УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 Справа №607/8080/25 Провадження №1-в/607/184/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі, клопотання захисника ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000140 від 27 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №1019-VIII від 18.02.2016), ч. 3 ст. 28 ч.3 ст.362 КК України (із змінами, внесеними згідно законами №770-VIIІ від 10.11.2015, № 2617-VIIІ від 22.11.2018), ч. 3 ст. 362 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №770-VIII від 10.11.2015, №2617-VIII від 22.11.2018), ч.2 ст. 332 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №1019-VIII від 18.02.2016),

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувало кримінальне провадження№ 0000140 від 27 червня 2022 року, у якому 18 квітня 2025 року постановлено вирок.

Згідно даного вироку судом затверджено угоду про визнання винуватості від 18 квітня 2025року, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №1019-VIII від 18.02.2016), ч. 3 ст. 28 ч.3 ст.362 КК України (із змінами, внесеними згідно законами №770-VIIІ від 10.11.2015, № 2617-VIIІ від 22.11.2018), ч. 3 ст. 362 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №770-VIII від 10.11.2015, №2617-VIII від 22.11.2018), ч.2 ст. 332 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №1019-VIII від 18.02.2016) та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18 квітня 2025 року остаточне покарання, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 58 КК України, замінено призначене покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) від суми його грошового забезпечення.

Захисник ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, в якому просить скасувати арешт, який було накладено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2022 року, із грошових коштів в сумі 1600 євро; грошових коштів в сумі 2200 євро; грошових коштів в сумі 3800 євро; грошових коштів в сумі 120 євро; грошових коштів в сумі 20 євро; грошових коштів в сумі 5500 доларів США; грошових коштів в сумі 150 доларів США; грошових кошти в сумі 20 доларів США; грошових коштів в сумі 2800 польських злотих; грошових коштів в сумі 1500 польських злотих; грошових коштів в сумі 50 польських злотих; грошових коштів в сумі 40 польських злотих; грошових коштів в сумі 20 польських злотих; грошових коштів в сумі 7000 грн.; грошових коштів в сумі 14 500 грн.; грошових коштів в сумі 198 600 польських злотих; грошових коштів в сумі 18 600 польських злотих; грошових коштів в сумі 15 000 польських злотих; грошових коштів в сумі 41 000 доларів США; грошових коштів в сумі 13 000 грн.; грошових коштів в сумі 119 000 грн.; предмет схожий на пістолет «револьвер» 0125, які вилучені 22 листопада 2022 року під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 та повернути його законному власнику ОСОБА_4 .

Своє клопотання захисник обґрунтовує тим, що відносно ОСОБА_4 матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження та 18.04.2025 року Тернопільським міськрайонним судом ухвалено вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 18.04.2025 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000140 від 27.06.2022 року.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 на даний час не перебуває у процесуальному статусі обвинуваченого, майно на яке накладено арешт не використовується як доказ у даному кримінальному провадженні, не вирішуватиметься питання щодо конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру чи спеціальної конфіскації, а також відшкодування шкода, оскільки така відсутня, захисник вважає, що на даний час відпала будь-яка необхідність у застосуванні даного заходу забезпечення кримінального провадження, що обмежує конституційне право власності на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Відтак, захисник вказує, що подальше застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, не є співмірним із завданнями кримінального провадження та призводить до порушення розумного балансу між приватно-правовим та публічно- правовим інтересом.

В судове засідання сторони кримінального провадження, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду клопотання, не з`явилися, однак від захисника ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення судового засідання у відсутності захисника ОСОБА_3 та засудженого ОСОБА_4 .

Крім цього, від прокурора ОСОБА_5 , який підтримував обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000140 відносно ОСОБА_4 , надійшло клопотання, в якому він також просив розглядати клопотання захисника ОСОБА_3 у його відсутності, щодо скасування арешту з майна, яке зазначене в клопотанні, прокурор не заперечує.

Суд, дослідивши клопотання та матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у кримінальному провадженні № 0000140 від 27 червня 2022 року відносно ОСОБА_4 18 квітня 2025 року постановлено вирок.

Зі змісту цього вироку вбачається, що питання про скасування арешту з майна, яке зазначене у клопотанні захисника ОСОБА_3 , не вирішувалося.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Положеннями ч. 1 ст. 539 КПК України встановлено, що питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2022 року, у справі номер 607/17004/22 накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти в сумі 1600 євро; грошові кошти в сумі 2200 євро; грошові кошти в сумі 3800 євро; грошові кошти в сумі 120 євро; грошові кошти в сумі 20 євро; грошові кошти в сумі 5500 доларів США; грошові кошти в сумі 150 доларів США; грошові кошти в сумі 20 доларів США; грошові кошти в сумі 2800 польських злотих; грошові кошти в сумі 1500 польських злотих; грошові кошти в сумі 50 польських злотих; грошові кошти в сумі 40 польських злотих; грошові кошти в сумі 20 польських злотих; грошові кошти в сумі 7000 грн.; грошові кошти в сумі 14 500 грн.; грошові кошти в сумі 198 600 польських злотих; грошові кошти в сумі 18 600 польських злотих; грошові кошти в сумі 15 000 польських злотих; грошові кошти в сумі 41 000 доларів США; грошові кошти в сумі 13 000 грн.; грошові кошти в сумі 119 000 грн.; предмет схожий на пістолет «револьвер» 0125, які вилучені 22 листопада 2022 року під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 .

Зі змісту даної ухвали, слідує, що арешт на зазначене майно накладено з метою збереження його, як речового доказу; забезпечення конфіскації майна, як додаткового покарання чи спеціальної конфіскації.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотань про скасування арешту на майно в порядку ст. 174 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, суд повинен з`ясувати мету, правову підставу для накладення арешту на майно. Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом».

Зважаючи на те, що у даному кримінальному провадженні 18.04.2025 року постановлено вирок, який набрав законної сили, враховуючи думку прокурора, суд вважає, що ризик запобігання відчуженню, пошкодженню чи знищенню речових доказів на даний час відпав, оскільки розгляд даного кримінального провадження закінчився.

Крім цього, згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.04.2025 року, відносно ОСОБА_4 не застосовувалася спеціальна конфіскація, йому не призначалося додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, із врахуванням завдання арешту майна, суд прийшов до висновку, що потреба в застосуванні арешту на майно ОСОБА_4 відпала, а тому клопотання захисника ОСОБА_3 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170, 174, 537, 539 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 , в інтересах засудженого ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000140 задовольнити.

Скасувати арешт, який було накладено ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.11.2022 року у справі номер 607/17004/22, із грошових коштів в сумі 1600 євро; грошових коштів в сумі 2200 євро; грошових коштів в сумі 3800 євро; грошових коштів в сумі 120 євро; грошових коштів в сумі 20 євро; грошових коштів в сумі 5500 доларів США; грошових коштів в сумі 150 доларів США; грошових кошти в сумі 20 доларів США; грошових коштів в сумі 2800 польських злотих; грошових коштів в сумі 1500 польських злотих; грошових коштів в сумі 50 польських злотих; грошових коштів в сумі 40 польських злотих; грошових коштів в сумі 20 польських злотих; грошових коштів в сумі 7000 грн.; грошових коштів в сумі 14 500 грн.; грошових коштів в сумі 198 600 польських злотих; грошових коштів в сумі 18 600 польських злотих; грошових коштів в сумі 15 000 польських злотих; грошових коштів в сумі 41 000 доларів США; грошових коштів в сумі 13 000 грн.; грошових коштів в сумі 119 000 грн.; предмет схожий на пістолет «револьвер» 0125, які вилучені 22 листопада 2022 року під час проведення обшуку у будинку АДРЕСА_1 та повернути їх законному власнику ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1