ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1818/25 Справа № 173/174/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000363 від 08 грудня 2021 року стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Івашкове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки з покладенням на нього наступних обов`язків: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання або роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ст. 96-1, п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК застосовану спеціальну конфіскацію бензопили марки «EUROTEK», бензопили марки «VITALS», однієї прозорої пластикової пляшки об`ємом 2л, заповненої на 1/4 рідиною червоного кольору, однієї прозорої пластикової пляшки об`ємом 2л, заповненої на 1/4 рідиною чорного кольору зі специфічним запахом, конфіскувавши їх у власність держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 96-2, п. 5, ч. 9 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) колоди деревини «акація» - об`ємом - 1,27 м3 повернуто законному власнику - ДП «Петриківське лісове господарство Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України».

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі ДП «Петриківське лісове господарство Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України» про стягнення збитків задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 23956 гривень 11 копійок.

Цим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим за незаконну порубку дерев у лісових насадженнях, що заподіяло істотну шкоду, при таких обставинах.

7 грудня 2021 року о 14.50 годин ОСОБА_8 , реалізуючи свій заздалегідь виниклий злочинний умисел, спрямований на здійснення незаконної порубки у лісових насадженнях, діючи умисно, не звернувшись та не отримавши в компетентних державних органах будь-якого спеціального на те дозволу, з метою здійснення незаконної вирубки лісових насаджень в особистих інтересах, прибув на ділянку місцевості в квартал 25 виділ 4 у с. Івашкове Кам`янського району Дніпропетровської області, що перебуває у підзвітності ДП «Петриківське лісове господарство Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства», де того ж дня приблизно о 14.55 годин, з використанням заздалегідь підготовленої бензопили «EUROTEK» незаконно спиляв 18 дерев породи «Акація біла», серед яких діаметр у корі дерева біля шийки кореня від 10 см. До 30 см., вартістю 23956,11 гривень, загальним об`ємом 2,7 м. куб., чим завдав істотної шкоди інтересам держави в особі ДП «Петриківське лісове господарство Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства» на загальну суму 23956,11 гривень, яка більше як у двадцять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

На думку захисту, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не взяв до уваги покази обвинуваченого, який вину не визнав та зазначав, що він зі своїм знайомим, який попросив допомогти попиляти дерева, пішли на територію занедбаної ферми, яка вже не працювала багато років та знаходиться безпосередньо в селі Івашковка в районі жилих будинків, потім приїхали лісники та вказали, що це територія лісництва. Ці покази підтверджуються протоколом огляду місця події, а допитаний представник потерпілого лісового господарства підтвердила факт того, що ця земельна ділянка розташована в селі Івашковка, в районі старих ферм, ці ділянки відійшли до лісового господарства у 2020 році, до цього належали територіальній громаді села Івашковка, при цьому ніяких знаків або інформаційних щитів, що ця ділянка належить лісовому господарству відсутні, а відповідні позначки знаходяться далі від місця порубки біля лісової смуги. Таким чином у ОСОБА_8 був відсутній умисел на незаконну порубку у лісових насадженнях.

Крім того суд задовольнив позов прокурора в інтересах лісового господарства, проте, на думку захисту, прокурор не мав повноважень звертатися з таким позовом, оскільки представляти інтереси держави прокурор може у виключних випадках і в порядку, визначеному законом, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган суб`єкта владних повноважень. Водночас прокурор не зазначив у позові яким чином лісове господарство не здійснювало чи неналежним чином здійснювало своїх повноважень.

Крім того, на думку захисту, суд безпідставно застосував до ОСОБА_8 ст. 96-1, 96-2 КК. При цьому деревина на суму 23 956,11 гривень була конфіскована в дохід держави, хоча могла бути передана лісовому господарству в якості відшкодування шкоди.

Позиції учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

До апеляційного суду надійшла відмова від апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 403 КПК.

В судовому засіданні прокурор просив прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора, про що сторони не заперечували та продовжено розгляд апеляційної скарги захисника.

Захисник в судовому засіданні змінив апеляційні вимоги та просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки відповідно до поданого клопотання.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав змінену апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначив про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки, вирок суду вважав законним та обгрунтованим, просив залишити його без змін.

Представник потерпілого про час та дату судового засідання повідомлений належний чином, до суду не з`явився, із заявами про причини неявки та про відкладення судового засідання до суду не звертався, зо відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження.

Мотиви апеляційного суду.

За змістом ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав в повній мірі.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також позицію захисту, викладену в судовому засіданні щодо зміни апеляційних вимог та звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею на поруки відповідно до поданого клопотання, перевіривши висновки суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку про її необґрунтованість, виходячи з наступного.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження (п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК).

Відповідно до ст. 411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами. За результатами апеляційного провадження не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, тобто про існування підстав, передбачених в ст. 411 КПК для скасування оскарженого вироку.

Так, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК, підтверджується доказами, дослідженими в суді першої інстанції та викладеними у вироку, зміст та правова оцінка яких перевірені судом апеляційної інстанції, зокрема показаннями представника потерпілого ОСОБА_10 , яка пояснила суду, що працює лісничим з квітня 2024 року. Місце, де були спиляні дерева обвинуваченим належить до Лісового фонду та є територією лісництва. Це земельна ділянка розташована біля с. Івашкове, там також були розташовані старі ферми, яких вже немає. Протоколом огляду місця події, згідно з яким підтверджуються огляд місця події та встановлення обставин вчинення правопорушення згідно встановлених судом; протоколом огляду, згідно з яким оглянуто земельну ділянку, на якій було здійснення вирубку дерев та виявлено пеньки від них та як вказав ОСОБА_8 саме він спилив ці дерева; розпискою, відповідно до якої спиляні дерева передані на зберігання в лісове господарство; висновком судової товарознавчої експертизи, якою підтверджено, що вартість збитку, що виник внаслідок самовільного вирубання дерев породи Акації білої у кількості 18 штук, об`ємом 2,7 м. куб. станом на 07.12.2021 складає 23956,11 гривень; відомостями Верхньодніпровської міської ради, інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, відповідно до яких встановлена належність земельної ділянки, на якій було здійснено вирубку до ДП «Верхньодніпровське лісове господарство».

Вирішуючи доводи захисника про невідповідність висновків суду, апеляційний суд зауважує на межі доказування у даній категорії справ та обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК та доходить висновку, що суд першої інстанції з належною повнотою встановив всі обставини кримінального провадження та перевірив захисну версію обвинуваченого та його захисника.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Враховуючи вищевикладені докази, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що суд першої інстанції допустив неповноту, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тобто відсутні підстави для скасування вироку суду, передбачені ст. 410, 411 КПК.

Перевіривши доводи та клопотання захисника про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК, а саме у зв`язку з передачею на поруки колективу підприємства ТОВ «ДІНАТ-С», дослідивши долучені захисником документи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення вказаного клопотання та закриття кримінального провадження з вказаних підстав з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 КК звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

За змістом ч. 1 ст. 47 КК особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Інститут звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації можна застосувати лише у разі встановлення усіх обов`язкових для подання відповідного клопотання умов, зокрема: 1) вчинення кримінально караного діяння вперше; 2) таке діяння є кримінальним правопорушенням відповідного ступеню тяжкості; 3) воно не є корупційним та не пов`язане з корупцією, а у разі порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, вчинене особою, яка керувала транспортними засобами не у стані будь-якого сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів; 4) наявне щире каяття особи.

Встановивши відсутність хоча б однієї із цих передумов, суди не вправі застосовувати ст. 47 КК щодо обвинуваченої особи.

Виходячи із положень закону, закріплених у ст. 47 КК, питання про звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду, і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, котра вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування щодо неї заходів кримінально-правової репресії. Сам факт звернення із клопотанням про передачу особи на поруки імперативного значення для судів не має.

Крім того, вирішуючи питання про можливість задоволення зазначеного клопотання, суд має ретельно перевірити всі обставини справи й належним чином обґрунтувати ухвалене рішення.

З матеріалів, наданих захисником слідує, що колектив підприємства ТОВ «ДІНАТ-С» на загальних зборах працівників від 29.05.2025 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про передачу ОСОБА_8 на поруки, мотивуючи його позитивною характеристикою, готовністю до самокерованої та правослухняної поведінки та готовності колективу підприємства вживати заходи виховного та контролюючого впливу на ОСОБА_8 , а також тим, що вчинене ним кримінальне правопорушення є нетяжким злочином.

Разом з тим, як видно з матеріалів справи в суді першої інстанції ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину не визнав. В апеляційному суді обвинувачений показав, що не знав, що дерева належать лісовому господарству, але зазначив, що вину визнає повністю і просив задовольнити клопотання з передачею його на поруки. Отже колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 вимушено зазначає, що визнає вину, оскільки це є обов`язковою умовою для звільнення від кримінальної відповідальності. Крім того, вироком суду задоволений цивільний позов прокурора про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Стороною захисту не долучено доказів добровільного відшкодування ОСОБА_8 завданої шкоди.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, та має існувати безпосередньо із моменту вчинення злочину, а не виникати внаслідок тягаря зібраних доказів та невідворотності покарання.

Урахування судом щирого каяття не є формальною вказівкою у судовому рішенні на визнання засудженим свої вини.

Поведінка засудженого повинна оцінюватися як така, що передбачає належну критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання загладити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення ситуації, зумовленої кримінальним правопорушенням. Про щирість каяття особи свідчить, зокрема, поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Тотожна правова позиція викладена в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі ККС ВС) від 23 січня 2024 року у справі № 283/2169/19 (щодо тлумачення «щирого каяття» та у постанові від 21.05.2024 у справі № 443/1255/23 (щодо підстав для застосування ст. 47 КК).

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до наданих суду документів, ОСОБА_8 прийнятий на роботу у ТОВ «ДІНАТ-С» 28.05.2025, наказ № 20-к, а 29.05.2025 підприємство надає йому позитивну характеристику, який сумлінно виконує трудові завдання, завжди вчасно і старанно виконує громадські доручення, користується вагомим авторитетом і повагою в колективі, а сам трудовий колектив готовий взяти його на поруки та вживати виховні та контрольні заходи. Разом з тим, враховуючи строк працевлаштування ОСОБА_8 на вказаному підприємстві, відповідно до наданих суду документів, апеляційний суд вважає непереконливими зазначені в характеристиці твердження.

Враховуючи позицію сторони захисту та позицію самого обвинуваченого, який не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК у зв`язку з передачею його на поруку, водночас шкоду, заподіяну злочином не відшкодував та вину у вчиненому злочині не визнав, що свідчить про відсутність у нього щирого каяття у скоєному, тому апеляційний суд констатує відсутність підстав, передбачених ст. 47 КК для задоволення клопотання сторони захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 403 КПК суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, за положеннями ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як встановлено судом першої інстанції, злочин ОСОБА_8 був вчинений 07 грудня 2021 року. Санкція ч. 1 ст. 246 КК в редакції Закону № 25.04.2019 (чинній на час вчинення кримінального правопорушення) передбачала покарання у виді штрафу від тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23 серпня 2023 року № 3342-IX, який набрав чинності 28 березня 2024 року, були внесені відповідні зміни, серед іншого, й до КК України та КПК України стосовно доповнення класифікації виду покарань, зокрема, запроваджено інститут покарання - пробаційний нагляд, та санкція ч. 1 ст. 190 КК була змінена, зокрема, було додано вид покарання по градацій суворості після громадських та виправних робіт, пробаційний нагляд, тобто більш суворий ніж зазначені вище.

Відповідні зміни були внесені і в ч. 1 ст. 51 КК, яку доповнено п. 71, де покарання у виді пробаційного нагляду значиться більш суворим ніж штраф, громадські та виправні роботи.

Отже, законом № 3342-IX від 23.08.2023, санкція ч. 1 ст. 246 КК була змінена та покарання у виді арешту на строк до шести місяців замінено на пробаційний нагляд на строк до трьох років, тобто на час вчинення ОСОБА_8 пробаційного нагляду як покарання ще не існувало.

За ієрархією покарань, передбаченої в ст. 51 КК, покарання у виді пробаційного нагляду є більш суворим ніж штраф, тому відповідно до ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК, закон в цій частині не має зворотної сили в часі, у зв`язку з чим застосований судом неправильно, що відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 413 КПК є підставою для зміни вироку суду в цій частині.

Аналогічна правова позиція сформована в постанові ККС ВС від 06.02.2025 у справі № 646/2673/24.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність у прокурора звертатись з цивільним позовом до обвинуваченого про відшкодування шкоди, заподіяної злочином є безпідставними та спростовуються положеннями ст. 128 КПК. Доля речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема колоди деревини «акація» - об`ємом - 1,27 м3 вирішено у відповідності до вимог ст. 96-2, ст. 100 КПК.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення. В той же час, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не виконані положення ст. 4, 5 КК, що призвело до неправильного обрання виду покарання, тому вирок в цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 березня 2025 року стосовно ОСОБА_8 за частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України, в порядку частини 2 статті 404 Кримінального процесуального кодексу України, змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4