Номер провадження: 11-сс/813/982/25
Справа № 523/8331/25 1-кс/523/2473/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 09.05.2025, якою в межах к/п № 0000256 від 30.04.2025 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Болград Одеської обл., громадянки України, з вищою освітою, одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.07.2025 включно, без визначення розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 09.05.2025 було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.07.2025 включно, без визначення розміру застави, відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, що є підставою для продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість з огляду на те, що:

- слідчим суддею не обґрунтовані висновки щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, в той час як ОСОБА_8 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, під час досудового розслідування співпрацювала зі стороною обвинувачення, має постійне місце проживання та реєстрації, заміжня, має малолітню дитину, крім того, вважає, що вона злочинних дій, які їй інкримінуються, не вчиняла, бажає допомогти розслідуванню у встановленні істини по справі.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

У судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не з`явився, про розгляд апеляційної скарги повідомлявся належним чином, будь-яких клопотань не подавав, водночас прокурор ОСОБА_6 проти задоволення скарги заперечувала.

Оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища підозрюваної, колегія суддів, керуючись ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснювати за відсутності підозрюваної ОСОБА_8 та її захисника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 13.03.2025 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України (а.с. 92), санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Окрім того, зі матеріалів провадження вбачається, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, складено 01.05.2025 та скеровано до Болградського районного суду Одеської обл., водночас підготовче судове засідання ще не проведено.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що її підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України є обґрунтованою.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що заявлені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, продовжувати злочинну діяльність або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Існування вказаних ризиків обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватою.

Апеляційний суд також вважає реальним ризик перешкоджання провадженню іншим чином, з огляду на стадію кримінального провадження та здійснення ряду процесуальних дій.

Колегія суддів звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд враховує посилання захисника відносно того, що ОСОБА_8 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, має місце проживання, міцні соціальні зв`язки, співпрацює зі слідством, однак зауважує, що зазначені обставини не є безумовними підставами для застосування менш суворого запобіжного заходу.

Відтак, апеляційний суд критично оцінює посилання захисника з цього приводу, оскільки висновок про необхідність застосування відносно підозрюваної ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу був зроблений слідчим суддею виходячи із сукупності ризиків, а не лише із огляду на тяжкість інкримінованого злочину.

Окрім того, апеляційний суд, не вирішуючи питання про доведеність вини підозрюваної, враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, який прямо посягає на основи національної безпеки України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність, обороноздатність, державну, економічну чи інформаційну безпеку України шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації.

Отже, специфіка інкримінованого злочину, наявність у підозрюваної зв`язків із представниками спеціальних служб рф, також свідчить про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що на даному етапі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним для досягнення потреб слідства та для забезпечення суспільного інтересу.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, з урахуванням того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, єдиним запобіжним заходом, який може бути застосовано стосовно неї, з огляду на зазначені вище імперативні приписи кримінального процесуального закону України, є тримання під вартою.

Абзацом 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про можливість не визначати підозрюваній ОСОБА_8 розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 09.05.2025, якою в межах к/п №0000256 від 30.04.2025 відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.07.2025 включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4