Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/413/2025
У Х В А Л А

24 червня 2025 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

судді - ОСОБА_2

судді - ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

його захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000236 про обвинувачення

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 111, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

І……Під час судового засідання 24 червня 2025 року забезпечити участь свідка ОСОБА_9 за допомогою засобів відеоконференцзв`язку не видалось за можливе через технічні проблеми на боці свідка.

ІІ……Прокурор просив про продовження строку раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. В обґрунтування послався про те, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ Національної безпеки України та існують ризики того, що, перебуваючи на волі, він може вдатись до ухилення від слідства та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкодити кримінальному провадженню.

2. Обвинувачений проти задоволення заявленого клопотання заперечував.

Послався про те, що утримується під вартою протягом тривалого проміжку часу; на протязі усього часу його перебування під вартою прокурор подає аналогічні клопотання, у яких не наводить нових обставин, а раніше визначені судом ризики наразі істотно зменшились..

3. Захисник вважав заявлене клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Встановлені судом обставин із посиланням на докази

І……27 жовтня 2023 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 111, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України.

ІІ……В межах цього кримінального провадження 04 травня 2023 року обвинуваченого було затримано.

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 травня 2023 року відносно нього обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалами слідчий суддів строк тримання ОСОБА_6 продовжувався неодноразово

2. Ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва, залишеними без змін ухвалами Миколаївського апеляційного суду, строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово.

Зрештою, ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 19 травня 2025 року строк тримання під вартою обвинуваченого був продовженим до 18 липня 2025 року включно.

3. Під час обрання цього запобіжного заходу слідчі судді та суд виходили, зокрема, з того, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватись від слідства та суду, а також - продовжити свою злочинну діяльність.

ІІІ……Розгляд справи у суді може бути охарактеризований таким чином.

1. Судом завершене підготовче провадження та суд призначив судовий розгляд.

2. Далі, перед початком дослідження обставин справи та перевірки їх доказами обвинувачений просив про заміну захисника, це клопотання судом було задоволеним, після чого захисник ознайомився з матеріалами кримінального провадження.

3. Далі, суд перейшов до судового розгляду.

3.1. Так, прокурор оголосив обвинувальний акт; суд встановив особу обвинуваченого та з`ясував його ставлення до висунутого обвинувачення.

При цьому обвинувачений вказав, що свою вину у державній зраді він не визнає, а свою вину у незаконному поводженні з бойовими припасами визнає у повному обсязі.

3.2. Після чого суд з`ясував обсяг та порядок дослідження доказів. Відповідно до ухвали суду, докази у справі мають досліджуватись в таких обсягу та порядку:

1)дослідження документів;

2)допит свідків;

3)допит обвинуваченого

3.3. Далі суд дослідив усі наявні в розпорядженні сторін документи.

3.4. Під час судового засідання 03 грудня 2025 року прокурор, з огляду на позицію обвинуваченого, від допиту свідків відмовився, з огляду на що суд ухвалив перейти до допиту обвинуваченого.

При цьому з огляду на те, що обвинувачений заявив про те, що йому важко надавати показання в режимі відео конференції, до того просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, перед його допитом у судовому засіданні була оголошена перерва.

3.5. Під час судового засідання 27 січня 2025 року обвинувачений надав показання по суті висунутого йому обвинувачення.

(а) Зокрема, обвинувачений зазначив, що дійсно надсилав усі вказані в обвинувальному акті повідомлення вказаним в обвинувальному акті адресатам. При цьому зауважив, що абонент, який має у месенджері «Telegram» з нік-неймом « ОСОБА_10 » в дійсності є громадянином Китаю, але не Російської Федерації; він /обвинувачений/ особисто з ним знайомий, на момент особистого знайомства ця особа займалась риболовецьким промислом.

Менше з цим, обвинувачений зазначив, що надсилав вказані повідомлення з метою /далі мовою оригіналу/: «Помочь нашим» /маючи на увазі збройні сили Російської Федерації.

При цьому факт отримання коштів за надсилання таких повідомлень він заперечував, стверджуючи, що вказані в обвинувальному акті грошові кошти отримував за реалізацію марок «Укрпошти».

(б) Обвинувачений також зазначив, що повністю визнає факт зберігання вилучених в нього під час обшуку відстріляних гільз.

(в) При цьому обвинувачений категорично заперечував, що виявлені в нього під час обшуку бойові припаси належать дійсно йому.

(г) Стосовно своєї позиції по суті висунутого обвинувачення обвинувачений роз`яснив таке.

Він повністю визнає факт вчинення ним вказаний в обвинувальному акті дій, які під час досудового розслідування визнані такими, що утворюють склад «державної зради». Проте, свою вину у вчиненні злочину такими діями він не визнає через відсутність вказаного автором обвинувального акту об`єкту посягання, а саме суверенітету та незалежності України, а за такого її /України/ територіальної цілісності.

Що ж стосується обвинувачення у незаконному зберіганні бойових припасів, то своєї вини у вчиненні стверджуваного у цій частині злочину обвинувачення він не визнає, оскільки вказаних в обвинувальному акті бойових припасів він не зберігав.

3.6. З огляду на позицію обвинуваченого, суд під час судового засідання дослідив долучені до матеріалів кримінального провадження речові докази.

3.7. Окрім того, з огляду на таку позицію обвинуваченого, суд, за клопотанням прокурора, під час судового засідання 28 березня 2025 року допитав свідка ОСОБА_11 ..

3.8. Прокурор зазначив, що наразі вважає за необхідне допитати свідка ОСОБА_9 , що була присутньою під час обшуку за місцем проживання обвинуваченого.

З огляду на таке судом були вжиті заходи для її допиту під час судового засідання.

Проте, під час судового засідання 24 червня 2025 року забезпечити її участь у режимі відео конференції не видалось за можливе через технічні проблеми на її боці.

3.8. До того ж, під час судового засідання 24 червня 2025 року обвинувачений просив про допит експерта ОСОБА_12 , яким був зроблений висновок № СЕ-19/115-23/8956-КТ від 25 серпня 2023 року.

4. Відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ), від 28 жовтня 2024 року (затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-ІХ), від 14 січня 2025 року № 26/2025 (затвердженим Законом України від 15 січня 2025 року № 4220-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-IX) / з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Положення закону, якими керувався суд під час постановлення ухвали.

Щодо подальшого руху кримінального провадження

1. Відповідно до частини 6 статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України

У разі технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, переривання зв`язку в учасника кримінального провадження, участь якого є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

1. Відповідно до статті 331 Кримінального Процесуального Кодексу України

Під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

/частина 1/

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

/частина 2/

2. Відповідно до частини 1 статті 5 Кримінального Процесуального Кодексу України

Процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України: При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод .

3. Відповідно до статті 177 Кримінального Процесуального Кодексу України

метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1.переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2.знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3.незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4.перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5.вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити перелічені дії.

4. Відповідно до приписів статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України.

Запобіжними заходами є:

1)особисте зобов`язання;

2)особиста порука;

3)застава;

4)домашній арешт;

5)тримання під вартою.

/частина 1/

…

Під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142 ... Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

/частина 6/

5. Відповідно до приписів статті 183 Кримінального Процесуального Кодексу України

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою ...статті 176 цього Кодексу.

/частина 1/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

/частина 3/

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1.щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2.щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3.щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4.щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України;

5.щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

...

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 114 2 Кримінального кодексу України.

/частина 4/

6. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-р(ІІ)/2024 від 19 червня 2024 року зазначив, зокрема, таке

Відповідно до [Кримінального Процесуального] Кодексу «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура» (стаття 2); «під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом» (частина перша статті 12).

Конституційний Суд України з урахуванням наведеного та з огляду на приписи статті 131, частин першої, третьої статті 176, статті 177, частини першої статті 183 Кодексу наголошує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Конституційний Суд України зауважує, що застосування за

частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України ... , за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

/пункт 6.2/

[Відповідно до частини 6 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України] застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залежить не лише від тяжкості злочину, у якому її підозрюють або обвинувачують, а й від наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 Кодексу.

За статтею 177 Кодексу метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; учинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його підозрюють, обвинувачують (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, що їх визначено частиною першою статті 177 Кодексу (частина друга). До того ж під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не встановлено винятків щодо дотримання приписів статей 178, 194 Кодексу, які визначають обставини, з`ясування яких є обов`язком слідчого судді, суду як для застосування цього запобіжного заходу, так і для його продовження.

[Такі критерії] для застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, [мають застосовуватись під час застосування частини 6 статті 176 Кримінального Процесуального Кодексу України]

...

Аналізуючи частину першу статті 183 Кодексу, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 Кодексу. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений Кодексом.

Відповідно до Кодексу можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 Кодексу (друге речення частини першої статті 182); «під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 1091142, 2582586, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 Кримінального кодексу України» (абзац восьмий частини четвертої статті 183). Тобто із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді, суду під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 Кодексу.

Виходячи зі змісту приписів статей 3, 8, частин першої, другої статті 29, частини першої статті 55, частини першої статті 62, частини першої статті 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених статтями 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід.

/пункт 6.3/

7. Відповідно до статті 199 Кримінального Процесуального Кодексу України строк тримання під вартою може бути продовженим у разі наявності підстав для застосування такого запобіжного заходу та додаткового доведення того, що завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не є можливим, а раніше заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

8. Відповідно до статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права.

8.1. Відповідно до визначеного Європейським судом з прав людини поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованою підозрою слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

1)можна перевірити у судовому розгляді;

2)спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Добросовісним можна вважати припущення, яке висунуте компетентним органом у встановленому законом порядку та ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, сумлінністю та ретельністю.

8.2. У рішенні від 19 березня 2024 року у справі «Parildak v. Turkey»1 Європейський Суд з Прав Людини, ґрунтуючись на своїй попередній практиці, виснував таке

Стаття 5 Конвенції гарантує фундаментальне право на свободу та безпеку. Це право має велике значення в «демократичному суспільстві» за духом Конвенції.

Кожен має право на захист цього права, тобто не бути та не залишатись позбавленим свободи інакше, як відповідно до вимог пункту 1 статті 5. Перелік виключень, наведений у пункті 1 статті 5, є виключним та лише його вузьке тлумачення відповідає меті та завданням цього положення, гарантуючи, що ніхто не буде свавільно позбавленим волі.

Підпункт (с) пункту 1 статті 5 не вимагає, щоб слідчі органи зібрали достатні докази для висунення обвинувачення ані під час арешту, ані під час утримання під вартою в поліції. Метою допиту при затриманні відповідно до цього пункту є завершення розслідування шляхом підтвердження чи виключення конкретних підозр, що обґрунтовували арешт. отже, факти що є підставами для підозри, не мають бути того ж рівня, що ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку та навіть для висунення обвинувачення

Менше з тим, «правдоподібність» підозр, якими має бути обґрунтований арешт, являє собою суттєвий елемент захисту, передбачений статтею 5 § 1 (с) Конвенції від свавільного позбавлення волі. Ось чому самої по собі «добросовісної» підозри недостатньо.

Слова «правдоподібні підстави» означають, що повинні існувати факти чи інформація, здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення. Те, що є «правдоподібним», залежить від сукупності обставин. …Таким чином, уряд-відповідач зобов`язаний повідомити Суду принаймні певні факти чи інформацію, здатну переконати його в тому, що існували вірогідні підстави підозрювати заарештовану особу у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін «правдоподібність» також стосується порогу, якого має досягти підозра, щоби переконати об`єктивного спостерігача в правдоподібності звинувачень. Як правило, проблеми в цій сфері виникають на рівні фактів. Додатково до фактичного аспекту існування «імовірних підстав для підозри» у значенні статті 5 § 1 c) вимагає, щоб факти, на які посилаються, могли обґрунтовано вважатися такими, що підпадають під дію одного з розділів Кримінального кодексу, який стосується кримінальної поведінки. Таким чином, вочевидь не може бути «розумної підозри», якщо дії або факти, висунуті затриманому, не утворювали складу злочину в момент їх вчинення.

/пункти 55 62/

При цьому у пункті 63 цього ж рішення наголошується на тому, що

Якщо «правдоподібна підозра» має існувати на момент арешту та первісного затримання, то у разі продовження тримання під вартою також має бути продемонстровано, що підозра зберігається та що вона, так само, як і раніше, ґрунтується на «правдоподібних підставах».

При цьому у тому ж пункті Суд, посилаючись на свою прецеденту практику зазначає, що самого факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Словосполучення "обґрунтована підозра" означає наявність фактів або інформації, що здатні переконати об`єктивного спостерігача, що особо, можливо, вчинила злочин.

8.3. У пункті 48 рішення у справі "Чеботарь проти Молдови" Європейський Суд з Прав Людини зазначив таке.

"Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання

8.4. Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини, особа в будь-якому випадку повинна демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Щодо подальшого руху кримінального провадження

1. Відповідно до процитованих вище приписів частини 6 статті 336 Кримінального Процесуального Кодексу України, з огляду на технічну неможливість участі свідка ОСОБА_9 в відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, у судовому засіданні слід оголосити перерву.

2. Далі, суд має визначити дату та час наступного судового засідання.

З урахуванням навантаження суду та сторін у справі, суд вважає за необхідне оголосити перерву до 13 серпня 2025 року до 11:00 години.

Щодо суті питання про доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою

І......Системний аналіз процитованих вище приписів статей 176, 183 Кримінального Процесуального Кодексу України /в редакції Закону від 16 серпня 2022 року доводить, що під час дії військового стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 111 Кримінального Кодексу України, можуть бути застосованими такі запобіжні заходи, як тримання під вартою та застава.

ІІ......З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин розгляду цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Стосовно наявності умов для застосування запобіжного заходу суд відзначає таке.

1.1. Оскільки по справі здійснюється судовий розгляд, наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, на даній стадії судового розгляду не перевіряється, а встановлення його вини/невинуватості можливо лише під час ухвалення вироку по суті пред`явленого обвинувачення.

Метою ж застосування запобіжного заходу відносно нього наразі є забезпечення можливості подальшого розслідування кримінальної справи, яке /подальше розслідування/ повинно підтвердити або розвіяти підозру.

1.2. В той же час, з огляду на позицію обвинуваченого, суд відзначає таке.

(а) Матеріали кримінального провадження не містять відомостей, що дають підстави для сумнівів у тому, що версія обвинувачення про вчинення обвинуваченим самих по собі дій, що складають фактичну модель стверджуваного злочину, кваліфікованого під час досудового розслідування за частиною 2 статті 111 Кримінального Кодексу України, є «правдоподібною».

Більше того, обвинувачений факт вчинення ним таких дій підтверджує.

(б) Що ж стосується питання кваліфікації таких дій /на хибності якої органами досудового розслідування наполягає обвинувачений/, то воно може бути вирішеним лише під час ухвалення вироку по суті кримінального провадження.

Отже, висунута ОСОБА_13 підозра є «правдоподібною».

2. Стосовно наявності в умовах цього кримінального провадження передбачених законом ризиків суд відзначає таке.

2.1. Попередніми ухвалами слідчого судді та суду встановлена наявність ризику того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду.

Наявність цього ризику підтверджується тим, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, у разі підтвердження вини у якому до нього може бути застосоване безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, що цілком здатне спонукати його до вчинення дій щодо втечі.

Наведене у сукупності доводить, що ризик втечі з боку ОСОБА_6 наразі не зник.

2.2. Попередніми ухвалами слідчого судді та суду встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_6 може продовжити свою злочинну поведінку.

Наявність такого ризику узгоджується зі змістом висунутої йому підозри, а саме із вказаними в обвинувальному акті мотивами його дій та обставинами їх вчинення.

При цьому суд відзначає, що під час судового засідання обвинувачений підтвердив свою стійку антиукраїнську позицію та наполягав на тому, що вчиняючи вказані в обвинувальному акті дії, діяв вірно.

3. З огляду на наведене суд доходе такого.

3.1. Оскільки, як доведено вище, наразі відносно ОСОБА_6 існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину та декілька передбачених законом ризиків, задля запобігання яким застосовується запобіжні заходи, підстави для скасування обраного відносно неї запобіжного заходу наразі є відсутніми.

3.2. Процесуальні підстави для визначення суми застави відносно ОСОБА_6 , яким є відповідне клопотання, наразі є відсутніми.

3.3. Зміна обраного відносно нього запобіжного заходу на інший запобіжний діючим законодавством не передбачена.

3.4. Суд також відзначає, що з огляду на характер висунутої йому підозри саме його подальше тримання в умовах обмеження свободи (під вартою) поза розумним сумнівом відповідає вимогам суспільного інтересу, а його звільнення є цілком здатним порушити публічний порядок, який наразі дійсно перебуває під загрозою.

Отже, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

Щодо умов тримання ОСОБА_6 під вартою.

Наказом Міністерства юстиції України № 3292/5 від 15 вересня 2023 року передбачене надання особам, до яких застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, платної послуги з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів ІР-телефонії.

При цьому пунктом 2 розділу ІІІ цього Наказу передбачене, що перешкодою для надання такої послуги є лише відсутність дозволу суду, у провадженні якого перебуває справа.

З огляду на таке суд наголошує, що матеріали цього провадження не дають підстав для відмови у наданні ОСОБА_6 доступу до такої послуги.

В зв`язку з таким суд вважає за можливе ухвалити про надання обвинуваченому дозволу на користування платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів ІР-телефонії.

Керуючись ст.ст. 369-372; 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.У судовому засіданні з розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 111, частиною 1 статті 263 Кримінального Кодексу України - оголосити перерву до 13 серпня 2025 року до 11:00 годину.

2.Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 23 серпня 2025 року включно.

Надати ОСОБА_6 дозвіл на користування платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії

Ухвала в частині продовження строку тримання обвинуваченого під вартою може бути оскарженою безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів, в решті оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_14 =

Суддя = ОСОБА_15 =

Суддя = ОСОБА_16 =

1 - https://hudoc.echr.coe.int/eng#%22sort%22:[%22kpdate%20Descending%22],%22itemid%22:[%22001-231602%22]\