Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-кп/4805/645/25
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0003510 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Богунського районного суду м. Житомира від 27.09.2010 за ч.3 ст. 187, ст.395 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить провести часткове судове слідство, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України. Вважає, вирок незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінку поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , показам потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , а також письмовим доказам по справі, зокрема: протоколу огляду DVD-диску від 22.09.2020 року, на якому міститься файл з назвою «А16_5400». Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони у своїй сукупності не доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Стверджує, що відеозапис з DVD-диску від 22.09.2020 року спростовує покази потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 ..

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта під час проведення експертизи в сумі 1307 грн. 52 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 10.09.2020 року, близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебував поблизу ринку «Хмільники», що за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 15, де помітив малолітнього ОСОБА_10 , що катався на самокаті.

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме наявного у малолітнього ОСОБА_10 мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, корисливо, повторно, ОСОБА_7 підійшов до малолітнього ОСОБА_10 та засунувши руку в бокову кишеню наявної у того сумочки намагався таємно викрасти мобільний телефон, однак був викритий малолітнім ОСОБА_10 . Незважаючи на це, ОСОБА_7 свої злочинні дії продовжив, відкрито викравши у малолітнього ОСОБА_10 мобільний телефон торгівельної марки «SAMSUNG GALAXY А7» моделі SM-A700HZWDSEK ІМЕІ № НОМЕР_1 , ІМЕІ №2 НОМЕР_2 вартістю 2333 грн. 17 коп.

У подальшому, ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення злочину залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_10 , майнової шкоди на суму 2333 грн. 17 коп.

Своїми умисними діями, які виразились у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилася. Клопотань про відкладення апеляційного розгляду не заявляла.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання щодо повторного дослідження відеозапису з DVD-диску від 22.09.2020 року з надписом «10.09.2020 Хмільнику», яке підтримав в судовому засіданні апеляційного суду разом із обвинуваченим. В обгрунтування вказаного клопотання захисник послався на те, що суд першої, дослідивші дане відео, надав невірну оцінку вказаному доказу.

З`ясувавши думку прокурора, який заперечував щодо повторного дослідження відеозапису з DVD-диску від 22.09.2020 року з надписом «10.09.2020 Хмільнику», який було досліджено безпосередньо судом першої інстанції в повному обсязі, чого не заперечувала сторона захисту, та якому надана оцінка у вироку суду, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Проте, сторона захисту обгрунтовує вказане клопотання лише незгодою з оцінкою відеозапису з DVD-диску від 22.09.2020 року з надписом «10.09.2020 Хмільнику», який містяться в матеріалах провадження та який було досліджено судом першої інстанції безпосередньо та повно, що підтвердив обвинувачений та його захисник, оскільки це суперечить положенням ч.3 ст.404 КПК України.

Отже, у зв`язку з відсутністю належно обґрунтованого клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів у справі, апеляційний суд не має законних підстав повторно досліджувати докази у кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що такі засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції, відрізняються за змістом, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в місцевому суді з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена такою функцією суду апеляційної інстанції, як перегляд вироку в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскаржуваному вироку суд надав оцінку всім доказам, на неправильну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК України.

Тому за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

На підставі викладеного, колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання сторони захисту.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав. Пояснив, що дійсно камерою відеоспостереження зафіксовано його пересування біля ринку «Хмільник» у вказану дату і час, оскільки він зустрічався там зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_11 , який вже помер. Однак, він до хлопчика в сумку не залізав, телефон не крав. Переходив дорогу, оскільки прямував до ломбарду, що знаходився через дорогу, де сплатив відсотки за позикою, а потім повернувся назад, сів на маршрутний автобус № 26 та поїхав до друзів в район пл. Польової. Вважав, що хлопчик оговорив його на вимогу поліцейських. Також стверджував, що правдивість його показань також підтверджується тим, що раніше, якщо вчиняв злочин, то завжди визнавав вину. Стверджував, що не знав, про існування щодо нього кримінального провадження до отримання повістки в суд.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення також не визнав та надав аналогичні пояснення. Підтвердив, що хлопчика він не знав, але вважає, що останній його оговорив.

Проте, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що в той день 2020 року близько 18 год. вона разом зі своїми двома синами купила каву в кав`ярні «Кава-сенвіч» навпроти входу в ринок «Хмільники» в м.Житомирі та йшла повз пішохідний перехід через проспект Миру. У сина - ОСОБА_10 був самокат та сумка через плече. Він закричав: «мама, мама, дядько викрав телефон» і рукою вказав на чоловіка, який переходив дорогу через проспект Миру. Цей чоловік був худорлявої тілобудови, волосся сиве коротко стрижене, він біг через дорогу з телефоном в руках. Син повідомив, що цей чоловік заліз рукою до нього в сумку, тоді син відчув рух сумки та обернувся, чоловік, зрозумівши, що його дії помітив хлопчик, вихопив з сумки телефон і побіг. Вона не могла побігти слідом, бо чоловік побіг через дорогу, а вона не могла покинути дітей, поки зрозуміла, що відбулось, сигнал світлофора змінився. Це був її телефон, вона давала сину користуватись ним;

- показах малолітнього свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в той день він із мамою та братом стояли біля пішохідного переходу через проспект Мира в Житомирі. Якийсь чоловік став поруч. І коли увімкнувся зелений сигнал світлофора він відчув, що його сумка смикнулась. Повернувшись, побачив чоловіка, що стояв поруч, і в своїй руці тримав його телефон (той, що йому дала мама). Зрозумів, що цей чоловік витяг у нього телефон з сумки. Крім цього чоловіка поруч інших людей не було. Зовнішність та обличчя цього чоловіка запам`ятав, оскільки бачив його ще коли підійшов до пішохідного переходу та коли чоловік трохи відійшов, повертав голову. Одразу покликав маму і розказав їй, показавши на чоловіка, який викрав телефон, а чоловік побіг через дорогу.

Наведені показання потерпілої та свідка суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом та яким у відповідності до вимог ст.94 КПК України судом надана належна оцінка, зокрема:

- рапортом інспектора- чергового Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 від 10.09.2020, згідно якого 10.09.2020 о 18-26 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що заявниця ОСОБА_9 повідомила, що 10-15 хвилин тому, за адресою : м. Житомир, проспект Миру ринок «Хмільники», у її сина ОСОБА_13 (9 років) невідомий чоловік викрав телефон Галаксі А7 білого кольору, який лежав у рюкзаку (т.1. а.п.48).

Згідно постанов Верховного Суду у справі №606/1634/15-к від 12.04.2019 року та у справі №225/1952/17 від 15.10.2020 року рапорт немає самостійного доказового значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак вказаний рапорт, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження, цілком обгрунтовано взятий судом першої інстанції до уваги;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.09.2020, згідно якого ОСОБА_9 заявила про вчинення відкритого викрадення майна із сумки її малолітнього сина ОСОБА_10 (т.1 а.п.49);

- протоколом огляду місця події від 10.09.2020 з участю потерпілої ОСОБА_9 , в якому зафіксовано те, що оглядом місця події є відкрита ділянка місцевості, що за адресою: м. Житомир, проспект Миру, 15. Ділянка має розміри 2*2 вкрита асфальтним покриттям. На даній ділянці розташовані ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вищевказані громадяни вказують на місце де близько 18-05 год. невідома особа викрала із сумки малолітнього ОСОБА_10 мобільний телефон. Також при огляді прилеглої до місця події території було виявлено, що на куту будівлі «Ринок Хмільники» наявні дві камери відеоспостереження. Навпроти входу до вищевказаного ринку знаходиться магазин «Кав`ярня», на якій розташована відеокамера, направлена в бік де відбулась подія (т.1. а.п.50-52);

- витягом з ЄРДР від 11.09.2020 року, згідно якого внесено відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацію ч.1 ст. 186 КК України, по факту того, що 10.09.2020 близько 18-05 год невідома особа відкрито викрала із сумки малолітнього ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy А-7», IMEI: НОМЕР_3 з сімкартою мобільного оператора «Водафон» чим спричинила його матері ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 4000 грн. (т.1 а.п.47);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2020, згідно якого ОСОБА_10 під час проведення впізнання на Фото №1, впізнав особу, яка викрала у нього мобільний телефон «Samsung Galaxy А-7». Згідно довідки на Фото №1 був зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.п. 57-60);

- протоколом огляду предмету DVD-R диску від 22.09.2020 з написом «10.09.2020 Хмільники», на якому міститься файл відеозапису з назвою «А16_5400», з якого вбачається наступне. Зверху зліва знаходиться датування початку відеозапису а саме: 2020-09-10 о 17 год. 53 хв.47 сек. На даному відеозаписі послідовно зафіксовані такі події: ОСОБА_7 , одягнений в футболку чорного кольору, штани чорного кольору та кросівки чорного кольору, на голові - окуляри чорного кольору, йде за малолітнім ОСОБА_10 , який рухається на самокаті, тримаючи на лівому плечі сумку на шлейці чорного кольору. ОСОБА_10 неодноразово змінює напрямок руху на самокаті, а вказаний чоловік весь час слідує за ним. Далі чоловік підходить близько до ОСОБА_10 , простягає свою праву руку до сумки останнього, щось дістає з його сумки і кладе собі в карман своєю правою рукою і переходить пішохідний перехід. А ОСОБА_10 , побачивши це, глянув на ОСОБА_7 , поїхав за ним та позвав мати - ОСОБА_9 , яка швидко підійшла. Він одразу розказує мамі і вказує своєю рукою в напрямку ОСОБА_7 . На відео видно, що ОСОБА_7 бачив, що його дії викриті малолітнім ОСОБА_10 і швидко покинув місце події, попрямувавши через пішохідний перехід. Йдучи, повертав назад голову в бік ОСОБА_10 (т.1 .а.п.62-69);

- висновком експерта №2602/20-25 від 08.10.2020 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0003510, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону торгівельної марки «Samsung Galaxy А7», моделі SM- A700HZWDSEK, індивідуальний ідентифікаційний номер ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ; має обсяг внутрішньої пам`яті -16 Гб, обсяг ОЗУ 2 Гб, бувшого в експлуатації, з урахуванням зносу, при умові, що на дату оцінки виріб був у задовільному, придатному для подальшого використанні стані, за умови правильного виконання вимог з його утримання, догляду, збереження, поточного ремонту та інші, передбачених в інструкції (правилах) по його використанню, станом на 10.09.2020, могла становити 2333 гривні 17 коп. (т.1. а.п. 70-73).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Більш того, сторона захисту не клопотала про визнання певних доказів недопустимими, а суд вважав, що всі досліджені судом докази належними та допустимими.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , показам потерпілої ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_10 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки пояснення обвинуваченого, покази потерпілої та вказаного свідка містяться у вироку суду, і їм надано належну оцінку, з якою погоджуться колегія суддів.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої ОСОБА_9 , а також свідка ОСОБА_10 узгоджуються між собою, а також з іншими доказами, а саме : протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2020, протоколом огляду предмету DVD-R диску від 22.09.2020 з написом «10.09.2020 Хмільники», на якому міститься файл відеозапису з назвою «А16_5400», висновком експерта №2602/20-25 від 08.10.2020.

Водночас, саме вказаними доказами спростовуються показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо непричетності до подій даного кримінального правопорушення.

Твердження обвинуваченого про те, що потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 його обмовляють, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вони із ОСОБА_7 раніше не були знайомі, що підтвердив особисто під час апеляційного розгляду обвинувачений, і малолітній свідок ще до звернення в поліцію повідомив потерпілій - матері, хто і коли в нього викрав телефон.

Крім того, потерпіла та свідок були безпосередньо допитані судом першої інстанції в присутності обвинуваченого та його захисника, свідок був попереджений про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 не викрадав у ОСОБА_10 мобільний телефон, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні суду першої інстанції, а також протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2020 року, згідно якого ОСОБА_10 під час проведення впізнання на Фото №1, впізнав особу, яка викрала його мобільний телефон «Samsung Galaxy А-7». Згідно довідки на Фото №1 був зображений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.п. 57-60) та протоколом огляду предмету DVD-R диску від 22.09.2020 з написом «10.09.2020 Хмільники», на якому міститься файл відеозапису з назвою «А16_5400» (т.1 а.п.62-69).

Більш того, особисто обвинувачений також підтвердив, що у вказаний на відеозаписі «А16_5400» час він перебував на місці події.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку відеозапису з DVD-R диску від 22.09.2020 з написом «10.09.2020 Хмільники», на якому міститься файл відеозапису з назвою «А16_5400», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний відеозапис було досліджено безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності обвинуваченого та його захисника, і суд першої інстанції надав йому належну оцінку у вироку суду, з якою колегія суддів погоджуться, оскільки при підготовці до апеляційного розгляду такод було вивчено відеозапис подій, які містяться на вказаному диску.

Так, у вироку суду зазначено, що дослідивши вказаний відеозапис безпосередньо в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що на ньому чітко зафіксовано подію викрадення ОСОБА_7 предмету з сумки ОСОБА_10 . Даним відео повністю підтверджується, як цілеспрямованість переслідування ОСОБА_7 малолітнього ОСОБА_10 , так і показання потерпілої та свідка щодо обставин відкритого викрадення майна ОСОБА_7 з сумки ОСОБА_10 ..

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкції статті, за якою його засуджено. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, як вбачається з досудової доповіді Богунського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області від 15.02.2021 року ОСОБА_7 характеризується як особа з дуже високою ймовірністю вчинення повторного правопорушення, а тому призначення йому покарання без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства ( т.1 а.п.42-45).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Цивільний позов потерпілої вирішено у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, з урахуванням принципу розумності та справедливості.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в резолютивній частині оскаржуваного вироку не зазначено про стягнення у відшкодування матеріальної шкоди 2333,17 грн. на користь потерпілої. Проте, у вказаній частині вказаний вирок не оскаржувався ніким, а тому не переглядається.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: