Справа № 191/2041/25
Провадження № 1-в/191/322/25
У Х В А Л А

іменем України

18 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Запоріжжя, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз засудженого вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, зміненого вироком Запорізького апеляційного суду за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2023 року на підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднане невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі, про звільнення від покарання, призначеного вироком, у відповідність до чинного законодавства,-

В С Т А Н О В И В:

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог Закону України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Засуджений ОСОБА_4 і представник виправної колонії надали суду письмові заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.80 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки.

Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2022 року вирок було змінено і призначене покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2023 року на підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднане невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2024 року ОСОБА_4 був виправданий за ч.5 ст.185 КК України за недоведеністю стороною обвинувачення складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX). Зокрема, указаним законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частинами 1, 2 визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Відповідна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21.

Відповідно до положень ч.2 ст.74 КК України (в ред. ЗУ № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року) особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року складає 2102 грн. 00 коп. А отже, сума соціальної пільги у 2020 році становить 1051 грн. 00 коп. (2102 грн. х 50% = 1051 грн. 00 коп.). Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст.51 КУпАП станом на 01 січня 2020 року складає 2102 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що за вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року ОСОБА_4 був суджений за крадіжку чужого майна, яка мала місце 09 лютого 2020 року на суму 44272,11 грн. Отже, вартість викраденого майна по даному епізоду крадіжки перевищувала два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим вказані діяння не підлягають декриміналізації.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року складає 2102 грн. 00 коп. А отже, сума соціальної пільги у 2019 році становить 1921 грн. 00 коп. (1921 грн. х 50% = 960,50 грн. 00 коп.). Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст.51 КУпАП станом на 01 січня 2019 року складає 1921 грн. 00 коп.

За вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року ОСОБА_4 був суджений за крадіжку чужого майна, яка мала місце 21 травня 2019 року на суму 35730,00 грн. Отже, вартість викраденого майна по даному епізоду крадіжки перевищувала два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим вказані діяння не підлягають декриміналізації.

Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.1 ст.121, ст.71 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2022 року вирок було змінено і призначене покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2023 року на підставі ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднане невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

За вказаним вироком ОСОБА_4 засуджений за злочин, спрямований проти здоров`я особи, а не проти власності, у зв`язку з чим на вказане кримінальне правопорушення дія Закону України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» не розповсюджується і таке діяння не підлягає декриміналізації.

Вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 01 листопада 2024 року ОСОБА_4 був виправданий за ч.5 ст.185 КК України за недоведеністю стороною обвинувачення складу кримінального правопорушення. 12 червня 2025 року цей вирок ухвалою Дніпровського апеляційного суду залишено без змін.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.74 КК України, ст.ст.369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про звільнення від покарання, призначеного вироком, у відповідність до чинного законодавства відмовити.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, змінного ухвалою Запорізького апеляційного суду від 20 січня 2022 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ухвали Заводського районного суду м.Запоріжжя від 17 січня 2023 року, в яку було внесено виправлення ухвалою Заводського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2023 року, на підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09 липня 2021 року, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 01 жовтня 2020 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його затримання, а саме, з 01 січня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1