Справа № 283/2065/24
Провадження №11-кс/801/2050/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора

у режимі відеоконференції ОСОБА_5 ,

захисника

у режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

у режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Малинської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 2 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И В :

До Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання про продовження строків тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 вироком Малинського районного суду Житомирської області від 24.04.2025 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально. Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 23.06.2025, проте ризики, які були наявні під час розгляду провадження в суді першої інстанції, продовжують існувати досі.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив суд його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, вказували, що наявні ризики не підтверджуються доказами, а тому є надуманими, просили застосувати інший запобіжний захід не пов`язаний із тримання під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Вироком Малинського районного суд Житомирської області від 24.04.2025 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

До вступу вироку в законну силу продовжено дію запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 червня 2025 року.

Також вказаним вироком вирішено питання арешту майна та долю речових доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 19.06.2025 задоволено подання Житомирського апеляційного суду. Матеріали кримінального провадження

№ 283/2065/24 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.04.2025, направлено до Вінницького апеляційного суду для розгляду в апеляційному порядку.

20.06.2025 прокурор подав до Вінницького апеляційного суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Наразі судове провадження ще не завершено, суд на підставі ч. 3 ст. 331 КПК України має розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, розглядаючи питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Аналізуючи зміст заявленого прокурором клопотання, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , не зменшилися.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , суд враховує важкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого останній обвинувачується, а також те, що у ході судового розгляду кримінального провадження задля об`єктивного його розгляду у розумні строки, виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що обвинувачений може: переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так, в обґрунтування ризиків суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від суду, розуміючи те, що він може бути засудженим до реальної міри покарання. Крім того, на утриманні осіб не має, на території його проживання та реєстрації нікого не утримує, що дає йому можливість виїхати в іншу місцевість та за межі України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на свідків, оскільки обвинуваченому відомий спосіб життя та місце проживання свідків, тому має повну можливість здійснювати тиск на останніх.

Крім того, суд не виключає можливості, що обвинувачений ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме переховуватись від суду, не прибувати на вимоги слідчого, прокурора чи суду, розуміючи невідворотність міри покарання.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не є підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Колегія суддів зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому.

Наведені стороною обвинувачення в клопотанні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, а ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання (призначеного в разі визнання його винуватим), передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того, останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинили смерть потерпілого. Даний вид злочину відноситься до тяжкого, а тому за своїм характером і ступенем суспільної небезпеки становить підвищений ризик для суспільства та правопорядку. З огляду на це, а також враховуючи все вищевикладене, особа є соціально небезпечною.

Апеляційний суд також враховує наявність ризику, передбаченого п.?3 ч.?1 ст.?177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу обвинуваченого на свідків. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 754/6841/22-к, навіть побічні форми психологічного тиску або контактів з боку підозрюваного можуть вплинути на повноту та достовірність свідчень, що становить загрозу для об`єктивного розслідування. З урахуванням факту обізнаності останнього з місцем її проживання, суд вважає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати дії, спрямовані на зміну показань або відмову від них. Такий ризик є актуальним, а тому потребує нейтралізації шляхом застосування адекватного запобіжного заходу.

Також не безпідставні доводи прокурора про наявність ризику вчинення ОСОБА_7 інших кримінальних правопорушень та перешкоджання провадженню іншим чином, оскільки сама поведінка обвинуваченого свідчить про можливість та високий ризик вчинення ним кримінальних правопорушень, виходячи з того, що останній обвинувачується у тяжкому злочині, а саме тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Таким чином, оцінивши зазначені ризики, враховуючи, що на даний час апеляційне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 не розпочато, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому до моменту вступу вироку в законну сили, є виправданим заходом, оскільки підстави, які були враховані при обранні йому такого запобіжного заходу, не змінились, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання ризикам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 401 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, до моменту вступу вироку в законну силу.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3