Справа № 128/3722/23
Провадження №11-кп/801/96/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000171 (об`єднанні №0000171, №0000503, № 0000386 за апеляційними скаргами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.07.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта неповна загальна середня, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 27.05.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки; 15.11.2021 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки;

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 309, ч.ч. 4, 5 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

-за ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 15.11.2021 Вінницького міського суду Вінницької області та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою в період з 24.09.2023 по 03.10.2023 включно, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України виходячи з такого співвідношення - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком суду законної вирішено не змінювати, а після набрання вироком законної сили змінити на тримання під вартою.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , освіта неповна загальна середня, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого: 27.05.2016 Вінницьким судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 6 років, звільнений 27.05.2019 по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 5 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді:

-за ч. 4 ст. 185 КК Ураїни у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

-за ч. 5 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією майна.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк перебування його під вартою з 13.12.2023 по день набрання вироком суду законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України виходячи з такого співвідношення - один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Строк відбуття покарання вирішено рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили вирішено не змінювати.

Вирішено питання з цивільним позовом, процесуальними витратами та речовими доказами.

в с т а н о в и в :

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними у наступному.

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, близько 12 год. 00 хв. 15 липня 2023 року, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропних речовин, умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, в порушення вимог Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995 року, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року та наказу Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, незаконно придбав, а саме - знайшов на відкритій ділянці місцевості, на узбіччі дороги по вулиці Центральній поблизу озера в селі Яришівка Вінницького району Вінницької області поліетиленовий згорток, в середині якого знаходилось п`ять поліетиленових зіп-пакетів та один паперовий згорток із порошкоподібною речовиною білого кольору, яку в подальшому незаконно зберігав при собі в кишені шортів, в які був одягнений, для особистих потреб без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання психотропної речовини без мети збуту, зберігаючи її при собі, рухаючись по вулиці Центральній в селі Яришівка Вінницького району Вінницької області, був помічений та зупинений працівниками СКП Відділу поліції № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області. На запитання працівників поліції про наявність заборонених речовин, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на зберігання психотропної речовини будуть викриті, повідомив, що у нього при собі наявні заборонені речовини.

В подальшому, в період часу з 17 год. 35 хв. по 17 год. 41 хв. 15 липня 2023 року в ході проведення огляду місця події поблизу місцевого магазину «Домовичок» по вулиці Центральній, 97 в селі Яришівка Вінницького району Вінницької області ОСОБА_7 добровільно видав з лівої кишені шортів поліетиленовий пакетик, всередині якого містилися п`ять поліетиленових зіп-пакетів та один паперовий згорток із порошкоподібною речовиною білого кольору, які в подальшому було вилучено.

Згідно висновку експерта від 23 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/12990-НЗПРАП в наданих на експертизу порошкоподібних речовинах, що знаходились в середині трьох полімерних пакетів з пазовими замками та стрічками фіолетового кольору, масами відповідно: 0,7446 г, 0,2316 г, 0,1450 г, виявлено психотропну речовину обіг якої обмежено - амфетамін, масами відповідно: 0,1730 г., 0,0540 г., 0,0250 г., а також пірацетам, який до наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів не відноситься.

B нашаруванні порошкоподібної речовини, що знаходилась у внутрішній поверхні 1 полімерного пакета з пазовим замком та стрічкою фіолетового кольору, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,0220 г.

В нашаруванні порошкоподібної речовини, що знаходилась у внутрішній поверхні 1 полімерного пакета з пазовим замком та стрічкою червоного кольору, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, масою 0,0065 г.

В порошкоподібній речовині, що знаходилась в середині паперового згортка, масою 0,8091 г, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,5832 г. Загальна маса амфетаміну склала 0,8637 г.

Крім цього, ОСОБА_7 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, в тому числі Указом Президента України від 01.05.2023 року № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану з 05 годин 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності, за таких обставин.

Так, 24.09.2023 року близько 19 год. 07 хв., ОСОБА_7 вирішив таємно викрасти чуже майно, з метою, у подальшому, розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби, тощо, для чого прийшов до території домоволодіння ОСОБА_12 в АДРЕСА_3 .

Реалізуючи прямий умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілої, з метою власного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, повторно, з корисливих мотивів і корисливою метою, достовірно знаючи про введений воєнний стан на всій території України, таємно проник на територію домоволодіння за вищезазначеною адресою, після чого, підійшовши до цегельного будинку та вибивши ногою металопластикове вікно, проник у його середину, звідки, з однієї із кімнат вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 5 000 грн., купюрами номіналом 200, 50, 20 та 5 гривень, які знаходились на підвіконні однієї з кімнат даного будинку.

Таємно вилучивши майно потерпілої, ОСОБА_7 не маючи на меті повертати викрадене, оплачувати його вартість чи відшкодовувати будь-яким еквівалентом, непомітно покинув з ним територію домоволодіння та згодом розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав майнової шкоди потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 5 0000 гривень.

ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за майнові злочини, вступивши у попередню змову з ОСОБА_7 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, у т.ч. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до початку злочину змовившись про його спільне вчинення, у тому числі, щодо місця, часу та способу, 08 липня 2023 року близько 17 год. 00 хв. реалізовуючи прямий умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, передбачаючи і бажаючи настання єдиного та неподільного для них злочинного результату, діючи з корисливим мотивом та метою до спільного незаконного збагачення, опираючись на допомогу та сприяння один одного, дочекавшись та переконавшись, що домоволодіння покинули у приватних справах потерпіла та її чоловік, а син попрямував на місцевий стадіон, розпочали таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 невизначеної кількості, виду, розміру та вартості, з метою, у подальшому, розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби, тощо.

З цією метою, ОСОБА_8 прийшов до території домоволодіння ОСОБА_12 , розташованого в АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 попрямував до місцевого футбольного стадіону, розташованого по вулиці Центральній в селі Яришівка з метою здійснення контролю за місцем перебування сина потерпілої ОСОБА_13 , який грав у футбол, таким чином створював реальну можливість вчинення злочину ОСОБА_8 , спостерігав за оточуючою обстановкою і мав, за потреби, телефонним зв`язком попередити про небезпеку викриття, в тому числі і повернення сина господарів до будинку.

ОСОБА_8 , на виконання спільної змови щодо його ролі у вчиненні крадіжки, прийшовши до території домоволодіння ОСОБА_12 , реалізовуючи умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілої, з метою спільного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів і корисливою метою, таємно потрапив на територію домоволодіння, після чого, шляхом віджиму пластикового вікна, проник у середину будинку, звідки з різних кімнат вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 310 тисяч гривень, 44 тисячі доларів США (що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України становило 1 608 640 гривень 40 копійок), а також золотих виробів загальною вагою 105,72 г., ринкова вартість яких, згідно висновку експерта, з урахуванням зносу, на момент вчинення крадіжки, склала 280 738,04 грн.

Залишивши будинок ОСОБА_12 із викраденим майном, ОСОБА_8 повідомив по телефону про це ОСОБА_7 , із яким вони згодом зустрілись у цьому ж населеному пункті та спільно попрямували за його межі задля розподілу викраденого.

Таємно викравши майно потерпілої, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не маючи на меті повертати викрадене, оплачувати його вартість чи відшкодовувати її будь-яким еквівалентом, реально розпорядилися ним як своїм, частину витративши на власні потреби, а частину сховали у різних схованках.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завдали ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 2 199 378, 04 грн.

Крім того, раніше судимий за майнові злочини ОСОБА_8 , вступивши у попередню змову з ОСОБА_7 будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, зокрема, Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до початку злочину змовившись про його спільне вчинення, у тому числі щодо місця, часу та способу, 12 липня 2023 року, близько 07 год. 00 хв., реалізовуючи прямий умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, передбачаючи і бажаючи настання єдиного та неподільного для них злочинного результату, діючи з корисливим мотивом та метою до спільного незаконного збагачення, опираючись на допомогу та сприяння один одного, дочекавшись та переконавшись, що домоволодіння покинули у приватних справах потерпіла та її чоловік, а син перебував на навчанні в м. Вінниця, розпочали таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 невизначеної кількості, виду, розміру та вартості, з метою, у подальшому, розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби.

З цією метою, ОСОБА_8 прийшов до території домоволодіння ОСОБА_12 в АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 попрямував до місцевого продуктового магазину, розташованого по АДРЕСА_4 , де спостерігав за оточуючою обстановкою і мав, за потреби, телефонним зв`язком попередити про небезпеку викриття, чи повернення господарів до будинку.

ОСОБА_8 , на виконання спільної змови щодо його ролі у вчиненні крадіжки, прийшовши до території домоволодіння ОСОБА_12 , що розташоване за вищезазначеною адресою, реалізовуючи умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного ані уявного права на власність потерпілої, з метою спільного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів і корисливою метою, таємно потрапив на територію домоволодіння, після чого, шляхом віджиму пластикового вікна, проник у середину будинку, звідки з однієї з кімнат будинку вчинив крадіжку грошових коштів в сумі 140 000 грн.

Залишивши будинок ОСОБА_12 із викраденим майном, ОСОБА_8 повідомив по телефону про це ОСОБА_7 , із яким вони згодом зустрілись поблизу місцевого ставку задля розподілу викраденого.

Таємно викравши майно потерпілої, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не маючи на меті повертати викрадене чи відшкодовувати його будь-яким еквівалентом, реально розпорядилися ним як своїм, витративши на власні потреби.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_7 заподіяли потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 140 000 грн.

ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за майнові злочини, вступивши у попередню змову з ОСОБА_8 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, у тому числі Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до початку злочину змовившись про його спільне вчинення, у тому числі, щодо місця, часу та способу, 08 липня 2023 року, близько 17 год. 00 хв., реалізовуючи прямий умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, передбачаючи і бажаючи настання єдиного та неподільного для них злочинного результату, діючи з корисливим мотивом та метою до спільного незаконного збагачення, опираючись на допомогу та сприяння один одного, дочекавшись та переконавшись, що домоволодіння покинули у приватних справах потерпіла та її чоловік, а син попрямував на місцевий стадіон, розпочали таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 невизначеної кількості, виду, розміру та вартості, з метою, у подальшому, розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби, тощо.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи на місцевому футбольному стадіоні, що знаходиться по вулиці Центральній в селі Яришівка Лука-Мелешківської ОТГ Вінницького району Вінницької області, реалізуючи умисел про спільне вчинення злочину, не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілого та підстав для проникнення ОСОБА_8 до будинку ОСОБА_12 , з метою незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, контролюючи місцеперебування сина потерпілої ОСОБА_13 , який грав у футбол, створював реальну можливість вчинення злочину ОСОБА_8 , а саме, спостерігав за оточуючою обстановкою і мав, за потреби, телефонним зв`язком попередити останнього про небезпеку викриття, у тому числі, повернення сина господарів до будинку.

У цей час ОСОБА_8 , на виконання спільної змови щодо його ролі у вчиненні крадіжки, прийшовши до території домоволодіння ОСОБА_12 , що розташоване в АДРЕСА_3 , реалізовуючи умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного, ані уявного права на власність потерпілої, з метою спільного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів і корисливою метою, таємно потрапив на територію домоволодіння, після чого, шляхом віджиму пластикового вікна проник у середину будинку, звідки вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 310 тисяч гривень, 44 тисячі доларів США (що на момент вчинення кримінального правопорушення, відповідно до офіційного курсу іноземних валют Національного банку України становило 1 608 640 гривень 40 копійок), а також золотих виробів загальною вагою 105,72 г., ринкова вартість яких, згідно висновку експерта, з урахуванням зносу, на момент вчинення крадіжки склала 280 738,04 грн.

Залишивши будинок ОСОБА_12 із викраденим майном, ОСОБА_8 повідомив по телефону про це ОСОБА_7 , із яким вони згодом зустрілись у цьому ж населеному пункті та спільно попрямували за його межі задля розподілу викраденого.

Таємно викравши майно потерпілої, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не маючи на меті повертати викрадене, оплачувати його вартість чи відшкодовувати будь-яким еквівалентом, реально розпорядилися ним як своїм власним, у т.ч. частину витративши на власні потреби, а частину заховали у різних схованках.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 2 199 378,04 грн.

Крім того, раніше судимий за майновий злочин ОСОБА_7 вступивши у попередню змову з ОСОБА_8 , будучи обізнаним у тому, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась, у т.ч. Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, вчинив умисний злочин проти власності за таких обставин.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до початку злочину, змовившись про його спільне вчинення, у т.ч. щодо місця, часу та способу, 12.07.2023 року близько 07 год. 00 хв., реалізовуючи прямий умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, передбачаючи і бажаючи настання єдиного та неподільного для них злочинного результату, діючи з корисливим мотивом та метою до спільного незаконного збагачення, опираючись на допомогу та сприяння один одного, дочекавшись та переконавшись, що домоволодіння покинули у приватних справах потерпіла та її чоловік, а син перебував на навчанні в м. Вінниця, розпочали таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 невизначеної кількості, виду, розміру та вартості, з метою, у подальшому, розпорядитись ним як своїм власним, у тому числі продати, сховати, подарувати, використати на свої потреби, тощо.

З цією метою, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу продуктового магазину, що знаходиться по АДРЕСА_3 , реалізуючи умисел про спільне вчинення злочину, не маючи ані дійсного ані уявного права на власність потерпілого та підстав для проникнення ОСОБА_8 до будинку ОСОБА_12 , з метою незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, створював реальну можливість вчинення злочину останнім, а саме спостерігав за оточуючою обстановкою і мав, за потреби, телефонним зв`язком попередити його про небезпеку викриття, у т.ч. повернення господарів до будинку.

У цей час ОСОБА_8 на виконання спільної змови щодо його ролі у вчиненні крадіжки, прийшовши до території домоволодіння ОСОБА_12 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , реалізовуючи умисел та вербальну угоду на спільне вчинення злочину, розуміючи протиправність своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків, не маючи ані дійсного ані уявного права на власність потерпілої, з метою спільного незаконного збагачення та заволодіння чужим майном, діючи поза волею власника майна, з корисливих мотивів і корисливою метою, таємно потрапив на територію домоволодіння, після чого, шляхом віджиму пластикового вікна проник у середину будинку, звідки вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 140 тисяч гривень.

Залишивши будинок ОСОБА_12 із викраденим майном, ОСОБА_8 повідомив по телефону про це ОСОБА_7 , із яким вони згодом зустрілись у цьому ж населеному пункті поблизу місцевого ставка задля розподілу викраденого.

Таємно викравши майно потерпілої, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не маючи на меті повертати викрадене, чи відшкодовувати його будь-яким еквівалентом, реально розпорядилися ним як своїм, витративши на власні потреби.

Своїми злочинними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали ОСОБА_12 майнової шкоди на загальну суму 140 000 грн.

Суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту; за ч.4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно в умовах воєнного стану; за ч.5 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах, поєднана з проникненням у житло; за ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.5 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану в особливо великих розмірах, поєднана з проникненням у житло; за ч.4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у житло.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , вважаючи вирок суду першої інстанції незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєних злочинів та особі обвинуваченого ОСОБА_8 внаслідок суворості, просить його змінити, призначивши покарання ОСОБА_8 в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, крім показань потерпілої ОСОБА_12 , в судовому засіданні не підтверджено наявність у неї 44 тисячі доларів США, які викрадено, а тому в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України. Також вважає, що з урахуванням позитивних характеристик на обвинуваченого та обставин, що пом`якшують його покарання є підстави для призначення ОСОБА_8 менш суворого покарання за ч.4 ст. 185 КК України, ніж призначено судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинувачених, доведеності їх вини та призначення покарання, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі, рішення про запобіжний захід, відшкодування процесуальних витрат, визначення строку початку відбування покарання у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вказати у резолютивній частині вироку, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання на виконання даного вироку; виключити з резолютивної частини вироку вказівку про зміну ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили запобіжного заходу із застави на тримання під вартою; зазначити у резолютивній частині вироку, що відповідно до вимог ст. 182 КПК України заставу в сумі 53 680 гривень після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_14 ; вказати у резолютивній частині вироку про стягнення з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у рівних частках судових витрат в сумі 6213, 58 гривень за проведення експертами Вінницького відділення НДЕКЦ судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/102-23/13101-Д від 25.07.2023 (сума витрат складає 1195, 00 гривень) та проведення експертами Вінницького відділення КНДІСЕ судової товарознавчої експертизи № 4951/23-21 від 14.08.2023 (сума витрат складає 5018, 58 гривень).

Свої вимоги мотивує тим, що відносно особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк, яка не тримається під вартою, після моменту звернення вироку до виконання до моменту приведення його до виконання має передувати фактичне затримання засудженої особи на виконання вироку суду. Оскільки ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження був обраний запобіжний захід у вигляді застави, а тому початок строку відбування покарання останньому необхідно рахувати з моменту його затримання на виконання вироку для подальшого його направлення для відбування покарання до установи виконання покарання. Окрім цього, судом безпідставно не вирішено питання про повернення застави заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Також зазначає, що у кримінальному провадженні під час досудового розслідування було проведено низку судових експертиз, відшкодування витрат на проведення яких має бути покладено на обвинувачених у рівних частках, зокрема за проведення експертами судової дактилоскопічної та судової товарознавчої експертиз, однак, при ухваленні вироку судом прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_8 лише витрат за проведення судової дактилоскопічної експертизи.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції. Вважає, що судовий розгляд щодо нього проводився упереджено, у зв`язку з тяжкістю інкримінованих злочинів, він подавав клопотання про те, щоб судовий розгляд здійснювала колегія суддів, однак воно залишилось без розгляду. Також зазначає, що співучасниками крадіжки, крім нього, були ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , однак останній проходить у кримінальному провадженні як свідок, з чим обвинувачений не погоджується. Після його затримання прокурор разом з поліцією тиснули на нього, натякали на фізичну розправу.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2021 та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою в період з 24.09.2023 по 03.10.2023 включно, строк відбуття покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, захисник зазначає, що співучасники злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, не були поєднані єдиним умислом, а дії та умисел іншого співучасника ОСОБА_8 не були погоджені ОСОБА_7 , зокрема, вказує на те, що ОСОБА_8 викрав більшу суму коштів, ніж ту, про яку була домовленість, а також золотих виробів, а ОСОБА_7 згідно домовленостей віддав 50 тис. грн. Також при призначенні покарання суд не врахував, що ОСОБА_7 відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду у сумі 10 000 гривень, що є пом`якшуючою покарання обставиною.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підтримали свої апеляційні скарги та не заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з прокурора у кримінальному провадженні та заперечив щодо задоволення апеляційних вимог сторони захисту, вивчивши та перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів вважає, що усі апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

За результатами апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції апеляційним судом встановлені істотні порушення вимог КПК України, які у відповідності до положень ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку кожному доказу з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності, допустимості того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Обґрунтованість рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд, встановлений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд у вироку має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а також зазначити, які обставини даними доказами спростовуються або підтверджуються і оцінку як кожного доказу так і сукупності доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

На порушення вказаних вимог, суд у вироку не дав належної оцінки запереченням сторони захисту про викрадення грошових коштів у потерпілої ОСОБА_12 в сумі 44 тисячі доларів США, що відповідно до ст. 91 КПК України є обставиною, що підлягає доказуванню та має істотне значення при кваліфікації дій обвинувачених.

Суд першої інстанції, дослідивши всі доводи обвинувачення, дійшов висновку щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна потерпілої 08.07.2023 та кваліфікував їх дії за ч. 5 ст. 185 КК України.

Обвинувачені під час судового розгляду в суді першої інстанції визнали вину у вчиненні 08.07.2023 крадіжки у ОСОБА_12 частково, не визнавали розмір викраденої суми грошей, а саме, викрадення грошей в іноземній валюті.

Доказами на підтвердження вини обвинуваченими у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, суд першої інстанції зазначив, зокрема, показання потерпілої ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд поверхово дослідив вказані докази, а висновки про доведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, є передчасними.

Так, допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що 8 липня 2023 року у неї було викрадено 44 тисячі гривень, 20 тисячі доларів США, 310 000 гривень та золоті прикраси. 12 липня 2023 року у неї викрали гроші в сумі 140 000 гривень. 24 вересня 2023 року у неї з будинку зникло 5 000 гривень.

Такі показання потерпілої судом покладені в основу вироку, разом з тим, згідно встановлених у вироку обставин, у потерпілої було викрадено 44 тисячі доларів США.

Таким чином, судом при допиті потерпілої не було ретельно досліджено, яку ж суму грошей в іноземній валюті було у неї викрадено.

Допитаний в судовому засіданні під час судового розгляду свідок ОСОБА_17 , який є чоловіком потерпілої, повідомив, що влітку до їхнього будинку проникли злодії та викрали велику суму грошей та золоті прикраси.

Натомість, суд першої інстанції не з`ясував у свідка чи було йому відомо про викрадення з будинку 44 тис. доларів США.

Також свідок ОСОБА_18 , допитана під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснила, що 10 липня 2023 року вона на прохання потерпілої надала їй у позику на декілька днів гроші в сумі 140 000 гривень, однак повернула їх потерпіла їй лише через декілька місяців, повідомивши, що їх обікрали.

Втім, суд першої інстанції не з`ясував, чи відомо свідку про викрадення з будинку потерпілої 44 тис. доларів США.

Отже, жоден свідок, допитаний в кримінальному провадженні не підтвердив обставин викрадення грошей в іноземній валюті з будинку потерпілої.

Суд не погодився з доводами сторони захисту про те, що в ході судового розгляду не підтверджено розмір викраденої суми грошей у потерпілої ОСОБА_12 , зазначивши, що показання потерпілої щодо розміру викрадених у неї грошей є логічними, послідовними, сумніву не викликають та повністю узгоджуються із письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 .

Фактично суд оцінив дані докази з огляду на доводи сторони обвинувачення, в той час як суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд не надав належної оцінки показанням обвинувачених, не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші (в тому числі показання обвинувачених), що не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Зазначені обставини свідчать про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що у відповідності до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, в ході якого суду необхідно у повному обсязі встановити фактичні обставини, що мають значення для справи, у відповідності до положень КПК України дослідити усі докази та ухвалити законне і обґрунтоване рішення в даному кримінальному провадженні.

Ці обставини підлягають з`ясуванню та перевірці для правильного вирішення питання про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

Істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону вбачаються і в наступному.

Згідно з ч. 2 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Крім того, частиною 2 цієї статті передбачено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання Україною.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на суворому дотриманні законів під час здійснення правосуддя, зокрема, у рішеннях «Волков проти України» (рішення від 09 січня 2013 року), «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» (рішення від 15 жовтня 2002 року), «Гору проти Греції» (рішення від 20 березня 2009 року), «Андрєєва проти Латвії» (рішення від 18 лютого 2009 року).

Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів.

Статтею 6 Конвенції проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ця норма імплементована також у національне законодавство України й міститься у ст. 21 КПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України (ч. 4 ст.21 КПК України).

Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені у ст. 31 КПК України. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох суддів і трьох присяжних.

Відповідно до ч. 2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років.

Крім того, як передбачено ч. 4 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

Таким чином, залежно від волевиявлення обвинуваченого у справах цієї категорії може застосовуватись одна з двох альтернативних судових процедур: загальний порядок судового розгляду суддею одноособово, та колегією у складі трьох професійних суддів.

Така альтернативність покликана сприяти дотриманню балансу між економією процесуальних засобів і гарантіями дотримання прав особи у кримінальному судочинстві.

Можливість вибору між одноособовим та колегіальним складом розгляду кримінального провадження передбачає обов`язок держави в особі її уповноважених органів та службових осіб забезпечити свободу цього вибору та його практичну реалізацію.

Отже, розгляд кримінального провадження судом першої інстанції колегіально у складі трьох суддів, покликаний забезпечити додаткові гарантії особам, обвинуваченим у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Крім того, інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього колегіальним складом суду ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки в такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Право на розгляд кримінального провадження колегіальним складом суду є додатковою гарантією неупередженого та справедливого судового розгляду, та невід`ємною складовою права обвинуваченої особи на захист.

Недотримання зазначених вимог закону є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки може перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються, крім іншого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, а тому вказане кримінальне правопорушення з огляду на положення ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Однак, під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції не виконав імперативної вимоги, визначеної у ч. 4 ст. 315 КПК України, та не роз`яснив обвинуваченим їх право на розгляд провадження колегіальним складом суду.

Таке право на колегіальний розгляд кримінального провадження не було роз`яснене обвинуваченим аж до завершення судового розгляду та постановлення обвинувального вироку.

Внаслідок не роз`яснення обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 їх права на здійснення розгляду кримінального провадження колегіальним складом суду, було істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора та сторони захисту підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом про призначення нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими тощо, а тому доводи апеляційних скарг підлягають перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне і можливе, з метою забезпечення розгляду вказаного кримінального провадження у суді першої інстанції, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 на 60 днів в умовах державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)».

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 418, 419 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 01.07.2024 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 27.06.2025.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4