Справа № 308/1516/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , представника володільця майна - адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/91/25, за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2025.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000066, відомості про яке 08.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 31.01.2025 в ході обшуку транспортного засобу марки «Volksvagen Jetta», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , а саме: копію паспорту громадянина України, витяг з реєстру територіальної громади, медичну довідку водія, видані на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копію паспорту громадянина України, виданого на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копію паспорту громадянина України та копію картки платника податків, видані на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; договір купівлі-продажу 4М/116 від 04.12.2024; договір комісії № 4М/116 від 04.12.2024; медичну довідку водія, видану на громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; медичну довідку водія, видану на громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; талон до посвідчення водія НОМЕР_2 ; договір купівлі продажу № 7296/24/1/008368; договір купівлі продажу № 2142/2022/313310; копію картки платника податків ОСОБА_12 ; бланк заяви про проходження атестації; бланк розписка про отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 10 фотокарток 3?4 з невстановленими особами; 2 аркуші паперу з чорновими записами; записник з позначенням «2025»; 5 конвертів білого кольору з чорновими записами.

Клопотання мотивоване тим, що СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що на території Ужгородського району діє група осіб, яка упродовж 2023-2024 з метою збагачення без належних на те підстав виготовляє документи про купівлю-продаж транспортних засобів з подальшим внесенням відповідних відомостей про ці транспортні засоби до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

-2-

31.01.2025 на підставі ухвали слідчого № 308/1516/25 від 30.01.2025, у ході обшуку автомобіля марки «Volksvagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , за участю власника автомобіля ОСОБА_6 виявлено та вилучено: копію паспорту громадянина України, витяг з реєстру територіальної громади, медичну довідку водія, видані на ОСОБА_13 ; копію паспорту громадянина України, виданого на ОСОБА_14 ; копію паспорту громадянина України та копію картки платника податків, видані на ОСОБА_15 ; договір купівлі-продажу 4М/ 116 від 04.12.2024; договір комісії № 4М/116 від 04.12.2024; медичну довідку водія, видану на громадянина ОСОБА_16 ; медичну довідку водія ОСОБА_17 ; талон до посвідчення водія НОМЕР_2 ; договір купівлі-продажу № 7296/24/1/008368; договір купівлі-продажу № 2142/2022/313310; копія картки платника податків ОСОБА_18 ; бланк заяви про проходження атестації; бланк розписку про отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 10 фотокарток 3?4 з невстановленими особами; 2 аркуші паперу з чорновими записами; записник з позначенням «2025»; 5 конвертів білого кольору з чорновими записами. Указані речі та документи поміщено до спеціального сейф-пакету Національна поліція України WAR 1536469.

Прокурор стверджує, що є достатні підстави вважати, що вилучені в ході обшуку від 31.01.2025 речі є предметами злочинної діяльності, були отримані у ході такої та зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від них. Тому, з метою забезпечення збереження вищевказаного майна, яке має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також недопущення зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, виникла необхідність у накладенні на нього арешту.

Тому, з огляду на те, що вказані об`єкти мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, прокурор просить накласти на них арешт.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, відповідає критеріям речового доказу, таке є предметом кримінального правопорушення, на такому майні збереглися сліди злочину, та прокурор довів можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. Завданням арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх використання, перетворення, передачі, відчуження, оскільки існують відповідні ризики. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування. Слідчий суддя вважає, що вилучені предмети містять ознаки, передбачені ч. 1 ст. 98 КПК України, та враховуючи, що вище вказані предмети свідчать про можливе вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочинної діяльності, у той же час можуть бути предметом кримінального правопорушення, є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а трму відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, вони підлягають арешту.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 07.02.2025 та відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна. Посилається на те, що прокурором пропущено строк на звернення з клопотанням про арешт майна, передбачений абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки таке було вилучено 31.01.2025, а з клопотанням прокурор звернувся 03.02.2025, що свідчить про те, що майно підлягало поверненню особі, в якої воно було вилучено, і при цьому слідчим суддею порушено строк розгляду клопотання. Разом з тим, під час обшуку на прохання ОСОБА_6 не було залучено захисника, а в ухвалі слідчого судді від 30.01.2025, якою надано

-3-

дозвіл на проведення обшуку автомобіля, не вказано осіб, які мають право на проведення такого обшуку, що дає підстави стверджувати, що обшуку проведений неналежними особами, у зв`язку з чим отримані відомості чи докази не можуть бути використані під час досудового розслідування. Крім того, звертає увагу на те, що тимчасового вилучені документи не містять будь-яких відомостей про імовірний злочин.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника володільця майна адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, з таких підстав.

За приписами ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 07.02.2025 відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання, СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 від 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

З долученого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що досудове розслідування проводиться за фактом того, що на території Ужгородського району діє група осіб, яка упродовж 2023-2024 з метою збагачення без належних на те підстав виготовляє документи про купівлю-продаж транспортних засобів з подальшим внесенням відповідних відомостей про ці транспортні засоби до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

31.01.2025 під час проведення санкціонованого обшуку автомобіля марки «Volksvagen Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 було виявлено та вилучено: копію паспорту громадянина України, витяг з реєстру територіальної громади, медичну довідку водія, видані на ОСОБА_13 ; копію паспорту громадянина України, виданого на ОСОБА_14 ; копію паспорту громадянина України та копію картки платника податків, видані на ОСОБА_15 ; договір купівлі-продажу 4М/ 116 від 04.12.2024; договір комісії № 4М/116 від 04.12.2024; медичну довідку водія, видану на громадянина ОСОБА_16 ; медичну довідку водія ОСОБА_17 ; талон до посвідчення водія НОМЕР_2 ; договір купівлі-продажу № 7296/24/1/008368; договір купівлі-продажу № 2142/2022/313310; копія картки платника податків ОСОБА_18 ; бланк заяви про проходження атестації; бланк розписку про отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 10 фотокарток 3?4 з невстановленими особами; 2 аркуші паперу з чорновими записами; записник з позначенням «2025»; 5 конвертів білого кольору з чорновими записами.

Вищевказані вилучені предмети й речі постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 31.01.2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000066 від 08.08.2024.

03.02.2025 прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_19 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному проваджені провадженні № 0000066 від 08.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

-4-

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. 170 - 173 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя відповідно до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для

-5-

арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурора доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

З матеріалів клопотання вбачається, що постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 31.01.2025, вилучені 31.01.2025 в ході обшуку транспортного засобу марки «Volksvagen Jetta», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , документи, а саме: копія паспорту громадянина України, витяг з реєстру територіальної громади, медична довідка водія, видані на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія паспорту громадянина України, видана на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія паспорту громадянина України та копія картки платника податків, видані на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; договір купівлі-продажу 4М/116 від 04.12.2024; договір комісії № 4М/116 від 04.12.2024; медична довідка водія, видана на громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; медична довідка водія, видана на громадянина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; талон до посвідчення водія НОМЕР_2 ; договір купівлі продажу № 7296/24/1/008368; договір купівлі продажу № 2142/2022/313310; копія картки платника податків ОСОБА_12 ; бланк заяви про проходження атестації; бланк розписка про отримання повістки ІНФОРМАЦІЯ_6 ; 10 фотокарток 3?4 з невстановленими особами; 2 аркуші паперу з чорновими записами; записник з позначенням «2025»; 5 конвертів білого кольору з чорновими записами, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000066 від 08.08.2024.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно має доказове значення щодо встановлення обставин кримінального провадження і обґрунтовано залучено до матеріалів кримінального провадження як речовий доказ, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для прокурора звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ст. 98 КПК України, тому доводи як адвоката ОСОБА_5 з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 цього Кодексу.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 цього Кодексу, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів уважає, що на даному етапі досудового розслідування, є всі підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям визначеним у ст. 98 КК України та при цьому враховує правову кваліфікацію та обставини кримінального провадження.

За таких обставин, є достатні підстави вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні № 0000066 від 08.08.2024, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо необхідності на час звернення прокурора з відповідним клопотанням в прийнятті рішення про накладення арешту на майно, оскільки лише такий захід забезпечення кримінального провадження може забезпечити належне збереження майна, яке є речовим доказом.

-6-

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч тверджень представника володільця майна-адвоката ОСОБА_5 , встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Всупереч доводів апеляційної скарги, матеріали судового провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості розпорядження вищевказаним майном, в тому числі і його відчуження й користування .

Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурор довів існування достатніх підстав вважати, що вилучені речі, могли бути використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження, а відтак задля запобігання ризику знищення речових доказів, який необхідний для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, обґрунтовано наклав арешт на дане майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Крім того, власник арештованого майна не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, передбаченому абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, в якому визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого,

-7-

їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи апеляційної скарги про те, що в клопотанні не зазначено правових підстав щодо обґрунтування накладення арешту на вказане майно не можуть вважатись обґрунтованими, з огляду на наявні дані в матеріалах клопотання.

При прийняття рішення, колегія суддів враховує і те, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Є необгрунтованими і твердження захисника про проведення обшуку не уповноваженою особою.

Положеннями ч. 1 ст. 236 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право виконати ухвалу слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи. Такими особами є прокурор та слідчий.

Таким чином, в даному випадку, з огляду на приписи ст. 236 КПК України, слідчий є належною процесуальною особою, а тому наділений правом на проведення слідчої дії у вигляді обшуку.

Крім того, обшук та, як наслідок, виявлення та вилучення майна було проведено на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2025, в якій, всупереч доводам захисника, зазначено про надання слідчій групі, яка проводить досудове розслідування та групі прокурорів, які здійснюють нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000066, дозвіл на обшук іншого володіння особи - транспортного засобу, а саме: легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN» моделі «JETTA» з номерним знаком НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_3 , сірого кольору, 2016 року випуску, з метою відшукання знаряддя кримінального правопорушення.

Не можна визнати підставою для скасування ухвали слідчого судді від 07.02.2025 і доводи апеляційної скарги про те, що клопотання прокурора подано без дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Нормами ч. 5 ст. 171 КПК передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Тобто зазначені норми кримінального процесуального закону регулюють питання накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході обшуку.

За приписами ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

-8-

Як слідує з матеріалів судового провадження, в ході обшуку транспортного засобу марки «Volksvagen Jetta», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , було виявлено і вилучено майно - ряд документів, дозвіл на вилучення якого надано слідчим суддею в ухвалі від 30.01.2025.

Отже вилучене в ході обшуку майно, дозвіл на відшукання та вилучення якого прямо надано в ухвалі слідчого судді від 30.01.2025 про дозвіл на проведення обшуку не наділяє його статусом тимчасово вилученого майна.

Тому посилання захисника на те, що клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку з метою забезпечення його збереження як речового доказу, може бути подано лише у строки, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, слід визнати помилковими.

Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23.01.2020 у справі № 457/1485/13-к.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, не приймаються до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з метою збереження речових доказів, і не суперечить вимогам ч. 3 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності такого обмеження права власності на майно завданням кримінального провадження. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для власників майна апеляційним судом також не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що вилучені документи не мають відношення до обставин кримінального провадження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів.

Таким чином, під час проведення обшуку слідчим виявлено та вилучено речі (документи), які мають значення для кримінального провадження та наведено обґрунтування чому зазначене у клопотанні майно підлягає арешту.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, слідчий суддя, вирішуючи питання про арешт майна, діяв відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням обставин визначених у ст. 170-173 КПК України та положень, закріплених у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з наведенням мотивів прийняття зазначеного рішення.

Порушень норм кримінального процесуального закону, невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому доводи адвоката ОСОБА_5 про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими та безпідставними і такі апеляційний суд відхиляє.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

-9-

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, не перешкоджала учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги, положення ст. 220, 317 цього Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що ОСОБА_5 не довів обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000066, відомості про яке 08.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді