Справа № 748/433/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/408/25
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2025 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду відмовлено у задоволенні подання Чернігівського районного відділу Державної установи Центр пробації в Чернігівській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного вироком суду покарання засудженого ОСОБА_8 .

Рішення суду мотивоване тим, що причини виїзду ОСОБА_8 за межі України, що потягли за собою відсутність погодження уповноваженого органу з питань пробації, його вчасне з`явлення на реєстрацію, наявність позитивних характеристик з місця проживання, притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, не свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення та намір продовжити злочинну діяльність. Крім того, органом пробації не було винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням за невиконання обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації за період з 07.11.2024 по 02.12.2024.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою задовольнити подання Чернігівського районного відділу Державної установи Центр пробації в Чернігівській області про направлення звільненого від покарання з випробуванням засудженого ОСОБА_8 для відбування покарання, призначеного вироком. Вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що 25.07.2024 та 05.11.2024 проведені ознайомча бесіда та індивідуальна профілактична бесіда про недопущення вчинення нових правопорушень та винесено попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, однак, ОСОБА_8 належних висновків не зробив та на шлях виправлення не став, оскільки вже через два дні повторно перетнув державний кордон. На думку прокурора, порушення порядку та умов виконання покарання є систематичними та свідчать про повне ігнорування засудженим вимог закону і його свідоме небажання стати на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, позицію засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти вимог апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання, окрім іншого, про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Системний аналіз положень ст. 539 КПК України дає можливість дійти висновку, що, з урахуванням вимог кримінального процесуального кодексу України, за результатами розгляду клопотання судом першої інстанції повинно бути прийнято рішення про задоволення або відмову у його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Із положень ст. 166 КВК України вбачається, що у разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

Таким чином, законодавець визначає певну процедуру постановки засудженого на облік, доведення умов проходження такого обліку та попередження про наслідки у разі порушення умов.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 78 КК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

При розгляді питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у клопотанні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані ці вимоги закону, оскільки було наведено обґрунтовані мотиви, за яких було відмовлено у задоволенні відповідного подання уповноваженого органу з питань пробації.

Як вбачається із матеріалів справи, 22 квітня 2024 року вироком Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Засуджений ОСОБА_8 на обліку Чернігівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області перебуває з 12.07.2024 року. Згідно вироку суду, на нього покладені обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

25.07.2024 року, з ОСОБА_8 була проведена ознайомча бесіда, в ході якої було роз`яснено права та обов`язки засуджених осіб, порядок виконання обов`язків, покладених на нього судом, відповідальність за невиконання цих обов`язків, порядок здійснення нагляду під час іспитового строку, наслідки скоєння кримінальних та адміністративних правопорушень.

З 16.08.2024 по 30.08.2024, а також з 07.09.2024 по 29.09.2024 ОСОБА_8 виїжджав за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

05.11.2024 із засудженим проведено індивідуальну профілактичну бесіду про недопущення вчинення нових правопорушень та винесено попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З 07.11.2024 по 02.12.2024 ОСОБА_8 виїжджав за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відмовляючи у задоволенні подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного судом покарання, місцевий суд, користуючись наданими йому дискреційними повноваженнями, надретельно проаналізував докази та мотивував своє рішення тим, що встановлені судом обставини не свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення, а наведені у поданні обставини не є достатніми підставами для скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням та його направлення до місць позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виважено дійшов висновку про те, що обґрунтованих підстав для задоволення клопотання органу пробації стосовно засудженого ОСОБА_8 немає.

Погоджуючись з указаним висновком суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги факт відсутності переконливих доказів того, що ОСОБА_8 не бажає стати на шлях виправлення, умисно ухиляється від покладених на нього обов`язків, оскільки ОСОБА_8 вчасно з`являвся на відмітки до уповноваженого органу з питань пробації, іншого кримінального правопорушення не вчинив, засуджений постійно проживає по АДРЕСА_1 та області разом з дружиною, скарг на поведінку від сусідів та жителів села Редьківка до старостинського округу не надходило, не притягався до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку, також у справі є підтверджуючі документи щодо необхідності виїзду за межі України ОСОБА_8 в період з 16.08.2024 по 30.08.2024, з 07.09.2024 по 29.09.2024, з 07.11.2024 по 02.12.2024. Крім того, органом пробації не було винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням за невиконання обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації за період з 07.11.2024 по 02.12.2024.

Із цих підстав, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи не доведено, що засуджений ОСОБА_8 не бажає ставати на шлях виправлення і не бажає виконувати покладені на нього судом обов`язки.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що викладені у клопотанні доводи самі по собі не можуть розцінюватися як свідчення небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення.

Окрім цього, безумовною підставою для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням є встановлення умислу засудженого на ухилення від відбування покарання з випробуванням та контролю за його поведінкою, а також інші обставини, які свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить переконання, що твердження прокурора щодо наявності підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 та направлення його для відбування призначеного судом покарання є необґрунтованими, оскільки доводи в апеляційній скарзі не можуть свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою застосування ч. 2 ст. 78 КК України.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів також враховує і те, що під час розгляду апеляційної скарги прокурор не посилався на конкретні обставини, які б спростовували висновки суду першої інстанції, не клопотав про дослідження апеляційним судом доказів (документів), що підтверджують обґрунтованість доводів клопотання та апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить переконання, що твердження прокурора щодо наявності підстав для скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 та направлення його для відбування призначеного судом покарання є непереконливими, оскільки викладені доводи не можуть свідчити про небажання засудженого стати на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою застосування ч. 2 ст. 78 КК України.

Враховуючи, що судом не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання органу пробації, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції, а, відповідно, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_9 .

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні подання Чернігівського районного відділу Державної установи Центр пробації в Чернігівській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення для відбування призначеного вироком суду покарання засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4