Справа № 333/4502/25
Провадження № 1-кс/333/1854/25
УХВАЛА

19 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000556, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Христофорівка, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, перебуває у цивільному шлюбі, перебував на військовій службі на посаді номера обслуги 6 мінометного відділення мінометного взводу артилерійської батареї аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 року старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи вказане клопотання слідчий вказав, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000556, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що розпорядженням начальника штабу-заступника командувача Десантно-штурмовими військами Збройних сил України від 22.04.2023 №117/1221 ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 6 мінометного відділення мінометного взводу артилерійської батареї аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2023 № 131, ОСОБА_5 вважається таким, що з 04.05.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_7 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України « Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 17.06.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме: місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини, розташоване поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 05.10.2024, а саме до моменту прибуття до ТУ ДБР у м. Мелітополі.

Таким чином, ОСОБА_5 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільному залишенні місця служби тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

05.10.2024 року складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке, в той же день вручено йому особисто.

05.10.2024 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого з клопотанням про повернення на службу до іншої військової частини та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 КПК України.

05.10.2024 року ОСОБА_5 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

01.11.2024 року керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 складено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , яке для розгляду направлено до Вільнянського районного суду Запорізької області.

На жодне засідання суду ОСОБА_5 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

15.04.2025 року суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_9 у клопотанні прокурора відмовлено.

02.05.2025 року прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 винесено постанову про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні та визначення строку досудового розслідування.

21.05.2025 року підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, а досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено.

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 .

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання. Зазначений ризик, окрім іншого підтверджується тим, що ОСОБА_5 достовірно знаючи про обов`язок перебувати у місці несення служби переховується від військового командування. органу досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді, суду.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_11 шляхом застосування до свідків методів залякування, фізичного та морального впливу, може вчиняти тиск на них з метою примушування їх змінити раніше надані покази задля уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_12 обґрунтовується тим, що підозрюваний на даний час переховуючись від військового командування та органу досудового розслідування фактично продовжує вчинення кримінального правопорушення, а відтак може вчинити інші злочини, у тому числі на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, в тому

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі ухвалення вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця служби, сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_5 не можливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 повністю підтримав клопотання слідчого, просила його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 підтримав своє клопотання та пояснив, що у червні 2025 року за його клопотанням суд прийняв рішення про дозвіл на затримання ОСОБА_5 , що і було здійснено 18.08.2025 року.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що дійсно він приїжджав до слідчого, йому вручили підозру та підготували матеріали про закриття провадження та звільнення від кримінальної відповідальності за умови, що він продовжить військову службу. Проте, після виходу з приміщення ТУ ДБР, він відразу поїхав додому, де і знаходився до 18.08.2025 року, коли його затримали працівники поліції. У цей період він підробляв різноробочим. Коли подзвонив до своєї військової частини, її керівництво повідомило його про те, що він поданий у списках як такий, що дезертирував. Вважає, що йому достатньо застосувати такий запобіжний захід як домашній арешт.

Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що клопотання необґрунтоване, жоден із ризиків не підтверджений, усі ризики тільки ймовірні. ОСОБА_5 має сталі соціальні зв`язки та постійне місце мешкання. Під час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту він буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. ому, за таких обставин просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши доводи прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 08.08.2023 року до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.408 КК України, за фактом самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_5 військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану (кримінальне провадження №0000556).

08.08.2023 року постановою керівника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_13 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , старший групи ОСОБА_3 .

14.08.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону ОСОБА_8 призначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000556, у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , старший групи - ОСОБА_10 .

11.10.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону ОСОБА_8 проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено першому слідчому відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі.

11.10.2023 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону ОСОБА_8 призначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000556, у складі: ОСОБА_8 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , старший групи - ОСОБА_10 .

19.10.2023 року постановою керівника першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_13 визначено групу слідчих для здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_17 , старший групи ОСОБА_3 .

05.10.2024 року постановою старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_3 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000556 з ч. 4 ст. 408 КК України на ч. 5 ст. 407 КК України.

05.10.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

05.10.2024 року ОСОБА_5 звернувся до слідчого з клопотанням про намір повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби.

05.10.2024 року ОСОБА_5 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 .

01.11.2024 року керівником Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_8 складено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , яке направлено до Новомиколаївського районного суду Запорізької області для розгляду.

Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_9 від 15.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

На жодне засідання суду ОСОБА_5 не з`явився, про причини неявки не повідомив.

02.05.2025 року постановою прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000556 та визначено строк досудового розслідування до 05.06.2025 року.

21.05.2025 року постановою слідчого ОСОБА_3 підозрюваного ОСОБА_5 оголошено у розшук, а досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні зупинено.

26.05.2025 року старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

28.05.2025 року постановою керівника Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону ОСОБА_8 призначено групу прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000556, у складі: ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_28 , старший групи - ОСОБА_10 .

29.05.2025 року ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 з метою приводу останнього для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000556.

18.08.2025 року о 12 год. 45 хв. підозрюваного ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2025 року було затримано у м. Баштанка Миколаївської області.

Постановою старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000556 відновлено у зв`язку з встановленням місця знаходження підозрюваного.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, погоджене із прокурором ОСОБА_10 та додані до нього матеріали, підозрюваний ОСОБА_5 отримав 19.08.2025 року о 08 год. 50 хв., тому встановлений законодавством час для ознайомлення з вказаними матеріалами, був дотриманий, враховуючи час початку судового засідання. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Вважаю, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , які повідомили, що вони проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 17.06.2023 року приблизно о 21:00 год. під час перевірки наявності особового складу підрозділу на шикуванні було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 . З метою встановлення його можливого місця перебування командуванням частини було організовано пошукові заходи, які виявилися безрезультатними. Крім того, було здійснено телефонні дзвінки на його мобільний телефон, але він був вимкнутий, а також його близьким родичам, які не відповіли на виклики;

- матеріалами службового розслідування.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Прокурор в обґрунтування клопотання слідчого під час судового засідання, на думку слідчого судді, довів наявність фактів та інформації, зміст яких переконав суд у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, зазначене у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу.

Тобто, на даному етапі кримінального провадження підозра відносно ОСОБА_5 є цілком обґрунтованою.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 77 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає слідчий, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Досліджуючи практику Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_5 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Факт переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування підтверджується даними постанови про оголошення підозрюваного у розшук від 21.05.2025 року та ухвали Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15.04.2025 року.

Крім того, відповідно до інформації оперативного підрозділу, ними здійснюються оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місця знаходження ОСОБА_5 , за для чого було орієнтовано Запорізький зональний відділ ВСП та органи Національної поліції України за напрямками роботи, відомості про здійснення пошуку військовослужбовця внесені до пошукової бази НПУ. Мобільний телефон військовослужбовця ОСОБА_5 не працює в мережі стільникового зв`язку, оперативні заходи щодо відпрацювання місця мешкання ОСОБА_5 позитивних заходів не принесли, що свідчить про те, що ОСОБА_5 ухиляється від військової служби та переховується від правоохоронних органів, які вживають заходи щодо його пошуку.

Отже, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує покарання, що передбачене законом за вчинення тяжкого злочину, який інкримінується ОСОБА_5 та, оцінюючи його у сукупності з іншими наведеними вище обставинами, встановленими в ході розгляду клопотання, дійшов до висновку про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення

Під час судового засідання було встановлено, що 05.10.2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і в цей же день останній був направлений до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження військової служби у зв`язку з поданням ОСОБА_5 згоди на звільнення від кримінальної відповідальності та відповідної заяви про бажання продовження проходження військової служби. Проте, до військової частини для проходження військової служби останній не прибув та місце його перебування не було відомим.

Таким чином, ОСОБА_5 навіть після повідомлення йому підозри та надання йому можливості продовжити військову службу, не прибув у розташування військової частини НОМЕР_2 та продовжував переховуватися від органів досудового розслідування.

Вказане свідчить про наявність ризику продовжити ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце мешкання та реєстрації, перебуває у цивільному шлюбі, перебував на військовій службі, раніше не судимий. Водночас, навіть наявність у нього певних соціальних зв`язків не спростовує висновки слідчого судді про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення.

Щодо ризиків незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Отже, на переконання слідчого судді, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України. За таких обставин, заборона спілкуватися з певними визначеними особами, як наслідок встановлення ймовірного впливу на них, є об`єктивною необхідністю забезпечення «недоторканості» показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність.

Водночас, жодних відомостей про те, що ОСОБА_5 намагався впливати на свідків, які були допитані під час досудового розслідування, а також та інших осіб, прокурор та слідчий у судовому засіданні не надали.

Виходячи із фактичних обставин, а саме, що свідки є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , куди підозрюваний ОСОБА_5 категорично не бажає повертатися на військову службу і це здійснював навіть після повідомлення йому про підозру з жовтня 2024 року, тому вважаю, що вказаний ризик є недоведеним під час судового розгляду.

Отже, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення. Вказані ризики, на думку слідчого судді є досить вагомим у даному випадку, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити та застосувати до останнього вказаний запобіжний захід.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст.5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваногов даному випадку визначається можливість застосувати мінімальний розмір застави для такої категорії справ, передбачений ст. 182 КПК України, а саме 25 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік», ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 75 700 грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.182 КПК України у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Під час судового засідання встановлено, що фактично строк досудового розслідування по даному кримінальному провадженню розпочався з моменту повідомлення підозри ОСОБА_5 з 05.10.2024 року. У подальшому, 01.11.2024 року досудове розслідування по даному кримінальному провадженню фактично було завершено та до суду направлено клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 02.05.2025 року суд відмовив у задоволенні клопотання прокурора і того ж числа матеріали були повернуті до слідчого. 21.05.2025 року досудове розслідування було зупинено, а 18.08.2025 року відновлено постановами слідчого. Отже, на думку слідчого судді, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчується 30.08.2025 року, тому строк запобіжного заходу до ОСОБА_5 застосовується саме по вказану дату.

Керуючись, ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196, 206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000556, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, стосовно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 30.08.2025 року (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного його затримання з 13 год. 00 хв. 18.08.2025 року.

ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу двадцять п`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 75 700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) грн.

У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_5 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися за межі м. Запоріжжя, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

3) прибувати до слідчого, прокурора, судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, один раз на тиждень у час, визначений вказаною посадовою особою.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Копію ухвали вручити прокурору, підозрюваному, захиснику підозрюваного, а також надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Повний текст складено 21.08.2025 року.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1