Справа № 727/6515/25
Провадження № 1-кп/727/324/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000928 від 15.03.2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.296, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м.Чернівці перебувало кримінальне провадження №727/6515/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.296, ч.1 ст.263 КК України.

Вироком суду від 19.08.2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, і за його вчинення призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Одночасно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.1 ст.263 КК України визнано невинуватим і по суду виправданим на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Вироком суду від 19.08.2025 року встановлено, що під час затримання обвинуваченого 15.03.2025 року, останній перебував у напівсвідомому стані, скаржився на гострий нестерпний біль, не міг самостійно рухатись, а ні руками, а ні ногами, просив викликати йому швидку медичну допомогу.

На відеозаписі затримання чітко видно, що слідчий, незважаючи на стан обвинуваченого, який потребував медичної допомоги, та прибуття на місце події карети швидкої медичної допомоги, не надаючи можливості медикам провести обстеження ОСОБА_6 та надати йому невідкладну медичну допомогу, проводить у відсутності захисника особистий обшук затриманого, в ході якого вибухотехніком було вилучено із сумки ручну осколкову гранату РГД-5 без запалу та запал УЗРГМ-2. Лише приблизно через 25 хвилин після прибуття, медиків допускають до затриманого.

Суд зауважує, що ОСОБА_6 під час особистого обшуку перебував у хворобливому стані, не міг самостійно пересуватися, сидіти, скаржився на сильний біль, у зв`язку з чим йому було викликано швидку медичну допомогу, що підтверджується відеозаписом затримання. У подальшому, при поміщенні обвинуваченого до місця попереднього ув`язнення у нього було виявлено тілесні ушкодження, про що Державною установою «Чернівецький слідчий ізолятор» повідомлено ДБР.

У подальшому, за участю обвинуваченого, який не міг ходити, було проведено невідкладний обшук його житла. Під час проведення обшуку ОСОБА_6 переміщували по квартирі два працівника поліції, тягнучи його по підлозі за руки.

Відповідно до статті 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу в принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено що за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення.

Тобто, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження.

Кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що якщо особа висуває обґрунтовану заяву про те, що він або вона зазнали поводження, яке порушує статтю 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, з боку представників Держави, це положення, що розглядається разом із загальним обов`язком Держави згідно зі статтею 1 Конвенції «гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в… [Конвенції]», непрямо вимагає проведення ефективного офіційного розслідування («Асенов та інші проти Болгарії», 1998, §102 та «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонії», 2012, §182. Інакше заборона катувань і нелюдського та такого, що принижує гідність поводження і покарання, незважаючи на свою фундаментальну важливість, була б неефективною на практиці, і в деяких випадках представники Держави могли б фактично безкарно зловживати правами тих, хто знаходиться під їхнім контролем («Лабіта проти Італії», 2000, §139).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 686/9636/18 зазначено, що «обов`язок, за наявності на те підстав, звертати увагу державних органів, громадських організацій або посадових осіб на встановлені по справі факти порушення закону, причини і умови, що сприяли вчиненню злочину і вимагають вжиття відповідних заходів, або виявленні порушення прав громадян та інші порушення закону, допущені при провадженні дізнання, досудового слідства або при розгляді справи нижчестоящим судом, покладався КПК 1960 року на суд шляхом винесення окремої ухвали чи постанови.

Невичерпний перелік підстав для винесення такого виду судових рішень, безпосередня функція яких слугувала ефективним засобом дотримання законності та забезпечення судом захисту прав і свобод людини, визначався статтями23-2,380,400-2КПК1960 року.

Натомість чинний кримінальний процесуальний закон не урегульовує питання постановлення такого виду судових рішень, як-то окрема ухвала чи постанова, які-би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудового розслідування чи судом нижчестоящої інстанції.

Єдиним випадком, коли чинний КПК прямо передбачає постановлення окремих ухвал, є наявність процесуальних підстав, визначених устатті 378 цього Кодексу.

Кримінальні процесуальні рішення - це правозастосовні акти уповноважених державних органів або посадових осіб, виражені у встановленій законом процесуальній формі та прийняті у межах їх компетенції у передбаченому законом порядку. Вони виражають владні волевиявлення про дії та спрямовані на виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 3 КПК кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Отже, системне тлумачення норм, закріплених у пункті 10 частини 1 статті 3, статтях 91, 110, 369, 371, 372 та 419 КПК України дає змогу дійти висновку про те, що рішення судів будь-якої інстанції приймаються у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, спрямовані на досягнення завдань кримінального провадження, постановлені або ухвалені в межах судового розгляду, встановлених для відповідного виду провадження.

Тобто, процесуальні рішення ухвалюються для встановлення і закріплення кримінальними процесуальними засобами ознак вчиненого кримінального правопорушення, доведеності винуватості (невинуватості) осіб, які його вчинили під час кримінального провадження, інших обставин, передбачених статтею 91 КПК України, а також задля забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, Суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, проте, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України».

Згідно з висновком Верховного суду, за наявності відповідних підстав, суд будь-якої інстанції має процесуальні повноваження для постановлення ухвал, які не вирішують справи по суті, однак звертають увагу уповноважених органів на встановлені у кримінальному провадженні факти порушення закону, які потребують вжиття належних заходів реагування.

На думку суду, у даному кримінальному провадженні було встановлено порушення вимог кримінального процесуального законодавства під проведення досудового розслідування, які потребують відповідного реагування, що позитивно вплине на ефективність здійснення правосуддя у кримінальному провадженні та забезпечить право обвинуваченого на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України.

На підставі викладеного та керуючись ст.11, ст. 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обставини, викладені в даній ухвалі, довести до відома начальника Головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_7 (вул.Головна, 24, м.Чернівці) та керівника Окружної прокуратури міста Чернівці ОСОБА_8 (м.Чернівці вул. Конституційна, 69) для вжиття відповідних заходів реагування.

Копію ухвали направити до ГУНП в Чернівецькій області та Окружної прокуратури міста Чернівці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1