ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/816/25 Справа № 201/3577/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0000380 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_8 , погоджене прокурором Селідовського відділу Покровського окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000380 від 18.02.2025 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Накладено арешт у кримінальному провадженні №0000380 від 18.02.2025 року, на тимчасово вилучене 24.03.2025 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме мобільний телефон ZTE Blade V50, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , sim-картка НОМЕР_3 .

Слідчий суддя зазначив, що клопотання слідчого підлягає задоволенню. На час розгляду клопотання доведено, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 КПК України, оскільки вказане майно може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та може бути використане як доказ факту протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила в ухвалу слідчого судді в скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Вказує, що слідчим суддею було порушено строк розгляду клопотання про накладення арешту.

Зазначає, що вилучене майно було вилучено з порушенням закону, з порушенням права на захист.

Докази підозри, які представила сторона обвинувачення нічим не підтверджені, є безпідставними. Зазначає, що не було проведено жодних експертиз.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 , та підозрюваного ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Прокурор в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, даних про поважність причини неявки до суду не надходило. Отже колегія суддів, відповідно до приписів ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності прокурора.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема, арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Положеннями ч.ч. 1, 2, 5, 6 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на виявлене та вилучене в ході проведення обшуку житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , майно, слідчий суддя посилався на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою забезпечення збереження речових доказів, є необхідність накладення арешту на вищезазначене майно. При цьому, слідчий суддя зазначив, що арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника та володільця зазначеного майна.

З такими висновками погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні СВ 2 управління (з дислокацією у м.Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000380 від 18.02.2025 року, за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

24 березня 2025 року під час обшуку, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2025 року, за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено: мобільний телефон ZTE Blade V50, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із Sim-картою НОМЕР_4 та Sim-картою НОМЕР_3 .

24 березня 2025 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України.

24 березня 2025 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Постановою слідчого від 24 березня 2025 року мобільний телефон ZTE Blade V50, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 із Sim-картою НОМЕР_4 та Sim-картою НОМЕР_3 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000380 від 18.02.2025 року, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно (а.с.1-3) вбачається, що ним порушується питання про накладення арешту на вищевказане майно, оскільки вилучений мобільний телефон зберіг на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та на підставі ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні та наразі виникла потреба у накладенні на майно арешту.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а підставою для арешту вказаного майна є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучений транспортний засіб може містити сліди злочину, а також інші відомості, які в подальшому можуть мати доказове значення для досудового розслідування.

Доводи захисника не заслуговують на увагу та спростовуються наданими матеріалами клопотання, зважаючи на встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, що містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно може містити відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження та може бути використане як доказ факту протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки вони недоведені та спростовуються матеріалами справи.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4