Справа № 712/7815/25
Провадження 1-кс/712/2906/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002023 від 04.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст поданого клопотання та його обґрунтування

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання, яким прокурор з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0002023 від 04.06.2025 просить накласти арешт на майно.

Клопотання обґрунтовує тим, що 03.06.2025 до приймального відділення КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» доставлено ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітки, бокової поверхні живота, голови та пахової ділянки, які були спричинені йому в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . За наявними даними до вчинення цього кримінального правопорушення причетний ОСОБА_5 .

Під час проведення 04.06.2025 огляду в указаній квартирі вилечено наступні речі: мобільний телефон ZTE із сім картою мобільного оператора (власник ОСОБА_5 ); ніж з дерев`яною ручкою, ніж розкладний (власник ОСОБА_7 ); пара взуття, труси чоловічі, шорти чоловічі (власник ОСОБА_6 ), скляну пляшка з написом «Нове життя», а також змиви бурого кольору з кімнат під №№ 1, 5, 6, змиви під № № 1, 2 речовини бурого кольору к кухні, змив речовини бурого кольору з табурета.

За результатами огляду місця події та відповідно до постанови слідчого від 04.06.2025 вказані речі визнано речовими доказами.

Обґрунтуванням необхідності їх арешту є потреба забезпечення збереження речових доказів, а також недопущення їх пошкодження, знищення або зміни. Арешт майна, за твердженням прокурора, необхідний для подальшого проведення слідчих (розшукових) дій, зокрема судових експертиз, і запобігання втрати доказової бази.

Позиції сторін кримінального провадження

Прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлені в клопотанні вимоги, просила зодовольнити клопотання.

Власники майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти задоволення клопотання про арешт майна не заперечували.

Нормативне регулювання арешту майна, як заходу забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені ст. ст. 131, 132 КПК України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування в установленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом кримінального правопорушення. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 цієї статті визначено, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, згідно якої, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Згідно із ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюти готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема, повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (4) наслідки арешту майна для третіх осіб.

Мотиви та оцінка слідчого судді

Матеріали кримінального провадження свідчать, що вилучені під час огляду місяця речі мають значення для забезпечення кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та існує можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

З огляду на ту обставину, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Разом із тим, об`єкти, що ідентифіковані у протоколі огляду місця події як змиви речовини бурого кольору, зняті з поверхонь приміщення (кімнат, кухні, меблів), хоча й мають доказове значення у розумінні ст. 98 КПК України як речові докази, не є "майном" у розумінні ст. 170 КПК України, оскільки: не становлять об`єктів матеріального світу, які можуть перебувати у власності фізичних чи юридичних осіб; не є предметами володіння, користування чи розпорядження у цивільно-правовому сенсі; є результатом криміналістичної діяльності (відбір біологічних слідів з об`єктів оточення), який не вимагає застосування заходів забезпечення у формі арешту.

Змиви є допоміжними об`єктами, що підлягають дослідженню в рамках судово-біологічної, молекулярно-генетичної чи інших експертиз, і у випадку їх втрати, пошкодження чи знищення шкода правам особи, що є стороною кримінального провадження, не виникає.

Отже, виходячи з правової природи змивів, слідчий суддя вважає, що арешт таких об`єктів не є необхідним і юридично допустимим заходом, а забезпечення їх збереження та недоторканості має здійснюватися в межах загальних процедур кримінального процесуального зберігання речових доказів у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України, без накладення арешту.

У зв`язку з викладеним, у частині клопотання щодо накладення арешту на змиви задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон ZTE із сім картою мобільного оператора (власник ОСОБА_5 ); ніж з дерев`яною ручкою, ніж розкладний (власник ОСОБА_7 ); пара взуття, труси чоловічі, шорти чоловічі (власник ОСОБА_6 ), скляну пляшка з написом «Нове життя», вилучені 04.06.2025 під час огляду квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1