Номер провадження: 11-сс/813/1455/25
Справа № 501/1667/25 1-кс/501/534/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області від 30.05.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000342 від 09.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області від 309.05.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт із забороною володіти, користуватися та розпоряджатися, на майно, яке було виявлено та вилучено у ОСОБА_7 21.05.2025 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зазначене в резолютивній частині судового рішення.

Рішення мотивоване тим, що вилучені в ході проведення обшуку речі та документи є речовими доказами злочину, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, можливість втрати слідів злочину, з метою збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, перетворення, відчуження та проведення ланки судових експертиз, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для арешту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді власник майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було розглянуто не в повному обсязі питання щодо пропорційності проведення обшуку та подальшого накладання арешту відповідно до мети кримінального провадження, ризиків та перешкод, що можуть утворитись через дії або бездіяльність з боку керівництва ЖБК «Чорномор» - від Голови правління ОСОБА_7 та інших членів правління.

Районним судом не було встановлено, що обшук та подальший арешт документів, штампів/печаток є єдиним доцільним заходом отримання та збереження для матеріалів, що представляють інтерес для органів досудового розслідування під час розслідування кримінального правопорушення. Також не було встановлено, що у керівництва ЖБК «Чорномор» с злісний намір переховувати від слідства та/або знищувати документацію, що регламентує та підтверджує законну неприбуткову господарську діяльність ЖБК «Чорномор», а також штампи/печатки, що у свою чергу створить перешкоду під час розслідуванні кримінального правопорушення.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та зняти з арешту майно (документи, штампи/печатки та повернути власнику ЖБК «Чорномор» в особі Голови правління ОСОБА_7 на відповідальне зберігання.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, власника майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів судової справи слідчим відділом ВП №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000342 від 09.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 09.04.2025 р. до ЄРДР внесені відомості за заявою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що невідомі особи під приводом збору грошових коштів для сплати комунальних послуг заволоділи його грошовими коштами на суму 7802 гривні.

Відповідно до даних протоколу допиту свідка ОСОБА_10 вона була обрана новою головою ЖБК «Лазурна-1» в якому до неї займала цю посаду ОСОБА_7 16.12.1961 року. 06.05.2024 вона дізналась, що ОСОБА_7 створила ЖБК «Чорномор» та почала поширювати між мешканцями будинку АДРЕСА_2 договори та розрахункові книжки по сплаті комунальних послуг на розрахунковий рахунок ЖБК «Чорномор» НОМЕР_1 «Укрсиббанк» , згодом ОСОБА_10 стало відомо про заборгованість жильців будинку по сплаті комунальних послуг, самостійно направивши запити до комунальних підприємств а саме: КП «Чорномоськводоканал»: КП «Чорномоськтеплоенерго». ФОП « ОСОБА_11 ». у зв`язку з цим вона дізналась про відсутність договорів між комунальними підприємствами та ЖБК «Чорномор».

Вказані обставини, зокрема про відсутність у ЖБК «Чорномор» приймати оплату за комунальні послуги, підтверджуються відповідями комунальних підприємств «Чорноморськводоканал», «Чорноморськтеплоенерго».

Єдиною підставою отримувати грошові кошти від мешканців будинку ЖБК «Чорномор», починаючи з вересня 2024 року, є надання послуг з вивозу сміття, оскільки між ТОВ «ТВ-СЕРРУС» та ЖБК «Чорномор» був укладений договір на вивіз сміття 01.09.2024 року, що підтверджується відповіддю №15 від 18.04.2025 р.

Між Обслуговуючим кооперативом ЖБК «Чорномор» в особі голови ОСОБА_7 , яка діє на підставі Статуту та деякими мешканцями багатоквартирного будинку за адресою: Одеська область, Одеський р-н, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, буд. 1, також були укладені договори відносин власників квартир та Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Чорномор». Відповідно до розділу 3 «Права сторін щодо здійснення управління ЖБК» та згідно до п. 4.2.10 «не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, сплачувати у повному обсязі вартість спожитих житлово-комунальних послуг, платежі і внески, встановлені статутними органами ЖБК, вартість управління та утримання спільного майна.»

Відповідно до даних квитанцій, ОК «ЖБК «Чорномор» виставляє вимоги про оплату переліку комунальних послуг, що включає Квартплату, опалення, абонплата, вода та обслуговування ліфтів, і потерпілі вносили оплату на користь ОК «ЖБК «Чорномор».

В ході проведення огляду предмета, а саме роздруківки руху грошових коштів по рахунку НОМЕР_1 «ЖБК Чорномор» за період з 01.01.2024 року по 17.04.2025 р. встановлено, що у вказаний період здійснювались зарахування з позначкою в графі «призначення платежу» - «оплата за комунальні послуги, вул.. Лазурна, б. 1.»; та переведення коштів з рахунку з позначкою в графі «призначення платежу» - « переказ власних коштів»; «перерахування зарплати на картки»; «погашення заборгованості»; «оплата консультування з питань інформації»; за послуги згідно рахунк-факт», «заробітна плата та аванси»; «податок з дох.найман.».

Крім викладених доказів, обставини, зазначені у клопотанні доведені заявами потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколами допиту потерпілих, договори потерпілих з ОК «ЖБК «Чорномор».

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а підставою для арешту майна, є те, що виявлені та вилучені на підставі ухвали слідчого судді в ході обшуку речі та документи мають значення для кримінального провадження, оскільки підтверджують факт отримання грошових коштів ОСОБА_7 на рахунок ЖБК «Чорномор», відкриття рахунку в АТ «Украсіббанк» для ЖБК «Чорномор», проведення операцій з передачі грошових коштів членами кооперативу «Чорномор». Разом з цим, вилучені речі та документи пов`язані із розслідуваним злочином, оскільки підтверджують здійснення діяльності ЖБК «Чорномор», та подальше нарахування платежів за комунальні послуги ЖБК «Чорномор» здійснюється через укладені договори між мешканцями будинку за адресою: Одеська область, Одеський р-н, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, буд. 1 та ЖБК «Чорномор».

Колегія суддів зазначає, що вилучення печаток, чорнових записів обґрунтовано необхідністю проведення експертного дослідження, вилучення відомостей на виплату грошових коштів обґрунтовується тим, що саме вказаними відомостями підтверджується рух грошових коштів з рахунку ЖБК «Чорномор», вилучення розрахункової книжки квартировинаймача оплати за комунальні послуги на ім`я ОСОБА_17 підтвердження нарахування та в подальшому сплати мешканцями ЖБК «Чорномор» грошових коштів на рахунок ЖБК «Чорномор», вилучення копій заяв на ім`я ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтвердження, що ЖБК «Чорномор» наймала працівників для виконання певних робіт, вилучення протоколів установчих зборів підтверджуючі документи, на основі яких ЖБК «Чорномор» розпочав свою діяльність, вилучення конверту та листа від ОСОБА_20 підтвердження того, що ЖБК «Чорномор» уклала договір для здійснення обслуговування ліфтів, однак не надала жодних підтверджуючих документів для здійснення вказаної послуги.

Слід зазначити, що всі вилучені речі та документи використовуються ЖБК «Чорномор» під час здійснення діяльності.

Отже вилучені документи, чорнові записи, виписки, після проведення усіх необхідних слідчих дій, можуть бути використані як факт доказу чи обставин, що наразі встановлюється під час досудового розслідування.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вилучені речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто вилучені речі містять ознаки речових доказів.

З огляду на вищевикладене, зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чорноморського міського суду Одеської області від 30.05.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000342 від 09.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4