№ 1-кп/317/509/2025
№ 317/4313/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000031 у відношенні: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, молодшого інспектора ВНБ БВК-99, раніше не судимого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 368 КК України.

Прокурором в підготовчому судовому засіданні подане письмове клопотання про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки на даний момент продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисниця обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 заперечила проти клопотання прокурора та просила суд змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, виходячи з наступного.

Ризики, наведені прокурором у клопотанні, не підтверджені жодним доказом та на даний час, фактично, вже не існують.

Так, ризик ухилення ОСОБА_5 від суду не може вважатись підтвердженим в даному кримінальному провадженні, оскільки єдиною, наведеною у клопотанні прокурора, підставою для його існування, зазначено тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним.

Такий підхід не відповідає як засадам кримінального провадження, що визначені в КПК України, так і практиці Європейського Суду з прав людини, який послідовно у своїй практиці зазначає, що тяжкість можливого покарання хоча і є важливим елементом, який має бути врахований судом при обранні запобіжного заходу, але не може бути єдиною підставою для цього. Крім того, важливість такої обставини для кожного кримінального провадження є такою, що зменшується з часом.

ОСОБА_5 з народження постійно проживає в селі Біленьке Запорізького району Запорізької області разом з великою сім`єю: матір`ю, батьком, дружиною та дітьми. Вказане свідчить про наявність у нього сталих соціальних зв`язків. Також ОСОБА_5 після поранення його батька при здійсненні ним відсічі російської збройної агресії проти України, фактично є єдиним чоловіком в сім`ї і тільки він на даний час здатний забезпечити її утримання та виконувати роботи по господарству. В контексті цього ризику захисниця просила суд врахувати також те, що ОСОБА_5 успішно закінчив два навчальні заклади, в яких отримав дві професії.

Крім того, через введений в Україні воєнний стан та закриття кордонів для чоловіків, ОСОБА_5 не зможе покинути територію України для ухилення від суду, що також просила врахувати захисниця.

Ризик впливу ОСОБА_5 на свідків у даному кримінальному провадженні, який наведено у клопотанні, за своєю суттю є припущенням сторони обвинувачення, адже прокурором до матеріалів клопотання не додано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 якимось чином намагався впливати на свідків.

Також в даному кримінальному провадженні не підтверджена жодним з доказів наявність такого ризику, як можливість вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше не судимий та ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, завжди був законослухняною людиною.

Враховуючи викладене, захисниця просила суд відмовити прокурору в задоволенні його клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати ОСОБА_5 інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що буде в повній мірі відповідати обставинам даного кримінального провадження та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більш детально доводи захисниці наведені в письмових запереченнях, зміст яких, разом з доданими доказами, досліджено судом.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав свою захисницю та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт. Зазначив, що він не має наміру покидати село Біленьке та будь-яким чином впливати на свідка. Пояснив, що він вже звільнений з посади молодшого інспектора ВНБ. Крім того, Біленьківська виправна колонія № 99, де він раніше працював, нещодавно була знищена бомбовим ударом, що також виключає можливість його впливу на свідка.

Суд, розглянувши клопотання та вислухавши учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ч. 1 ст. 183 КПК України.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років, може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Діяння, скоєння яких інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , відносяться до нетяжкого (ч. 1 ст. 368 КК України) та тяжкого (ч. 2 ст. 307 КК України) злочинів. За кожен з цих злочинів передбачено основне покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. При цьому, санкція ч. 2 ст. 307 КК України визначає таке покарання як безальтернативне. Міра покарання у вигляді позбавлення волі за вказаною нормою становить від 6 до 10 років, що відповідає приписам п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, наведених у клопотанні прокурора, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено судом вище, санкціями статей Кримінального Кодексу України, вчинення яких інкримінується обвинуваченому, встановлене покарання, міра якого, у разі доведення прокурором вини ОСОБА_5 у пред`явленому обвинуваченні, є безальтернативною в частині виду призначеного покарання та становить від 6 до 10 років позбавлення волі. Таке суворе покарання, на думку суду, створює обґрунтований ризик ухилення ОСОБА_5 від суду. В цьому контексті суд вважає необхідним зазначити, що наявність у обвинуваченого родини та стійких соціальних зв`язків хоч і суттєво зменшує зазначений ризик, але не виключає його повністю. Подібним чином суд оцінює й доводи захисниці та самого обвинуваченого щодо неможливості покинути територію України як підстави, що виключає ризик ухилення від суду, оскільки переховуватись від суду можна й на території України.

Таким чином суд вважає доведеним в даному кримінальному провадженні ризик ухилення обвинуваченого від суду, встановлений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд не може погодитись з доводами захисниці щодо відсутності в даному кримінальному провадженні такого ризику, як можливість впливу обвинуваченого на свідка, виходячи з наступного.

Згідно з відомостями, наведеними в реєстрі матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, єдиним свідком у ньому є засуджений ОСОБА_6 . Саме позаслужбових зв`язків ОСОБА_5 з цим засудженим стосується обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК України, а обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК України стосується можливого передання обвинуваченим наркотичних засобів цьому засудженому.

Статтею 23 КПК України встановлено принцип безпосередності дослідження доказів. Показання свідка, відповідно до частини першої цієї статті, суд отримує усно, а ті показання свідка, які були отримані в інший спосіб (наприклад, під час допиту на досудовому слідстві) не можуть бути прийняті судом як докази.

Вказані обставини, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження надійшло до суду з обвинувальним актом нещодавно (29 серпня 2025 року) і в ньому призначене лише перше підготовче засідання, в якому допитати свідка неможливо, свідчать про наявність ризику впливу ОСОБА_5 на свідка ОСОБА_6 .

При цьому суд не може погодитись з доводами захисниці в цьому зв`язку, оскільки така категорія як «ризик» має імовірнісний характер і не завжди може підтверджуватись такими прямими доказами, як зафіксовані факти впливу на свідка, відсутність яких констатується захисницею.

Таким чином, на даній стадії кримінального провадження суд констатує наявність ризику незаконного впливу на свідка ОСОБА_6 з боку обвинуваченого ОСОБА_5 . Цей ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України як такий, існування якого обумовлює можливість застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні.

В той же час, суд повністю погоджується з доводами захисниці щодо відсутності в даному кримінальному провадженні ризику вчинення ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення, оскільки він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а матеріали справи не містять жодного доказу того, що відносно нього було відкрите будь-яке інше кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, судом в даному кримінальному провадженні встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено приписами ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини та утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутацію та наявність судимостей; дотримання обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, які були застосовані до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру або обвинувального акту у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа а також наявність вагомих доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності та в поєднанні з оцінкою ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_5 на даній стадії кримінального провадження неможливо застосувати такий запобіжний захід, як особисте зобов`язання, оскільки він не здатний запобігти наявним ризикам. Взяття обвинуваченого ОСОБА_5 на поруки його матір`ю та дружиною, про що зазначено захисницею в запереченнях проти клопотання прокурора, на даний час також не здатне виключити в повній мірі ризик впливу обвинуваченого на свідка. За таких же підстав до ОСОБА_5 не може бути застосований такий запобіжний захід, як домашній арешт, оскільки він не може повністю виключити ризики, встановлені судом.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи клопотання прокурора та необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший, більш м`який запобіжний захід, на даній стадії кримінального провадження не в змозі запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

При цьому суд, враховуючи доводи обвинуваченого та його захисниці в поєднанні з доказами, які характеризують особу обвинуваченого та з тією обставиною, що розмір застави має відповідати рівню доходів особи та не може бути визначений таким чином, щоб унеможливити її сплату, вважає можливим зменшити розмір застави, визначений раніше слідчим суддею. На думку суду сума у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатньою для забезпечення даного кримінального провадження у разі її внесення обвинуваченим або іншою особою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178 та главою 27 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів до 31 жовтня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Запорізькій області.

Обвинувачений або заставодавець має право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступні обов`язки:

1) прибувати до суду із визначеною періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;

4) утримуватись від спілкування зі свідком ОСОБА_6 .

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документа із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Запорізькій області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суддю Запорізького районного суду Запорізької області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити за місцем утримання обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1