ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2025 Справа №607/17106/24 Провадження №1-кп/607/101/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000957 від 15 квітня 2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, РНОКПП НОМЕР_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Так, при невстановлених слідством обставинах, місці та часі у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння, зберігання, а також збут осколкової ручної гранати Ф-1 у сукупності із запалом УЗРГМ, яка придатна до вибуху та являється боєприпасом.

З метою реалізації свого злочинного умислу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах місці та часі, ОСОБА_3 в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 662 від 21 серпня 1998 року (в редакції від 11.10.2011) та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року (в редакції від 29.10.2020), незаконно придбав осколкову ручну гранату Ф-1 у сукупності із запалом УЗРГМ, яка придатна до вибуху та являється боєприпасом, та без передбаченого законом дозволу та маючи злочинний умисел, спрямований на подальший збут вказаного боєприпасу став незаконно його зберігати.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та її небезпеку, 16.04.2024, близько 15:30 год, ОСОБА_3 , діючи умисно, перебуваючи по вул. Микулинецька, неподалік будинку № 40 в м. Тернополі, маючи в наявності заздалегідь незаконно придбану осколкову ручну гранату Ф-1 у сукупності з запалом УЗРГМ, яка придатна до вибуху та являється боєприпасом, незаконно збув її ОСОБА_6 , за що отримав від останнього грошові кошти в сумі 2500 (дві п?ятсот) гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбаченеч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання, збут боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та часі, у ОСОБА_3 , виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не вдалось, у невстановленому місці, ОСОБА_3 , без передбаченого законом дозволу придбав десять патронів калібру 7,62 мм, які являються боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї та придатні до стрільби, після чого, переніс їх до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де і зберігав.

Надалі, 10.06.2024, в ході проведення санкціонованого обшуку по АДРЕСА_1 , працівниками Тернопільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, було виявлено та вилучено десять патронів калібру 7,62 мм, які являються боєприпасами і придатні до використання.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Цивільного Кодексу України, види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом. Частина 1 статті 263 Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання. передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання, зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам-загального статусу, виданий бути не може.

Таким чином, ОСОБА_3 , не маючи будь-якого дозволу на такі дії, придбав, зберігав та носив бойові припаси, чим порушив вимоги Постанови Верховної Ради України № 2471 ХІ від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 з наступними змінами та доповненнями.

Отже, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

2. Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_4 підтримав обвинувачення в повному обсязі за ч. 1 ст. 263 КК України, вважаючи всіма поданими доказами винуватість ОСОБА_3 у вчиненні даних кримінальних правопорушень доведеною.

З врахуванням даних щодо особи обвинуваченого, зокрема те, що за місцем проживання характеризується позитивно, є учасником бойових дій, має нагороди, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставин справи, наявності обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та наявності обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину повторно, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням 1 року та 5 місяців іспитового строку та поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

3. Позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що обставини викладені у обвинувальному акті відповідають дійсності. Просив його суворо не карати та запевнив суд, що став на шлях виправлення та в подальшому не буде вчиняти подібних дій. Крім того, вказав, що на сьогодні його стан здоров`я погіршився, у зв`язку з проходженням військової служби, зокрема у місцях ведення активних бойових дій.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просила врахувати, що обвинувачений повністю визнав вину та щиро розкаявся, особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а відтак просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

4. Вирішення питання щодо проведення судового розгляду кримінального провадження у відповідності до приписів ч. 3 ст. 349 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

5. Статті (частини статті) КК України, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 263 КК України -носіння, зберігання, придбання, збут бойових боєприпасів без передбаченого законом дозволу.

6. Мотиви призначення покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За частиною 2 ст. 60 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно з ст. 12 КК України відносяться до тяжких, конкретні обставини справи, особу винного, який є учасником бойових дій, нагороджений почесним нагрудним знаком Головнокомандувача Збройних сил України «Золотий хрест», за місцем проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, а також його стан здоров`я, проходження ним військової служби у в/ч НОМЕР_1 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При цьому суд не враховує обставину, яка обтяжує покарання, зазначену прокурором в судовому засіданні, а саме вчинення злочину повторно, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

У даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, не інкримінував ОСОБА_3 вчинення злочину повторно, цієї обставини також не зазначено в обвинувальному акті, тому суд дійшов до переконання про відсутність підстав враховувати при призначенні обвинуваченому покарання факт вчинення ним злочину потворно як обставини, що обтяжує його покарання, оскільки вона може погіршити його становище.

На підставі наведеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі. Однак, з врахуванням тяжкості вчинених злочинів, особи винного, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

Також з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, на нього слід покласти передбачені ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_3 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов язків, передбачених ст. 76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Крім того, у кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати за проведення: судової вибухотехнічної експертизи від 23.04.2024 № СЕ-19/120-24/4761-ВТХ в розмірі 3029,12 гривень; судової експертизи зброї від 14.06.2024 № СЕ-19/120-24/6936-БЛ в розмірі 3029,12 гривень, які суд вважає слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому за даними кримінальними правопорушеннями покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період дії іспитового строку наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 за місцем проходження засудженим військової служби, а в разі його звільнення з військової служби на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Речові докази, після набрання вироком законної сили, а саме:

- осколки гранати Ф-1, які поміщено у полімерне упакування горловина якого опечатана полімерною пломбою за № 7651552 та згідно квитанції № 015802 передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області знищити;

- 5 патронів, 5 куль, та 5 гільз, що є складовими частинами 5 демонтованих в ході дослідження патронів, які поміщено у полімерне упакування горловина якого опечатана полімерною пломбою за № L87383781 та згідно квитанції № 010364 передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні:

- судової вибухотехнічної експертизи від 23.04.2024 № СЕ-19/120-24/4761-ВТХ в розмірі 3029,12 гривень;

- судової експертизи зброї від 14.06.2024 № СЕ-19/120-24/6936-БЛ в розмірі 3029,12 гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1