Справа № 522/9447/25
Провадження № 1-кс/522/3016/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі захисника ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001320, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 20.06.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим застосуванням арешту майна на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 25.09.2024 (справа № 947/19288/24, провадження № 1-кс/947/12394/24), а саме з грошових коштів у розмірі 7120 доларів США, 20640 гривень, що належать ОСОБА_4 .

Захисник в судовому засіданні клопотання підтримав та показав, що 15.04.2024 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження за № 0000454, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

20.06.2024 в ході проведення обшуку в межах вказаного кримінального провадження за місцем здійснення діяльності ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , серед іншого, але не виключно, виявлено та вилучено 7120 доларів США та 20640 гривень.

20.06.2024 ОСОБА_4 , на підставі ст. 208 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Надалі прокурором подано клопотання про арешт майна, та 25.09.2024 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси накладено арешт на вищевказане майно.

08.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

14.10.2024 постановою прокурора Одеської обласної прокуратури з матеріалів досудового розслідування № 0000454 виділено матеріали в окреме кримінальне провадження щодо вчинення посадовими особами Адміністрації судноплавства кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України та присвоєно № 0001320.

Відповідно до вищевказаної постанови про виділення вищевказані вилучені грошові кошти ОСОБА_4 були виділені у окреме провадження.

Матеріали кримінального провадження № 0001320 направлені за підслідністю до ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області.

11.12.2024 після завершення досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000454 та виконання вимог ст. 290 КПК України, обвинувальний акт направлено до Ізмаїльського районного суду Одеської області. Справі присвоєно № 946/10055/24.

27.02.2025 ухвалою Ізмаїльського районного суду Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000454 призначено до судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

ОСОБА_4 не має жодного відношення до виділеного кримінального провадження.

Відповідно до постанови про виділення, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001320 стосується посадових осіб Адміністрації судноплавства.

В рамках такого кримінального провадження ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу. З дня направлення матеріалів до органу досудового розслідування уповноваженими особами не було здійснено виклику ОСОБА_4 навіть для проведення допиту.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000454, відносно, зокрема, ОСОБА_4 , вже призначений до розгляду у Ізмаїльському районному суді Одеської області та стосується аналогічних фактичних обставин, що і досудове розслідування у кримінальному провадження № 0001320, з різницею лиш в тому, що останнє кримінальне провадження здійснюється відносно посадових осіб Адміністрації судноплавства.

У своєму клопотанні прокурор зазначав про наявність підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів, оскільки вони мають доказове значення.

В результаті здійснення судового контролю арешт майна був застосований слідчим суддею з метою фіксації органом досудового розслідування відомостей. Слідчий суддя також вказала, що на даному етапі досудового розслідування є підстави вважати, що такі грошові кошти здобуті злочинним шляхом.

Ані в матеріалах провадження № 0000454, ані в матеріалах провадження 0001320 не міститься відомостей та/або доказів, що підтверджують незаконність походження таких грошових коштів у власності ОСОБА_4 .

Стороною обвинувачення жодним чином не доведено власної позиції щодо набуття вилучених грошових коштів злочинним шляхом. Жоден з документів, що міститься в матеріалах досудового розслідування не вказує на таке недобросовісне набуття грошових коштів ОСОБА_4 .

З моменту вилучення грошових коштів минуло більше 10 місяців.

У органу досудового розслідування, як до так і після виділення в окреме провадження, було більш ніж достатньо часу для проведення всього необхідного, на думку уповноважених осіб, комплексу процесуальних дій по відношенню до вилучених грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, потреба у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала, а подальший арешт призводить виключно до порушення прав власника щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним майном, а отже, застосування заходу забезпечення кримінального провадження арешту майна, відносно грошових коштів ОСОБА_4 , не відповідає вимогам ст. 132 КПК України, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заперечення, у яких вказав, що не застосування заходу як арешт майна може призвести до знищення, втрати або приховування вилученого майна та перешкоджати об`єктивному дослідженню та встановленню усіх обставин скоєного кримінального правопорушення. Досудорве розслідування триває та скасування арешту може зашкодити повному та неупередженому досудовому розслідуванню, просив відмовити у задоволенні клопотання та провести розгляд без його участі.

Розглянувши клопотання, вислухавши захисника, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з п.13 інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення його дієвості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом першим частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 174, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001320 задовольнити.

Скасувати арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 20.06.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшим застосуванням арешту майна на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 25.09.2024 (справа № 947/19288/24, провадження № 1-кс/947/12394/24), а саме з грошових коштів у розмірі 7120 доларів США, 20640 гривень, що належать ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

26.05.2025