Справа № 953/4764/25
н/п 1-кс/953/4072/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2025 р. Слідча суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя і здоров`я особи слідчого управління ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 15.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, з повною середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштованого, на території України не зареєстрованого, який фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 05.03.2024 року Київським районним судом м. Харкова за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, на розгляді в Дергачівському районному суді Харківської області також перебуває кримінальна справа за ч.4 ст. 185 КК України,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя і здоров`я особи слідчого управління ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000347 від 15.04.2025, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що СУ Головного управління Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000347 від 15.04.2025, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та скоїв тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 28.09.2023 ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, Дергачівським районним судом Харківської області застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та в цей же день поміщено до державної установи «Харківський слідчий ізолятор» (далі СІЗО, установа) за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99.

У подальшому 26.02.2025 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області на підставі ст. 537 КПК України ОСОБА_5 тимчасово залишено в СІЗО у зв`язку з розглядом нової справи в указаному суді.

Станом на 14.04.2025 ОСОБА_5 тримався в камері № 645 режимного корпусу № 6 установи разом з іншою особою, позбавленою волі, ОСОБА_7 14.04.2025, в 10.58, до камери № 645 режимного корпусу № 6 СІЗО для подальшого тримання переведено ув`язненого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Після спілкування з ОСОБА_8 щодо обставин скоєння останнім кримінального правопорушення сексуального характеру стосовно малолітнього, у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх протиправних дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, їх небезпеку для життя

та здоров`я потерпілого, свідомо припускаючи їх настання, використовуючи свою фізичну перевагу, 14.04.2025 у період часу з 11.05 по 17.00, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, стоячи обличчям до ОСОБА_8 , який у цей час стояв спиною до вхідних дверей камери, зовнішньою стороною стопи лівої ноги навідмаш наніс один удар

ОСОБА_8 в праву бокову ділянку обличчя, від якого останній присів навпочіпки. ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , зовнішньою стороною стопи лівої ноги навідмаш наніс останньому декілька ударів в область грудної клітини з правої сторони. Через нетривалий час ОСОБА_8 підвівся, а ОСОБА_5 , продовжуючи свої протиправні дії, для подальшого побиття ОСОБА_8 та недопущення виникнення при цьому виникнення синців та саден на його тілі, обмотав кисть правої руки ганчіркою, яку взяв у камері, знов підійшов до ОСОБА_8 , який у цей час стояв біля вхідних дверей до камери, та обмотаним ганчіркою кулаком правої руки наніс йому декілька ударів в ліву бокову частину передньої поверхні грудної клітини. Після цього ОСОБА_5 , здійснюючи психологічний тиск на ОСОБА_8 , з метою приниження останнього, наказав йому мити туалет камери зубною щіткою. Переставши мити туалет, ОСОБА_8 повернувся до приміщення камери та став спиною до вхідних дверей, а ОСОБА_5 продовжуючи свої протиправні дії, зовнішньою стороною стопи лівої ноги наніс удар в праву половину обличчя ОСОБА_8 , після чого дав йому вказівку продовжувати мити туалет зубною щіткою.

Під час продовження миття туалету ОСОБА_8 , коли той сидів навпочіпки, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, наніс йому кулаком правої руки, обмотаним ганчіркою, два удари по передній поверхні грудної клітини після чого підошвою стопи правої ноги наніс декілька, близько п`яти, тичкових ударів у праву ділянку тулуба

ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_5 відійшов від ОСОБА_8 , знову наказавши останньому продовжувати мити туалет. Далі ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій намір

на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , наказав останньому вийти з приміщення туалету та стати поруч зі вхідними дверима до камери, після чого знов підійшов до нього та зовнішньою стороною стопи лівої ноги навідмаш наніс ОСОБА_8 декілька, не менше трьох ударів по зовнішній бічній та задній поверхнях лівого стегна, від яких останній присів. Вчинивши дії, які вважав необхідними для досягнення злочинної мети, пов`язаної зі спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , припинив свої протиправні дії та наказав ОСОБА_8 викликати охорону, щоб його перевели в іншу камеру.

В подальшому, приблизно о 17 годині 30 хвилин 14.04.2025 працівники установи перевели ОСОБА_8 до камери № 131 режимного корпусу № 1, де від отриманих тілесних ушкоджень останній помер. Причиною смерті ОСОБА_8 , відповідно до довідки Державної спеціалізованої установи «Харківське обласне бюро судової-медичної експертизи» від 15.04.2025 № 0000986, стала сукупна тупа травма тіла.

13.05.2025 органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (злочину) ОСОБА_5 за ч.2 ст. 121 КК України.

На даний час ОСОБА_5 тримається в секторі для тримання осіб, узятих під варту, в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» за адресою: м. Харків, вул. Цезаря Кюї, 44.

Прокурор в судовому засіданні просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , посилаючись на існування ризиків, зазначених в п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та обгрунтованість пред*явленої підозри за ч.2 ст. 121 КК України.

Підозрюваний та захисник в судовому засіданні не погодилися з даним клопотанням, вказуючи на те, що ризики недоведені, підозрюваний є засудженим та відбуває покарання за іншим вироком, просять відмовити в задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши думки учасників кримінального провадження, та дослідивши надані матеріали, встановив наступне.

СУ ГНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347 від 15.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідча суддя зобов`язана встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідча, прокурор;- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідча суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідча суддя користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, вчиненого в умовах тримання під вартою.

Слідчою суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 є осудною особою, яка досягла 16-річного віку, громадянином України.

За результатами розгляду даного клопотання застосування запобіжного заходу слідчою суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів: протоколом огляду місця події від 15.04.2025 в слідчому ізоляторі за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, виявлено труп ОСОБА_8 ;протоколом огляду місця події від 15.04.2025 камери № 645 режимного корпусу № 6 слідчого ізолятора за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99;протоколом огляду місця події від 15.04.2025 камери № 131 режимного корпусу № 1 слідчого ізолятора за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, в ході якого вилучено подушку з краплями різної форми бурого кольору;протоколом огляду трупа від 15.04.2025 у приміщенні слідчого ізолятора за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99;протоколом огляду трупа від 15.04.2025 у приміщенні ДСУ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» за адресою: м. Харків, вул. Дмитрівська, 14;довідкою ДСУ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» про встановлення причини смерті ОСОБА_8 ;показами свідків ОСОБА_7 , який повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення, та ОСОБА_9 , який повідомив, про те, що зі слів ОСОБА_8 , тілесні ушкодження йому наніс ув`язнений на прізвисько « ОСОБА_10 » ( ОСОБА_5 );протоколом проведення слідчого експерименту від 18.04.2025 за участю свідка ОСОБА_7 , який показав обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 ;протоколами огляду предмету від 19.04.2025 відповідно до яких зафіксовано маршрут руху ОСОБА_8 з камери № 645 до камери № 131; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які повідомили, що 14.04.2025 допомогли ОСОБА_8 дістатись до камери № 131.

Слідча суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідча суддя дійшла висновку про наявність обґрунтованої підозри, на даній стадії проведення досудового розслідування кримінального провадження, щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Доводи підозрюваного про те, що він є засудженим не спростовують висновків слідчого судді, враховуючи обставини інкримінованої підозри, місце вчинення правопорушення в місцях утримання як підозрюваних, так і засуджених та дані про засудження ОСОБА_5 за ч.4 ст. 185 КК України, вимоги КПК України щодо можливого звільнення засуджених у випадку мобілізації в період воєнного часу, обґрунтувань з даного питання у клопотанні слідчого та прокурора.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України слідча суддя зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Звертаючись з клопотанням, слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Дослідивши всі представлені відомості та надавши їм належну оцінку, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний незаконно вплинути на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків.

Під час вирішення питання наявності даних ризиків слідча суддя зазначає, що в даному випадку свідками є особи, які тримаються під вартою, як і підозрюваний і дана обставина є вирішальною під час визначення даного ризику впливу на свідків, а наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується даними по особі підозрюваного, який неодноразово засуджений, однак подовжує вчинення кримінальних правопорушень, навіть в у мовах тримання під вартою.

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п. п. 3, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

У справі «Стогмюллер проти Автрії» №1602/62 від 10.11.1969 року Суд зазначає, що існує ціла сукупність обставин при врахуванні ризику переховування особи, зокрема, очікуваний важкий вирок або особливий характер затримання особи або відсутність міцних зв`язків у країні, що дає підстави вважати, що наслідки та ризики втечі можуть бути визнані менш небезпечними, ніж продовження тюремного ув`язнення (п. 15).

Стосовно ризиків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 177 КПК України слідча суддя зазначає про їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки вони є необґрунтованими, безпідставними, враховуючи і обставини, що підозрюваний перебуває в умовах тримання під вартою, а даних про знищення, сховання чи спотворення будь-яких речей до слідчого судді не надано.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, слідчий суддя вважає, що на цей час існують правові підстави для обрання саме такого запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, на строк в межах строку досудового розслідування.

І стороною захисту в судовому засіданні не надані належні обґрунтування щодо відсутні встановлених слідчим суддею ризиків, або взагалі відсутність підстав для обрання запобіжного заходу відповідно до норм КПК України.

Також, слідчою суддею досліджені всі надані дані по особі підозрюваного та враховано відсутність в нього тісних соціальних зв*язків, а саме, що він 1998 р.н., є громадянином України, із середньою освітою, не одружений, дітей на утриманні немає, не працевлаштований, не має реєстрації в України, проживає в Харківській області, раніше неодноразово засуджений, останній раз 05.03.2024 року Київським районним судом м. Харкова до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Всі встановлені дані про особу підозрюваного не зменшують існування встановлених ризиків, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити ним дії, передбачені п.п. 3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Враховуючи наявність визначених ризиків, а також те, що даний злочин є тяжким з наслідками у вигляді настання смерті особи, який вчинений під час дії воєнного стану, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав як інтересів суспільства так і держави в цілому, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, наявність встановлених ризиків за ст. 177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, і слідчий суддя обирає відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування.

Об*єктивних даних на спростування даних висновків слідчого судді під час розгляду даного клопотання стороною захисту не надано.

А тому, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується підозрюваному, даних про особу підозрюваного, слідча суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність суспільного інтересу в умовах воєнного часу, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконувати покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому слідча суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, не пов*язані з триманням під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про можливість застосування відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу.

Відповідно до вимог Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5, у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівнів безпеки можуть створюватися сектори для тримання осіб, узятих під варту, за умови забезпечення ізоляції від засуджених, які тримаються у цій установах

У секторі для тримання осіб, узятих під варту, можуть триматися особи, які перебувають під вартою відповідно до вмотивованого рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесеного відповідно до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України, та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, а також постанови прокурора, прийнятої у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України; особи, щодо яких вироком суду передбачено тримання під вартою до набрання ним законної сили (далі - ув`язнені).

З 25.04.2025 по цей час на підставі наказу Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.04.2025 № 28-АГ/П-25 «Про переведення ув`язнених» ОСОБА_5 тримається в секторі для тримання осіб, узятих під варту, в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» розташованої за адресою: м. Харків, вул. Кюї Цезаря, 44.

Крім того, слідчий суддя відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину з наслідками у вигляді смерті особи та враховуючи обставини даного кримінального правопорушення і особу підозрюваного.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів»

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 206, 211, 213, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з триманням останнього в секторі для тримання осіб, позбавлених волі, в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», розташованої за адресою: м. Харків, вул. Кюї Цезаря, 44, строком на 53 дня тобто до 13 липня 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_5 про взяття під варту останнього.

Встановити строк дії ухвали до 13.07.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали слідчого судді.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя -