення, що автомобіль БМВ, яким керував ОСОБА_14 проїхав світлофор на заборонений сигнал.

Дані показання свідків та потерпілої суд вважає достовірними, належними та допустимими, і такими, що не викликають у суду сумніву. Показання свідків також були перевірені під час судового розгляду і зазначаю, що ключове питання щодо проїзду автомобіля ОСОБА_14 на заборонений сигнал світлофора знайшло своє повне підтвердження.

Також, суд зазначає, що свідки та потерпіла до подій ДТП між собою знайомі не були, даних про те, що вони дають неправдиві показання під час розгляду справи представлено не було, а тому всі припущення захисту щодо неправдивості даних показань є не підтвердженими.

Згідно вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно вимог ст.ст. 85,86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;3) порушення права особи на захист;4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані:1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Клопотання захисту щодо визнання показань свідків ( ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ) та слідчі дії за участі цих свідків недопустимими не є обґрунтованим, оскільки судом під час розгляду справи не було встановлено фактів та обставин, передбачених вимогами КПК України щодо недопустимості цих доказів та порушення права на захист, а доводи захисту щодо нерозгляду судом даного питання не заслуговують на увагу, оскільки дане питання підлягає вирішення в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по справі (ч.1 ст. 89 КПК України), а очевидної недопустимості під час розгляду справи встановлено не було.

Також, суд погоджується з висновками щодо наявності причинного зв*язку між проїздом ОСОБА_14 на заборонений сигнал світлофора, порушенням обвинуваченим п. 8.7.3. (е), п. 16.3. Правил дорожнього руху України та зіткненням з автомобілем «ВАЗ-2118», та наслідками - отриманням потерпілою внаслідок ДТП середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень.

Суд вважає обґрунтованим висновки експерта про те, що при зеленому світлі світлофорного об`єкта для пішоходів проїзд транспортних засобів через перехід, і відповідно через перехрестя, заборонявся, тому всі транспортні засоби по вулиці Матюшенко повинні зупинитися біля пішохідного переходу за ходом автомобіля BMW і на початку перехрестя із зустрічної сторони.

Тобто, відповідно діючої організації дорожнього руху виїзд з вулиці Челюскінців набирає форму пріоритетного, бо будь-який рух транспорту по вулиці Матюшенко по території перехрестя заборонявся; і у відповідність з вимогами пункту 1.4 ПДР носив характер гарантовано обов`язкового. Зокрема, умова надання переваги у силу вимог дорожнього знаку 1.2 ПДР транспортним засобам, які можуть рухатися по вулиці Матюшенко, повністю формалізується за причини виключення можливості такого руху через перехрестя світлофорним об`єктом.

Також, суд під час розгляду справи за дослідженими доказами встановив, що на спірній ділянці по вул. Матюшенко встановлений світлофор по смузі руху для водія ОСОБА_14 для переходу пішоходів перед перехрестям з вул. Челюскінців, а дублюючий світлофор по смузі руху в зустрічному напрямку по вул. Матюшенко встановлений також перед перехрестям з вул. Челюскінців, що дозволяє водіям з вул. Челюскінців виїхати на вул. Матюшенко при працюючому світлофорі та дотриманні вимог ПДР водіями, які прямують по вул. Матюшенко в м. Харкові, що підтверджує дані вищезазначені висновки.

Відповідно до вимог п. 1.4. ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Оскільки автомобіль BMW перетинав пішохідний перехід на червоний для нього сигнал світлофора, що означає рух через перехрестя в заборону діючій організації дорожнього руху на перехресті, бо перед пішохідним переходом по вулиці Матюшенко і відповідно перед перехрестям (за ходом автомобіля BMW) всі транспортні засоби, у тому числі і автомобіль BMW, повинні були зупинитися, оскільки на пішохідному переході їхнім водіям включився червоний сигнал світлофора, що забороняв рух через пішохідний перехід і, відповідно, через перехрестя (вимоги пункту 8.7.3.е) ПДР).

Тобто, з моменту заборони руху через пішохідний перехід і перехрестя по вулиці Матюшенко світлофорним об`єктом, вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.1 ПДР «Дати дорогу» для водія автомобіля ВАЗ формально виконувалися, тому він мав право здійснити виїзд на перехрестя з поворотом ліворуч на вулицю Матюшенко (після впевнення в тому, що територію перехрестя покинули ті транспортні засоби, що не встигли його перетнути), та вказано, що з експертної точки зору підкреслено, що вимоги дорожнього знаку 1.2 ПДР жодним чином не передбачають обов`язку допущення того, що будь-який транспортний засіб по вулиці Матюшенко (крім оперативного з відповідними звуковими та світловими сигналами) може проігнорувати вимоги світлофорного об`єкту. У цій ситуації водієві автомобіля BMW при включеному для нього червоному світлофора випливало відповідно вимог пункту 8.7.3.е ПДР зупинитися перед пішохідним переходом або, при незбереженні його розмітки, перед світлофором.

Також, суд акцентує увагу на ті висновки експерта, що належним виконанням вимог світлофора (вимоги пункту 8.7.3 е ПДР) та п. 16.3 ПДР водій ОСОБА_14 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ВАЗ-2118, у зв*язку з чим саме у діях водія автомобіля «БМВ- 320» ОСОБА_14 , які є первинними в даній аварійній ситуації вбачаються невідповідності п. 8.7.3. (е), п. 16.3. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з ДТП - зіткненням з автомобілем «ВАЗ-2118».

В судовому засіданні експерт Дніпропетровського НДІСЕ ОСОБА_24 підтвердив висновки, викладені в судовій автотехнічній експертизі №1061-19 від 18.10.2019 року, яка ним була проведена, надавши відповіді на всі запитання учасників судового розгляду.

Дані висновки суду експерта обвинуваченим не спростовані та суд вважає їх обґрунтованими і доведеними всіма дослідженими під час судового розгляду доказами.

Стосовно клопотання захисту щодо визнання даних експертиз недопустимими з підстав порушення зональності, відсутності опису та інших процесуальних порушень на думку захисту, суд, ретельно дослідивши висновки експертиз та доводи захисника, зазначає, що ці доводи не є обґрунтованими та такими, що є підставою в порядку вимог ст.ст. 87-89 КПК України для визнання їх недопустимими, а очевидної недопустимості судом під час розгляду справи не було встановлено.

Також, суд зазначає, що по даній справі під час досудового розслідування та судового розгляду були проведені судові автотехнічні експертизи № 274/17 від 21.04.2017 року та №24069/14483/14484 від 30.03.2023 року.

Згідно даних судової автотехнічної експертизи № 274/17 від 21.04.2017 року, за висновками якої вказано, що в постанові про призначення автотехнічної експертизи задано три варіанти розвитку дорожньо-транспортної обстановки, тому подальше дослідження також буде проведено по трьом варіантам: 1. по вихідним даним, що засновані на свідченнях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 ; 2. по вихідним даним, що засновані на свідченнях водія автомобіля БМВ ОСОБА_14 ; 3. по вихідним даним, що засновані на свідченнях ОСОБА_22 та ОСОБА_21

ВАРІАНТ № 1 (по вихідним даним, що засновані на свідченнях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 )

1. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля БМВ ОСОБА_25 повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1., 12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України.

2. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України. В зв`язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, провести дослідження по вихідним даним, які вказані в постанові про призначення автотехнічної експертизи на основі свідчень водія ОСОБА_18 , та відповісти на питання: «Чи була у водія ОСОБА_14 технічна можливість запобігти події даної пригоди?», не представляється можливим.

3. В діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП. В зв`язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, провести дослідження по вихідним даним, які вказані в постанові про призначення автотехнічної експертизи на основі свідчень водія ОСОБА_18 , та відповісти на питання: «Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_14 , що знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної пригоди?», не представляється можливим.

ВАРІАНТ № 2 (по вихідним даним, що засновані на свідченнях водія автомобіля БМВ ОСОБА_14 )

1. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 повинен був діяти згідно вимог п.п. 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля БМВ ОСОБА_25 повинен був діяти згідно вимог п. 12.3. Правил дорожнього руху України.

2. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України. В дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водій автомобіля БМВ ОСОБА_14 не мав технічної можливості запобігти ДТП шляхом виконання вимог Правил дорожнього руху України.

3. В діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1. та 16.11. Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з ДТП. В діях водія автомобіля БМВ ОСОБА_14 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились би у причинному зв`язку з ДТП.

ВАРІАНТ № З (по вихідним даним, що засновані на свідченнях ОСОБА_22 та ОСОБА_21 )

1 - 3. В зв`язку з обставинами, що вказані в дослідницькій частині висновку, провести дослідження по вихідним даним, які вказані в постанові про призначення автотехнічної експертизи на основі свідчень ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , та відповісти на питання: «Як в даній дорожній обстановці повинні були діяти водій автомобілю БМВ ОСОБА_14 та водій а/м ВАЗ ОСОБА_18 .?», «Чи була у водія ОСОБА_14 та у водія ОСОБА_18 технічна можливість запобігти події даної пригоди?» та «Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України в діях водія ОСОБА_14 та в діях водія ОСОБА_18 , що знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної пригоди?»," не представляється можливим. (а.с. 256-263 т.1).

Згідно даних у судовій автотехнічній експертизі №24069/14483/14484 від 30.03.2023 року, за висновками якої можливість для свідків бачити сигнал світлофора, який регулював рух автотранспорту на перехресті вулиць Матюшенко та Челюскінців необхідно встановлювати безпосередньо на місці ДТП, з урахуванням їх розташування відносно даних світлофорних об`єктів. Перевірити на технічну спроможність показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 не уявляється можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку. Перевірити показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 на технічну спроможність в частині сигналу світлофора на момент ДТП, експертним шляхом не представляється можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку. Перевірити показання водія ОСОБА_18 на технічну спроможність в частині швидкості руху автомобілів БМВ та ВАЗ експертним шляхом не представляється можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку. Перевірити показання водія ОСОБА_18 на технічну спроможність в частині розташування місця зіткнення автомобілів БМВ та ВАЗ і в частині відстані, яку подолав автомобіль ВАЗ з моменту початку руху до моменту зіткнення, експертним шляхом не представляється можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку. Перевірити показання ОСОБА_18 на технічну спроможність в частині сигналу світлофора на момент ДТП, експертним шляхом не представляється можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку. В даній дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В діях водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 вбачається невідповідності вимог п.п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

1-й варіант: по показанням свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 .

Вирішити питання: «Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху Україні в діях водія ОСОБА_14 , які знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із подією дорожньо- транспортної пригоди?» та «Чи була у водія ОСОБА_14 технічна можливість запобігти події даної дорожньо-транспортної пригоди?», - на даному етапі досліджень експертним шляхом не представляється можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку.

2-й варіант: по показанням водія автомобіля ВАЗ ОСОБА_18 .

Вирішити питання: «Чи є невідповідності вимогам Правил дорожнього руху Україні в діях водія ОСОБА_14 , які знаходяться, з технічної точки зору, у причинному зв`язку із подією дорожньо- транспортної пригоди?» та «Чи була у водія ОСОБА_14 технн можливість запобігти події даної дорожньо-транспортної пригоди?», - даному етапі досліджень експертним шляхом не представляєте можливим, причини наведені у дослідницькій частині висновку.

3-й варіант: по показанням водія ОСОБА_26 .

В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля БМВ ОСОБА_14 не мав технічної можливості уникнути зіткнення автомобілем ВАЗ, шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля БМВ ОСОБА_14 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо- транспортної пригоди. (а.с. 132-140 т.2).

З приводу висновків експертиз № 274/17 від 21.04.2017 року та №24069/14483/14484 від 30.03.2023 року, суд, ретельно проаналізувавши їх та надавши їм оцінку, приходить до висновку, що дані висновки не є однозначними, містять суперечливості, в тому числі і щодо вихідних даних (швидкість, момент небезпеки, колір світлофора), містять декілька протилежних висновків за показаннями всіх учасників ДТП та свідків, та не дають однозначних відповідей щодо порушень ПДР України учасниками ДТП, а тому суд не може прийняти ці висновки до уваги щодо визначення обставин подій, що сталася, порушень ПДР України та наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв*язку в діях обвинуваченого та іншого учасника ДТП.

Допитаний в судовому засіданні експерт ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» ОСОБА_27 надав пояснення щодо висновків, викладених в експертизі №24069/14483/14484 від 30.03.2023 року, вказавши, що ним при наданні висновку було враховано, що не було встановлено на який сигнал світлофора проїхав вул. Матюшенко ОСОБА_14 , і наданий варіант висновку за показаннями саме ОСОБА_14 , враховуючи ДТП на нерегульованому перехресті.

При цьому, суд зазначає, що ані допит даного експерта, ані висновки, викладені в цій експертизі, які надані лише за показаннями ОСОБА_14 , без встановлення обставин проїзду по вул. Матюшенко пішохідного переходу та світлофора, не усунули протиріччя, та не надають однозначних висновків, а тому не можуть бути покладені у рішенні суду щодо розгляду даної кримінальної справи.

Також, суд зазначає і вважає встановленим, що водій ОСОБА_18 , керуючи автомобілем «Ваз-2118» порушив вимоги п. 12.3. ПДР України за висновками автотехнічної експертизи № 17-2681 від 01.12.2017 року, однак суд враховує, що небезпека для руху водію автомобіля ВАЗ проявилася в момент, коли він уже знаходився на смугах за ходом руху автомобіля BMW і це означає, що із зазначеного моменту ні гальмування, ні зупинка автомобіля ВАЗ не запобігали зіткненню, бо прогнозування можливих дій водія автомобіля BMW, що проігнорував діючу на той момент організацію дорожнього руху, та в супротив вимог п. 8.7.3.е ПДР перетинав перехрестя, з технічної точки зору, було неможливе.

Також, суд зазначає, що свідок ОСОБА_18 водій автомобіля ВАЗ (2 учасник ДТП) до суду для його допиту в судовому засіданні стороною обвинувачення протягом тривалого часу (з 2020 року) не доставлений.

Суд зазначає, що згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України, не суд, а саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання.

Суд був позбавлений можливості самостійно здійснювати розшук та забезпечувати явку свідків сторони обвинувачення у судове засідання, чи з власної ініціативи звертатися до органу досудового розслідування з дорученням про встановлення місця проживання та забезпечення явки свідків, оскільки суд, відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження повинно здійснюватись в розумні строки.

Матеріали кримінального провадження доводять, що суд створив усі необхідні умови для реалізації як стороною обвинувачення, так і стороною захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, в тому числі і для виклику свідка ОСОБА_18 в судове засідання та його допиту.

Так, під час розгляду справи в суді з 2020 року свідку ОСОБА_18 судом неодноразово направлялись судові повістки про виклик до суду за адресою, вказаною у обвинувальному акті та в заяві прокурора, всі конверти разом з судовою повісткою повернуті з відміткою «За закінченням терміну зберігання», «Адресат відсутній», на виклики свідок за судовими повістками у вигляді смс-повідомлення не доставлений, відносно даного свідка були судом неодноразово застосовані заходи реагування у вигляді приводу доставлення до суду, які не виконані органом досудового розслідування, надані рапорти про відсутність свідка за адресою мешкання в м. Харкові та неможливість його доставки до суду, за клопотанням прокурора було призначено допит свідка ОСОБА_18 в режимі відеоконференції з Приморським районним судом м. Одеси, оскільки прокурором було повідомлено, що даний свідок тимчасово перебуває в м. Одеса, однак свідок на зв*язок в режимі відеоконференції не вийшов, були повторно судом застосовані заходи реагування у вигляді приводу свідка з м. Одеса, однак наданий рапорт, що адреса мешкання даного свідка за заявою прокурора в ухвалі суду є адресою Генерального консульства республіки Болгарія, а інші житлові будинку за цією адресою відсутні і місцезнаходження свідка ОСОБА_18 не встановлено.

Також, судом було неодноразово попереджене прокурора про розумність строків розгляду кримінального провадження та зобов*язання саме сторони обвинувачення забезпечити явку свідків обвинувачення у судове засідання.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, оскільки суд створив усі необхідні умови для реалізації стороною обвинувачення та захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків щодо забезпечення явки всіх свідків, сприяв у з*ясуванні місцезнаходженні свідка та можливості його явки до суду, вважає за необхідне розглянути дану кримінальну справу на підставі доказів, наданих сторонами протягом часу з 2020 року, зважаючи на розумність строків розгляду кримінальної справи та дату події ДТП в 2016 році.

Інших клопотань процесуального характеру з даного питання щодо незабезпечення явки свідка ОСОБА_18 в судове засідання до суду не поступало, а тому суд приходить до висновку про можливість та необхідність закінчити розгляд даної кримінальної справи у відсутності допиту цього свідка, який не забезпечений стороною обвинувачення, прийшовши до висновку про повноту судового слідства щодо надання висновку щодо обставин подій ДТП та вирішення питання винності особи, яка притягається до відповідальності.

При вирішенні даної кримінальної справи, де обвинуваченим є ОСОБА_14 суд також враховує, що порушення ОСОБА_18 п. 12.3. ПДР України за обставин, встановлених судом не є обставиною, яка виключає відповідальність обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, а може лише свідчити про ступень провини кожного з водіїв в ДТП, наявність пом*якшуючих чи обтяжуючих провину обставин та наявність обставин, які мають значення при вирішенні питання відшкодування шкоди.

Також, в судовому засіданні та під час судового слідства не спростовано ніким з учасників, в тому числі і стороною захисту, наявність у потерпілої ОСОБА_12 середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень від ДТП 15.09.2016 року.

Крім того, посилання сторони захисту на порушення ст. 37 КПК України не знайшло свого підтвердження, оскільки повноваження прокурора у даному кримінальному провадження, який був процесуальним керівником та затвердив обвинувальний акт підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, дослідивши всі докази у їх сукупності та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку про провину обвинуваченого ОСОБА_14 у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України за подіями 15.09.2016 року та відсутність даних про обставини, які б могли спростувати наявність причинно-наслідкого зв*язку між діями водія ОСОБА_14 та подією, що відбулася і наявністю середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень у потерпілої від ДТП.

На підставі викладеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_14 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_12 середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно ст. 65 КК України, особі, що вчинила злочин, призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного, порушення ПДР і іншим учасником ДТП, дані про особу обвинуваченого, його поведінку під час ДТП та під час розгляду справи, відсутність судимостей, матеріальний та сімейний стан, його вік та стаж керування транспортним засобом.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_14 раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні дитину 2013 р.н., працевлаштований, зареєстрований та проживає в м.Харкові, за місцем роботи характеризується задовільно, під час ДТП був тверезий, за представленими даними є членом ГО «Самооборона».

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_14 судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_14 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких вчинено, особу винного, відсутність обставин, які обтяжують та пом*якшують покарання обвинуваченого, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_14 покарання в межах санкції, встановленої ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами

Підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не вбачає за обставин, вказаних раніше.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України та з врахуванням висновків, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2002 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен урахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Комплексне врахування всіх обставин справи та даних вивчення по особі обвинуваченого свідчить про те, що виправлення ОСОБА_14 в даному випадку та в умовах воєнного стану в Україні можливе без реального відбуття ним покарання за кримінальне правопорушення, що є предметом судового розгляду та можливість звільнення його з випробуванням на строк, визначений судом, надавши йому шанс виправитися та відшкодувати завдану шкоду потерпілій, зважаючи на обставини, встановлені судом.

Тільки таке покарання, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, позитивних даних про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого та поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

А тому, в силу вимог ст. 75 КК України, суд вважає можливим звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення судових автотехнічних експертиз у загальному розмірі 31982,76 грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_14 не обирався, з даного приводу клопотань заявлено не було.

Даних прокурором про наявні речові докази по даній кримінальній справі не надано, а тому дане питання судом не вирішувалось.

Стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_12 про відшкодування шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ст. 129 ЦПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст.34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Приписами ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В постановах Великої Палати Верховного Суду послідовно наголошується, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)).

Звертаючись з цивільним позовом ОСОБА_12 просить відшкодувати їй понесені витрати на лікування та протезування у зв*язку з настанням страхового випадку (ДТП), а саме з відповідача «Харківська муніципальна страхова компанія» суму в розмірі 75799,30 грн, яка складається з 33799,30 грн. витрат на ліки та 42000 грн. на протезування. Також, просить стягнути з відповідача ОСОБА_14 моральну шкоду в розмірі 100000 грн., яка спричинена їй внаслідок ДТП і вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час була на лікуванні, прикована до ліжка, не могла спати вночі, не могла працювати, відчувала та відчуває біль, головні болі, запаморочення, зниження пам*яті та інші негативні наслідки.

Судом встановлено, що дійсно на момент ДТП 15.09.2016 року відповідальність водія ОСОБА_14 була застрахована в ХМСК, що підтверджується полісом обов*язкового страхування АІ/9332203 від 15.02.2016 року, з лімітом відповідальності за шкоду, спричинену здоров*ю, смертю -100000 грн.

У відповідача СК «ХМСК» у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві (потерпілій особі в ДТП пасажиру в автомобілі) шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком.

Суд вважає підтвердженими витрати ОСОБА_12 на придбання ліків та проведення протезування за наданими чеками в розмірі 54969,30 грн. (33799,30 грн. ліки, 21170 грн. протезування), у зв*язку з чим ці вимоги задовольняє частково, в межах доведеності.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов`язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи обставини події ДТП, яка сталася з провини обвинуваченого, визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує, що в результаті ДТП потерпілій ОСОБА_12 завдано моральних та фізичних страждань у зв*язку з отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями, що спричинило для неї страждання, лікування та понесені витрати.

Враховуючи викладене та обставини скоєного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають задоволенню частково на суму 70000 грн. І саме таку суму моральної шкоди суд вважає обґрунтованою та такою, що відповідає обставинам справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ЦПК України, у відповідності до частин 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини 1, 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Стосовно позовних вимог про відшкодування витрат адвоката за договором про надання правової допомоги, враховуючи надані квитанції про оплату послуг та визначення переліку послуг в договорі, суд задовольняє дані вимоги частково, пропорційно від задоволеної частини в розмірі 21300 грн.

В частині позовних вимог про відшкодування витрат на купівлю авіаквитків в сумі 9670,12 грн. суд відмовляє за недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання по ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Звільнити ОСОБА_14 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього в силу ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз (№274/17 від 21.04.2017, №17-2681 від 01.12.2017, №1061-19 від 18.10.2019, №24069/14483/14484 від 30.03.2023, №10 від 07.01.2025 у загальному розмірі 31982,76 грн.

Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» на користь ОСОБА_12 у відшкодування майнових збитків, понесених на лікування та протезування суму в розмірі 54969,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 70000 грн.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_12 у відшкодування понесених витрат на правову допомогу суму в розмірі 21300 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_12 до ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», ОСОБА_14 відмовити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий ОСОБА_1