Провадження № 1-кс/947/5938/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2025 року cлідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000414 від 01.04.2025 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Закумське Сумської обл., громадянина України, українця, із вищою незакінченою освітою, студента 2-го курсу Сумського державного педагогічного університету імені А.С. Макаренка, не одруженого, не маючого зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Суть клопотання.

До Київського районного суду м. Одеси, в рамках кримінального провадження № 0000414 від 01.04.2025 року, надійшло клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Клопотання мотивовано тим, що:

- ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України .

- наявні ризики вчинення підозрюваним ОСОБА_4 дій, передбачених пунктами 1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

- застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою, забезпечити виконання покладених на нього судом обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Позиція учасників судового засідання

Прокурор ОСОБА_3 оголосив клопотання та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, посилаючись на обставини викладені в клопотанні та наявність ризиків, які встановлені слідчим у клопотанні. Звернув увагу, що злочини в якому підозрюється ОСОБА_4 відносяться до особливо тяжких.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просив долучити до матеріалів клопотання письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволені клопотання та застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а визначити розмір застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На думку захисника, клопотання сторони обвинувачення є необґрунтованим, базується винятково на переказі слідчого та прокурора, а не на належних та допустимих доказах. На його думку погрози нанесення тілесних ушкоджень, на які посилається слідчий, не підтверджуються жодними об`єктивними матеріалами (відеозаписами, показаннями свідків, висновками експертиз, тощо). Єдиним джерелом є протоколи допиту потерпілого ОСОБА_7 , які мають процесуальну вразливість через відсутність об`єктивної фіксації фактів погроз. Вважає, що інші матеріали (ідентифікація грошових коштів, огляд предметів, тощо) не доводять факту наявності реальних погроз або насильства з боку підозрюваного. Окрім того звертає увагу, що у клопотанні слідчий формально, без належної аргументації, стверджує про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Поряд з цим, вважає, що кожен із заявлених слідчим ризиків не має належного фактичного обґрунтування.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника повідомив, що з підозрою не погоджується, повідомив, що пояснень давати не має бажання.

Короткий виклад фактичних обставин даного кримінального провадження та змісту поданого стороною обвинувачення клопотання.

Слідчим відділом Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 01.04.2025 року, відкритого за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.04.2025 близько 15:30 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, пр-кт Шевченко, 16, біля ресторану «TREF», де, зустрівшись із потерпілим, почали здійснювати на останнього психологічний тиск, погрожуючи фізичною розправою та висунули потерпілому протиправну вимогу на повернення неіснуючого боргу в розмірі 50000 доларів США. В подальшому, перебуваючи в тому ж місці, в той же час, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , шляхом погроз застосування насильства над потерпілим, примусили останнього направитись до транспортного засобу, що перебуває у користуванні ОСОБА_7 марки «BMW» моделі «М5» д.н.з. НОМЕР_1 . Перебуваючи у вказаному транспортному засобі, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та потерпілим направились на вказаному транспортному засобі у невідомому напрямку. Під час переміщення, дізнавшись, що ОСОБА_10 не має при собі грошових коштів в сумі 50000 доларів США, ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 неодноразово погрожували нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, нанісши потерпілому два удари ліктем в область обличчя, що спричинило фізичного болю потерпілому, а також заволоділи належними йому грошовими коштами в сумі 1600 гривень та 500 доларів США. В подальшому, пересуваючись на вказаному транспортному засобі, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та потерпілим попрямували до приватної парковки, що розташована за адресою: м. Одеса, пл. Грецька, , в`їзд на яку здійснюється через пров. Червоний в м. Одесі, де продемонстрували потерпілому предмет, схожий на пістолет «Макарова», приставивши його ствол до лівого коліна ОСОБА_7 , висловивши погрозу нанесення тяжких тілесних ушкоджень, у разі невиконання їх протиправної вимоги на передачу грошових коштів. В подальшому, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та потерпілим, з метою подальшого утримання останнього за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 та вимагання від нього грошових коштів на зазначену суму, вирушили до вказаної адреси. Проте, цього ж дня, 24.04.2025 о 17:00 год., протиправні дії ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 припинено працівниками правоохоронних органів, шляхом затримання останніх.

Крім того, 24.04.2025 близько 16:30 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, пр-кт Шевченко, 16, біля ресторану «TREF», вступивши у попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 , побачивши в руках потерпілого ключ від авто, в останніх винник раптовий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, визначивши предметом свого злочинного діяння транспортний засіб марки «BMW» моделі «М5» д.н.з. НОМЕР_1 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_7 та на праві власності належить ОСОБА_12 , вартість якого становить 50000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на дату вчинення злочину становить 2 083 500 гривень.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заволодіння вищевказаним транспортним засобом, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, шляхом погроз застосування фізичного насильства, заволоділи ключами потерпілого від даного авто, після чого, сівши за водійське кермо вказаного транспортного засобу, фактично встановили контроль над ним, та ОСОБА_11 , привівши за допомогою коробки передач автомобіль у рух, незаконно заволодів транспортним засобом марки «BMW» моделі «М5» д.н.з. НОМЕР_1 .

Окрім того, 24.04.2025 близько 16:30 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, пр-кт Шевченко, 16, біля ресторану «TREF», вступивши у попередню змову з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 та заволодіння транспортного засобу, що перебуває у користуванні останнього, в ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , виник раптовий злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого, з метою забезпечення досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на протиправну передачу останнім грошових коштів ОСОБА_7 у розмірі 50000 доларів США.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_7 , ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , усвідомлюючи противоправний характер своїх діянь, передбачаючи їх наслідки та бажаючи їх настання, шляхом погроз застосування фізичного насильства над потерпілим, проти його волі та силою заштовхали до автомобілю марки «BMW» моделі «М5» д.н.з. НОМЕР_1 , таким чином фактично незаконно позбавили волі останнього.

Після чого, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , незаконно утримуючи ОСОБА_7 в автомобілі марки «BMW» моделі «М5» д.н.з. НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що за законом вони не мають права позбавляти волі іншу особу, всупереч вимогам статей 3, 10, 29, 33 Конституції України, позбавивши ОСОБА_7 можливості вільно пересуватися і вибирати місце свого перебування, повезли останнього у невідомому напрямку.

Перебуваючи у вказаному транспортному засобі, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нанесли потерпілому два удари ліктем в область обличчя, що спричинило фізичних страждань потерпілому, після чого, фактично подавивши його волю до спротиву, попрямували до приватної парковки, що розташована за адресою: м. Одеса, пл. Грецька, , в`їзд на яку здійснюється через пров. Червоний в м. Одесі, де продемонстрували потерпілому предмет, схожий на пістолет «Макарова», приставивши його ствол до лівого коліна останнього, висловивши погрозу нанесення тяжких тілесних ушкоджень, змусили ОСОБА_7 , проти його волі, перейти до місця їх мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , з метою його подальшого утримання та досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на вимагання від нього грошових коштів на суму 50000 доларів США. Проте, цього ж дня, 24.04.2025 о 17:00 год., протиправні дії ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 припинено працівниками правоохоронних органів, шляхом затримання останніх.

24 квітня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25 квітня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану; ч. 3 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян; ч. 2 ст. 146 КК України - незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, із застосуванням зброї.

Отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_4 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

Як убачається з матеріалів справи, копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та доданих до нього матеріалів була отримана підозрюваним з дотриманням вимог ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, підставами для обґрунтованої підозри про те, що ОСОБА_4 міг вчинити вказане кримінальне правопорушення, є відомості, які містяться в наданих слідчому судді і досліджених у судовому засіданні джерелах доказів. Що підтверджується, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , від 01.04.2025; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 , від 25.04.2025; протоколом пред`явлення особі для впізнання за фотознімками, від 25.04.2025; протоколом огляду заявника і вручення грошових коштів від 02.04.2025; протоколом ідентифікації (помітки) грошових коштів від 02.04.2025; протоколом огляду предметів (грошових коштів) протоколом затримання особи у порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , та іншими матеріалами кримінального провадження.

Дані, що містяться у наданих слідчому судді копіях матеріалів кримінального провадження № 0000414 від 01.04.2025 можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Щодо наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Наявність даного ризику у відповідності до КПК України не означає, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме переховування, однак достатньо встановити, що він має реальну можливість здійснити такі дії у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку слідчого судді, тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та суворість покарання за його вчинення може свідчити про наявність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Варто також зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 189 та ч. 3 ст. 289 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 та ч. 2 ст. 146 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи зухвалий характер вказаних кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, здійснити виїзд на непідконтрольну Україні територію, або покинути країну поза межами пункту пропуску. Також слідчий суддя враховує, що у підозрюваного відсутні стійкі соціальні зв`язки. Так останній не одружений, не працюючий, не має місця реєстрації.

З огляду на вказане слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Посилаючись на наявність даного ризику сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_4 має реальну можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у тому числі, грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, внаслідок вимагання у потерпілого ОСОБА_7 .

Слідчий суддя вважає переконливими доводи слідчого у клопотанні та прокурора у судовому засіданні в обґрунтування наявності ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України оскільки кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, органом досудового розслідування здійснюються дії для збирання всіх необхідних доказів, у тому числі планується проводити інші огляди/обшуки, для відшукання речей та документів які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а підозрюваний за для приховування своєї протиправної діяльності може знищити, сховати та спотворити будь-яку із речей чи документів. Окрім того на даний час не встановлено інших осіб які можливо причетні до скоєння злочину.

Враховуючи зазначене, ризик знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий суддя визнає спроможним та приймає його до уваги.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні

Перевіряючи наявність зазначеного ризику, слідчий суддя звертає увага на наявність в матеріалах клопотання даних про потерпілого, враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від таких осіб, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Слідчий суддя вважає, що підозрюваний може впливати на потерпілого з погрозами застосування насильства з метою схилення не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації можливої кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, адже ОСОБА_4 наразі підозрюється: у вчиненні вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану; незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян; незаконному позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, із застосуванням зброї, а потерпілий безпосередньо судом допитаний не був, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

На думку слідчого судді, з метою подальшого безперешкодного розслідування по встановленню усіх обставин у цьому провадженні, необхідно обмежити підозрюваного ОСОБА_4 у можливості спілкування з потерпілим та іншими підозрюваними у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин, викладених у повідомленні про підозру.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилаючись на наявність даного ризику сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення в якому він підозрюється, оскільки останній не досяг своєї злочинної мети, яка виражена в незаконному отриманні грошових коштів від потерпілого.

Існування цього ризику на переконання слідчого судді не знайшло свого підтвердження, адже наведені слідчим на його обґрунтування доводи не є вагомими, оскільки підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та наразі органом досудового розслідування перевіряється його систематичність дій та причетність до вчинення злочину.

Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України;

- пред`явлення йому підозри у вчиненні особливо тяжких злочинів, у разі визнання винуватим у вчиненні яких, йому може загрожувати покарання у вигляді позбавленням волі на до 12 років з конфіскацією майна;

- на день розгляду клопотання підозрюваному ОСОБА_4 виповнилось повних 22 роки, інформації про наявність хронічних захворювань, які б перешкоджали застосуванню запобіжного заходу слідчому судді не надано;

- відсутність у підозрюваного достатніх міцних соціальних зв`язків, оскільки офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, не має постійного місця реєстрації, не одружений, дітей не має, відсутнє місце проживання на території м. Одеси.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою або більш м`якого запобіжного заходу.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

На переконання слідчого судді, досліджені під час судового засідання та описані вище ризики свідчать, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією підозрюваного ОСОБА_4 може негативно відобразитися на здійсненні швидкого та ефективного досудового розслідування, якого можливо досягнути лише за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 який, в умовах воєнного стану, підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів у вчиненні вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану; незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян; а також у вчиненні тяжкого злочину у незаконному позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань, із застосуванням зброї в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухилення підозрюваного від органу досудового слідства, суду, а запобіжні заходи у вигляді особистої поруки та особистого зобов`язання є недоцільними, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що неможливо застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженн і щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Слідчий суддя враховує те, що підозрюваному ОСОБА_4 інкримінується в тому числі вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене в умовах воєнного стану, прийшов до висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього без визначення розміру застави.

З урахуванням викладеного, клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 22 червня 2025 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1