Справа № 473/1720/25
Номер провадження 1-в/473/171/2025
У Х В А Л А

іменем України

"02" червня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Вознесенська ВК 72» ОСОБА_4 ,,

захисника ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення засудженого від призначеного покарання та приведення вироків у відповідність до вимог чинного законодавства у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь,

встановив:

До Вознесенсього міськрайонного суду Миколаївської області від захисника ОСОБА_5 надійшло клопотання в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про звільнення ОСОБА_6 від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 було засуджено:

- 17.11.2014 Комінтернівським районим судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн.;

- вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, до 4 (чотири) роки 6 (шести) місяців позбавлення волі;

- вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2021 року за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України, до 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2021 року.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, яким внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно якого максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи, як дрібне викрадення чужого майна за ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Так, згідно вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2014 року, на час вчинення кримінального правопорушення 27.06.2014 року, вартість викраденого ОСОБА_6 майна склала 1059 грн. 60 коп., що не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Отже захисник вважає, що дії ОСОБА_6 , які полягали в таємному викраденого чужого майна 27.06.2014 не підпадають під кримінальне каране діяння передбачене Особливою частиною КК України, в зв`язку з чим ОСОБА_6 потрібно звільнити від покарання за даним вироком.

В разі звільнення ОСОБА_6 за даним вироком це впливає на кваліфікацію дій засудженого за вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року, згідно якого він був засуджений за вчинене ним кримінального правопорушення, яке мало місце 14.02.2015 року, а саме відкрите викрадення чужого майна на суму 3 570 грн., вчинене повторно. Отже, в даному випадку дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст. 186 КК України, так як відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність. Частина 1 ст.186 КК України передбачає міру покарання до 4 років позбавлення волі.

Також, згідно вироку Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року, ОСОБА_6 вчинив декілька епізодів викрадення чужого майна, зокрема 28 січня 2015 року на суму 300,64 грн., 08 лютого 2015 року на суму 176,65 грн., 09 лютого 2015 року на суму 176,64 грн., 10 лютого 2015 на суму 484,44 грн., 10 лютого 2015 на суму 484,44 гри, 11 лютого 2015 року на суму 176, 64 грн., 26 квітня 2015 року на суму 187,86 грн., що не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Отже, дії ОСОБА_6 , які полягали в таємному викраденого чужого майна, не підпадають під кримінальне каране діяння передбачене Особливою частиною КК України в зв`язку з чим ОСОБА_6 потрібно звільнити від покарання за даним вироком.

Звідси, вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2021 за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст.15 ч.2 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України, також підлягає приведенню у відповідність до вимог чинного законодавства, так як при застосуванні ч. 4 ст.70 КК України, необхідно врахувати, що дії ОСОБА_6 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст.186 КК України. Виходячи з вищевикладеного, просить клопотання задовольнити.

Захисник в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений в судовому засіданні клопотання підтримав та просить задовольнити його.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає частковому задоволенню, а саме в частині декрімінілазації діянь ОСОБА_6 , передбачених ч. 2 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 2 ст.185 КК України, за які він засуджений вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року.

Представник ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» вважав клопотання підлягаючим частковому задоволенню, саме в частині декрімінілазації діянь ОСОБА_6 , за які він був засуджений вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року ч. 2 ст.185, ч.2 ст.15 ч. 2 ст.185 КК України

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, додані до нього матеріали та особову справу засудженого, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2014 ОСОБА_6 , було визнано винним за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн. (справа №504/2787/14-к). Вирок набрав законної сили 17.12.2014. Згідно повідомлення в.о. голови Доброславського районного суду Одеської області від 06.05.2025 відповідно до матеріалів справи №504/2787/14-к будь-які відомості щодо виконання вироку в частині сплати штрафу відсутні.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Так, 18 липня 2024 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У Прикінцевих положеннях зазначено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

За ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно, п. 13 ч. 1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 ст.74 КК України.

Безпосередньо п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України передбачено, що вищевказане питання підсудне місцевому суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Як вбачається із досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого, ОСОБА_6 був також засуджений вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до 4 (чотири) роки та 6 (шість) місяців позбавлення волі. Згідно даного вироку покарання ОСОБА_6 за сукупністю даного вироку та вироку Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2014 не призначалось. Також, згідно вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2021 ОСОБА_6 визнаний винним за ч. 2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України і йому призначене покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покарання призначеним вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Отже, вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2014, яким ОСОБА_6 , було визнано винним за ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн. в межах територіальної юрисдикції Вознесенського міськрайонного суду не виконується.

Таким чином з огляду на норму п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, для вирішення поданого клопотання, засудженому необхідно звернутись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Що ж стосується вироку Одеського апеляційного суду від 06.07.2021, згідно якого вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 30.01.2017 скасований в частині призначеного покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 185; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шести) місяців, то згідно даного вироку, ОСОБА_6 вчинив декілька епізодів викрадення чужого майна, зокрема: 28 січня 2015 року - на суму 300,64 грн., 08 лютого 2015 року - на суму 176,65 грн., 09 лютого 2015 року - на суму 176,64 грн., 10 лютого 2015 - на суму 484,44 грн, 11 лютого 2015 року - на суму 176, 64 грн., 26 квітня 2015 року - на суму 187,86 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року, що станом на 01.01.2015 складала 1218 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Отже, Законом № 3886-ІХ фактично були внесені зміни і до законодавства України про кримінальну відповідальність, зокрема в частині визначення розміру викраденого майна, за наявності якого (розміру) настає кримінальна відповідальність.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Конституції України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15 ч.2 ст. 185 та ч.2 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1218 гривень.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 майна за вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року, за епізодами: 28 січня 2015 року - на суму 300,64 грн., 08 лютого 2015 року - на суму 176,65 грн., 09 лютого 2015 року - на суму 176,64 грн., 10 лютого 2015 - на суму 484,44 грн, 11 лютого 2015 року - на суму 176, 64 грн., 26 квітня 2015 року - на суму 187,86 грн., є меншим за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX настає кримінальна відповідальність, то з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, судом встановлено наявність підстав для застосування положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» до вироку Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 у відношенні ОСОБА_6 за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст.15 ч. 2 ст.185 КК України.

Що є стосується доводів захисника про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_6 , за які він був засуджений вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року за ч.1 ст.186 КК України, так як відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність, то суд не може прийняти їх до уваги, так як Вознесенським міськрайонним судом, на підставі п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України не може бути вирішено питання щодо звільнення ОСОБА_6 від покарання призначеного вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.11.2014, відповідно до вимог ч. 2 ст.74 КК України, так як в межах територіальної юрисдикції Вознесенського міськрайонного суду цей вирок не виконується.

На підставі викладеного, відсутні підстави і для зміни остаточної міри покарання призначеної вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.10.2021.

Отже, суд вважає що клопотання адвоката ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 5, 74 КК України, суд -

постановив:

клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення засудженого від призначеного покарання та приведення вироків у відповідність до вимог чинного законодавства у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь, задовольнити частково.

Засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити від призначеного вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року покарання, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців та за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки, у зв`язку з усуненням Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 караності вчинених ним діянь.

Вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, засудженим вироком Одеського апеляційного суду від 06.07.2021 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст.186 КК України, до покарання у вигляді 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя