Справа № 953/2004/25
Провадження № 1-кп/953/666/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань Київського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 від 16.01.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Слатине Дергачівського району Харківської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15.01.2025 року приблизно о 20:30 ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Hyundai Sonata», держаний номерний знак НОМЕР_1 , виїжджала з прилеглої території біля будинку № 29-А по вул. Ярослава Мудрого в місті Харкові на проїзну частину цієї ж вулиці. Під час виїзду на дорогу обвинувачена, діючи з необережності, всупереч вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України (далі також ПДР), не надала переваги в русі автомобілю «Ford Mustang», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався головною дорогою від вул. Григорія Сковороди у напрямку вул. Алчевських. Внаслідок цього відбулося зіткнення транспортних засобів, і водій автомобіля Ford Mustang ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритої тупої травми грудної клітини із переломами 8, 9, 10 ребер справа та 10, 11 ребер зліва, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи № 12-14/80-А/25 від 11.02.2025 року.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю і повідомила суду такі обставини. 15.01.2025 року приблизно о 20:40 год. вона виїжджала з прилеглої території неподалік банку на вул. Ярослава Мудрого у м. Харкові. Бачила автомобіль «Ford Mustang», що рухався головною дорогою від вул. Григорія Сковороди у напрямку вул. Алчевських. Не надала дороги цьому авто, оскільки не розрахувала час: вважала, що «Ford Mustang» ще досить далеко, і вона встигне виїхати з прилеглої території. Тому продовжила рух і допустила зіткнення з зазначеним автомобілем. Після ДТП ОСОБА_4 було заблоковано у транспортному засобі, оскільки двері заклинило, її діставали рятувальники. Потім їх разом із потерпілим каретами швидкої медичної допомоги було доставлено до лікарні. Вона внаслідок ДТП отримала травму у виді вивиху плечового суглоба. Обвинувачена, з її слів, після події телефонувала ОСОБА_6 , цікавилася здоров`ям потерпілого, проте питання відшкодування шкоди вони не обговорювали.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив такі обставини. 15.01.2025 року він, керуючи автомобілем Ford Mustang, державний номерний знак НОМЕР_2 , прямував від вул. Григорія Сковороди до вул. Алчевських у м. Харкові. Дотримувався всіх правил дорожнього руху, у тому числі не перевищував дозволеної швидкості. Рухався у своїй смузі по вул. Ярослава Мудрого. Коли потерпілий наближався до виїзду з двору, із прилеглої території раптом виїхав автомобіль «Hyundai Sonata», держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 . За словами ОСОБА_6 , обвинувачена виїхала різко, намагаючись перетнути його смугу руху та повернути. Потерпілий натиснув на гальма, проте уникнути зіткнення транспортних засобів не вдалося через надто коротку дистанцію між ними. Унаслідок ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, і разом із водійкою іншого авто їх було доставлено до лікарні. У подальшому обвинувачена цікавилася станом його здоров`я, проте завдану шкоду не відшкодувала. Потерпілий висловив позицію про призначення ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки і звільнення від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Повністю підтримав свій цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, просив задовольнити його у повному обсязі.

За результатами допиту обвинуваченої у судовому засіданні, проведеного за участю захисника, суд переконався, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, і повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення у зазначені в обвинуваченні час, місці і спосіб. Цих обставин не оспорює також потерпілий та інші учасники судового провадження, і суд не має жодних сумнівів у добровільності й істинності їх позицій.

Враховуючи наведене суд, з`ясувавши думку учасників процесу щодо порядку судового розгляду, роз`яснив їм процесуальні наслідки застосування скороченої процедури, передбаченої ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, що у цьому разі вони будуть позбавлені можливості оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, а також оскаржувати вирок до суду вищої інстанції з підстав недослідження судом доказів.

За таких обставин суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і розглядає справу у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілого, дослідженням даних, що характеризують особу ОСОБА_4 , окремих процесуальних рішень у справі і доказів на підтвердження цивільного позову.

Суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення. За таких обставин суд констатує порушення обвинуваченою як особою, котра керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, передбачених п. 10.2 ПДР, що призвело до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Такі дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченій виду, міри покарання і порядку його відбування, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як унормовано п. 3 ч. 1 ст. 65 цього Кодексу, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно з частиною 2 цієї статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобігання новим кримінальним правопорушенням.

Призначаючи ОСОБА_4 захід примусу, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, і обставин, які б підвищували суспільну небезпеку скоєного у межах даної кримінально-правової кваліфікації, за результатами судового розгляду не встановлено.

Бере суд до уваги і дані про особу ОСОБА_4 , котра раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягувалася, не має негативних характеристик за місцем проживання, офіційно не працевлаштована, неповнолітніх дітей чи інших непрацездатних утриманців не має, на диспансерних наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, не є особою з інвалідністю.

Як обставину, що пом`якшує покарання, суд відповідно до ст. 66 КК України щире каяття ОСОБА_4 .

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання, за результатами судового розгляду не встановлено.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено такі альтернативні основні покарання:

-штраф від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-або виправні роботи на строк до двох років;

-або арешт на строк до шести місяців;

-або обмеження волі на строк до трьох років.

Крім цього, законодавець визначає як обов`язкове додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 є єдиним винуватцем ДТП, внаслідок якої завдано серйозної шкоди здоров`ю потерпілого і спричинено матеріальні збитки у великому розмірі, суд не вважає за можливе призначити їй найбільш м`яке покарання у виді штрафу.

Водночас захід примусу у виді виправних робіт згідно з ч. 1 ст. 57 КК України відбувається за місцем роботи засудженого. За своєю правовою природою це покарання полягає у здійсненні відрахувань із заробітку особи впродовж строку та у частці, визначених законом і судом. Отже, виправні роботи не може бути застосовано щодо ОСОБА_4 , оскільки вона офіційно не працевлаштована.

Виходячи з наведеного суд вважає за необхідне обрати обвинуваченій захід примусу у виді обмеження волі. Оскільки ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення вперше, до адміністративної відповідальності не притягувалася, у скоєному повністю визнала провину, щиро розкаялася, й обставин, що обтяжують покарання, у справі не встановлено, суд визначає строк основного покарання у мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України і ч. 2 ст. 61 зазначеного Кодексу. З цих же підстав суд призначає ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний термін.

Положення ст. 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями у справах даної категорії при призначенні покарання, у тому числі у виді обмеження волі, звільнити винну особу від його відбування з випробуванням за наявності підстав для висновку про можливість виправлення винного без відбування заходу примусу.

З огляду на те, що вчинений ОСОБА_4 злочин є нетяжким, скоєний з необережності, не завдав непоправних наслідків, відсутні обставини, які б підвищували тяжкість діяння у межах даної кримінально-правової кваліфікації, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання. Зазначене, з урахуванням також позиції у судовому засіданні прокурора, потерпілого та його представника про застосування щодо ОСОБА_4 ст. ст. 75, 76 КК України, дає підстави для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком мінімальної тривалості з покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, необхідних для забезпечення належного контролю поведінки ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_6 пред`явив у кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченої та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі також ПрАТ СК «УСГ») про відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди. У позовній заяві потерпілий просить стягнути на його користь:

-із ПрАТ СК «УСГ» - відшкодування майнової шкоди, завданої діями ОСОБА_4 , у порядку страхової виплати за полісом ОСАГО № у межах компенсації витрат на відновлення майна потерпілого у розмірі 160 000 грн.;

-із ПрАТ СК «УСГ» - відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого, та витрат на лікування у порядку страхової виплати за полісом ОСАГО № у розмірі 115 000 грн.;

-з ОСОБА_4 різницю між сумою фактично завданої ОСОБА_6 матеріальної шкоди і розміром страхової виплати за полісом ОСАГО № у сумі 996 650 грн. 17 коп.;

-з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн.;

-з ОСОБА_4 відшкодування втраченої вигоди у зв`язку з неможливістю ОСОБА_6 під час перебування на лікуванні у зв`язку з отриманими у ДТП тілесними ушкодженнями здійснювати повноцінну підприємницьку діяльність у період з 15.01.2025 року до 19.02.2025 року у розмірі 66 333 грн.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із такого.

У ч. 1 ст. 128 КПК України законодавець надає потерпілому право пред`явити у кримінальному провадженні цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Як унормовано у частині 5 цієї ж статті, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими КПК України. Водночас якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За вимогами частин 3 і 4 статті 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наведені нормативні положення є складовими змагальності сторін як однієї з основних засад цивільного судочинства.

Кримінальне провадження згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України також здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. За приписами частини 6 зазначеної статті суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Іншою загальною засадою як кримінального, так цивільного судочинства є диспозитивність, зміст якої розкрито у ст. 26 КПК України і статті 13 ЦПК України відповідно.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні на підставі частини 3 згаданої статті вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами і віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Диспозитивність цивільного судочинства у розумінні ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах відповідно до частини 2 наведеної вище статті не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це потрібно для захисту інтересів неповнолітніх або малолітніх осіб, осіб, визнаних судом недієздатними, або дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як унормовано ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу (далі ЦК) України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на підставі ст. 22 ЦК України має право на їх відшкодування. У розумінні частини 2 цієї статті збитками є:

1)витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)доходи, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року

№ 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком у розумінні ст. 6 Закону № 1961-IV є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку відшкодування завданої потерпілому шкоди згідно з п. 22.1 ст. 22, п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV здійснюється у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, на підставах та у порядку, встановлених законом і договором страхування. Порядок укладення відповідних договорів унормовано ст. 17 Закону № 1961-IV. Як визначено у п. п. 1.8 ст. 1 згаданого нормативного акта, єдиною форма внутрішнього договору страхування, що посвідчує його укладення, є страховий поліс.

У статті 35 Закону № 1961-IV регламентовано дії потерпілого чи іншої особи, котра має право на страхове відшкодування, необхідні для його отримання. Зокрема, потерпілий має протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подати страховику заяву про страхове відшкодування встановленого цією правовою нормою змісту. Серед іншого, відповідна заява повинна містити зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування шкоди, інформацію, що її підтверджує (за наявності), і відомості про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих.

На підставі п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у його здійсненні. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про відповідне відшкодування розглядався у судовому порядку.

Дійсно, відповідно до правозастосовчих орієнтирів, сформульованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), попереднє звернення потерпілого до страховика з заявою про здійснення страхового відшкодування не є обов`язковою передумовою пред`явлення до нього цивільного позову про компенсацію шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини особи, відповідальність якої застраховано. Потерпілий вправі звернутися безпосередньо до суду з позовом до страховика про здійснення відповідного відшкодування у межах річного строку.

Разом із тим, позовні вимоги мають бути обґрунтованими, тобто підстави для стягнення страхового відшкодування повинні підтверджуватися належними, допустимими і достатніми доказами.

В обґрунтування позовних вимог до ПрАТ «СК «УСГ» потерпілий посилається на страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_4 як особи, що експлуатувала автомобіль «Hyundai Sonata», держаний номерний знак НОМЕР_1 , за страховим полісом ОСАГО № .

У відзиві на позовну заяву ПрАТ «СК «УСГ» посилається на договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-223952230 від 07.10.2024 року, укладений між страховою компанією і ОСОБА_8 ,. Предметом цього договору є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв, що експлуатують автомобіль «Hyundai Sonata», держаний номерний знак НОМЕР_1 .

Проте до позовної заяви не долучено копії зазначеного вище договору страхування цивільно-правової відповідальності (страхового полісу). Відсутність цих документів позбавляє суд можливості перевірити з першоджерел умови здійснення страхової виплати потерпілому, межі відповідальності страховика, встановити наявність чи відсутність обставини, що виключають таку виплату, і з`ясувати інші істотні умови страхового договору. Водночас перевірка наведених обставин має суттєве значення для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення щодо заявлених до ПрАТ СК «УСГ» позовних вимог. Ненадання суду копії договору страхування (страхового полісу) не дозволяє вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення відшкодування зі страховика у межах даного судового провадження.

Окрім наведеного, суд звертає увагу на необґрунтованість вимог ОСОБА_6 про відшкодування йому ПрАТ «СК «УСГ» витрат на лікування. Зокрема, на підтвердження вимог про компенсацію таких витрат у сумі 115 000 грн. потерпілий надав лише виписки із медичної картки щодо характеру спричинених йому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, часу і способу лікування (а. с. 2628). Проте ОСОБА_6 не долучив жодних чеків, квитанцій чи інших платіжних документів, які б фіксували оплату необхідних лікарських засобів, медичних товарів і послуг, зокрема, лікувальних та діагностичних процедур. За таких обставин потерпілий не довів здійснення ним витрат на відновлення здоров`я після травм, отриманих унаслідок вчиненого обвинуваченою злочину.

Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ПрАТ «СК «УСГ» у зв`язку з необґрунтованістю. Водночас відмова у задоволенні цивільного позову до страховика, пред`явленого у межах кримінального провадження, не позбавляє потерпілого права звернутися до ПрАТ «СК «УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування у межах строку, встановленого п. п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV одного року дня скоєння ДТП.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить із такого.

ОСОБА_6 заявив вимогу про компенсацію завданої йому майнової шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з вирахуванням суми страхової виплати, вимогу про стягнення якої було пред`явлено до страховика.

Право власності потерпілого на автомобіль «Ford Mustang», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2015 року випуску, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , підтверджено дослідженим у судовому засіданні договором купівлі-продажу транспортного засобу № 3245/2024/4900205 від 25.09.2024 року (а. с. 24, 25) і сторонами не оспорюється.

Відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 1332 від 25.02.2025 року, який було досліджено у судовому засіданні, ринкова вартість автомобіля «Ford Mustang», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на день ДТП 15.01.2025 року становила 823 542 грн. 06 коп., а після події 369 492 грн. 29 коп. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 1 126 650 грн. 17 коп. (а. с. 3038).

Дані висновку транспортно-товарознавчої експертизи підтверджують розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушення, а отже, стосуються обставин, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, і є належними доказами за критеріями, визначеними у ст. 85 цього Кодексу.

Згадане вище дослідження виконав експерт Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» на підставі постанови слідчого від 25.02.2025 року, після попередження про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. За таких обставин експертизу проведено з дотриманням установленої законом процедури, її результати одержано у порядку, передбаченому КПК України, а тому суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 86 КПК України, визнає дані висновку транспортно-трасологічної експертизи допустимими доказами.

Результати експертного дослідження суд оцінив з точки зору повноти, всебічності, наукової обґрунтованості і підстав ставити під сумнів їх достовірність не встановив.

З огляду на викладене суд бере до уваги дані висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 1332 від 25.02.2025 року як належні, допустимі і достовірні докази.

Користуючись своїм диспозитивним правом, потерпілий порушує питання про компенсацію завданої йому майнової шкоди у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля. Ціна такого ремонту є витратами, які ОСОБА_6 мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а отже становить реальні збитки у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України.

Потерпілий заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_4 різниці між вартістю відновлювального ремонту належного йому автомобіля та сумою страхового відшкодування майнової шкоди, зазначеною у позовній заяві. Вказана вимога ґрунтується на положеннях ст. 1194 ЦК України, згідно з якими особа, що застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повної компенсації завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). На цьому ж акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).

Враховуючи, що за потерпілим зберігається гарантоване законом право одержати страхове відшкодування шляхом звернення до страховика з відповідною заявою у межах встановленого законом строку, відмова у задоволенні цивільного позову до ПрАТ «СК «УСГ» у цій справі не перешкоджає стягненню судом з обвинуваченої на користь ОСОБА_6 різниці між загальним розміром завданих йому реальних збитків і сумою страхового відшкодування, що вказана у позові.

Різниця між сумою спричиненої потерпілому майнової шкоди на рівні вартості відновлювального ремонту автомобіля (1 126 650 грн. 17 коп.) та розміром страхового відшкодування, що зазначений у позовній заяві (160 000 грн.), становить 966 650 грн. 17 коп.

Саме таку суму компенсації збитків, завданих ОСОБА_6 внаслідок пошкодження транспортного засобу, суд вважає обґрунтованою.

Розглядаючи вимогу потерпілого про компенсацію йому упущеної вигоди у розмірі 66 333 грн., суд виходить з таких міркувань.

У розумінні ч. 1 ст. 22 ЦК України упущена вигода (lucrum cessans), як і реальні збитки (damnum emergens), є складовою збитків. Відмінність між двома наведеними правовими категоріями полягає у тому, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не вчинення правопорушення.

Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявними матеріальними цінностями.

Пред`явлення позову про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на позивача обов`язок довести, що відповідні доходи дійсно були б ним отримані, якби не протиправна поведінка відповідача.

Виходячи з наведеного вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами реальної можливості отримання позивачем відповідних доходів, не отриманих через протиправні дії винної особи.

Зазначене узгоджується із правозастосовчими орієнтирами, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Під час визначення розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин, за яких потерпілий мав достатні очікування на отримання відповідного доходу у разі, якби винна особа не вчинила протиправних дій. Звичайними вважаються типові (нормальні) обставини, а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що могли мати місце, якби правопорушення не було скоєно.

У контексті наведеного суд звертає увагу, що відшкодування збитків у виді упущеної вигоди виконує компенсаційну функцію, покликану забезпечити відшкодування потерпілому дійсних негативних наслідків вчиненого щодо нього правопорушення. Отже, відновлення майнового стану позивача шляхом здійснення відповідних стягнень із винної особи має здійснюватися з розрахунку еквівалентності, співмірності дійсно завданих збитків і компенсації, а збагачення потерпілого за рахунок заподіювача шкоди є неприпустимим.

На підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 відшкодування упущеної вигоди ОСОБА_6 надав лише заключні виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за січень і лютий 2024 року за його картковим рахунком.

Наведена виписка містить інформацію у виді таблиць про надходження на рахунок ФОП ОСОБА_6 у період з 01.01.2024 року до 29.02.2024 року низки грошових переказів з призначенням платежів «сплата за освітні послуги» («платіж за англійський», «плата за заняття», «сплата за навчання» (а. с. 6062). У судовому засіданні потерпілий пояснив, що він є викладачем англійської мови і надає відповідні послуги у порядку здійснення господарської діяльності як фізична особа-підприємець. Проте документів на підтвердження надання послуг особам, зазначеним у графі таблиць «Призначення платежу» як їх отримувачі, зокрема, відповідних договорів, актів приймання-передачі послуг, ОСОБА_6 не надав.

Крім цього, згадана виписка містить відомості про одержання ФОП ОСОБА_6 платежів у січні і лютому 2024 року, тобто за рік до події ДТП. З цього часу до січнялютого 2025 року обставини, що впливають на здійснення потерпілим підприємницької діяльності й одержання прибутку, могли зазнати істотних змін. Звертає суд увагу і на те, що у призначеннях більшості платежів не вказано періодів, за які оплачувалися освітні послуги.

Представник потерпілого надав суду лише копію договору № 23/09/10 від 10.01.2025 року, укладеного між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , про надання освітніх послуг з вивчення іноземної мови (мовні курси) вартістю 1 600 грн. за місяць. Суд вважає доведеним, що оплату послуг саме у такому розмірі потерпілий мав отримати за звичайних обставин у період з 15.01.2025 року до 19.02.2025 року, якби кримінальне правопорушення не було скоєно, і не отримав у зв`язку з неможливістю надання послуг у відповідний період через тимчасову непрацездатність.

Інших договорів зі слухачами мовних курсів потерпілий до позову не долучив.

Отже, ОСОБА_6 не підтвердив належними документами, що заробіток у розмірі 61 333 грн. він обґрунтовано розраховував одержати саме у період з 15.01.2025 року до 19.02.2025 року і одержав би, якби не був травмований у ДТП внаслідок протиправних дій обвинуваченої.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної вимоги потерпілого про компенсацію втраченої вигоди і стягнення з ОСОБА_4 відповідного відшкодування у сумі 1 600 грн., яка доведена письмовими доказами.

Вирішуючи позовну вимогу потерпілого про відшкодування моральної шкоди, суд керується такими нормами матеріального права.

Зазначена вище шкода згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України полягає, зокрема, у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як унормовано у частині 3 наведеної вище статті, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода цього виду, спричинена внаслідок ушкодження здоров`я, на підставі ч. 1 ст. 1168 згаданого Кодексу може бути компенсована, зокрема, шляхом одноразового платежу.

Визначаючи розмір відшкодування спричиненої ОСОБА_6 моральної шкоди, суд бере до уваги характер завданих йому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень у виді переломів п`яти ребер, що супроводжувалося фізичним болем, вимагало тривалого лікування та відновлення, душевні страждання потерпілого, зумовлені пережитим психоемоційним стресом під час події, небезпечної для його життя та здоров`я, наслідками такого стресу, вимушеним відривом від звичайних занять, суттєвим порушенням життєвих планів, неможливістю працювати впродовж більш як місяця, значним пошкодженням автомобіля.

Враховує суд і ступінь вини у заподіяння шкоди ОСОБА_4 , котра є єдиним винуватцем ДТП. Зокрема, згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 2073/2074 від 26.02.2025 року причиною зіткненням транспортних засобів стало лише невиконання обвинуваченою вимог п. 10.2 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_6 не допускав жодних порушень Правил, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, і не мав технічної можливості її уникнути (а. с. 5559). Належності, допустимості і достовірності цього експертного висновку учасники процесу, у тому числі зі сторони захисту, у ході судового розгляду не оспорювали.

Виходячи з наведеного, керуючись засадами виваженості, розумності, справедливості і пропорційності, суд вважає обґрунтованим заявлений потерпілим розмір відшкодування моральної шкоди на суму 100 000 грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у кримінальному провадженні не застосовувався та, з огляду на обраний судом вид і порядок відбування покарання, позицію сторони обвинувачення, яка не заявляла відповідних клопотань, суд, керуючись засадою диспозитивності кримінального провадження, процесуальних підстав для його застосування не знаходить.

Оскільки цивільний позов потерпілого частково задоволено, з метою забезпечення відшкодування завданої йому шкоди суд на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України вважає за необхідне до набрання вироком законної сили продовжити строк дії арешту майна ОСОБА_4 автомобіля HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року. Зазначений автомобіль, який постановою слідчого від 16.01.2025 року визнано речовим доказом у справі, підлягає зберіганню у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 року «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням у кримінальному провадженні судових експертиз:

-автотехнічних:

№ 1303/1304 від 18.02.2025 року 14842,80 грн.;

№ 1301/1302 від 18.02.2025 року 14842,80 грн.;

№ 2073/2074 від 26.02.2025 року 10177,92 грн.;

-транспортно трасологічної № 1316-1319 від 17.02.2025 року 14842,80 грн.;

-транспортно-товарознавчої № 1332 від 25.02.2025 року 16963,20 грн.

Загальний розмір наведених вище процесуальних витрат становить 71 669 грн. 52 коп.

У позовній заяві ОСОБА_6 заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на його користь витрат на правничу допомогу у розмірі 55 000 грн. Разом із тим, потерпілий та його представник не надали суду жодних доказів наведених витрат договору про надання правничих послуг зазначеної вартості, акту здачі-приймання таких послуг, чеків, квитанцій чи інших платіжних документів на підтвердження їх оплати. З огляду на викладене суд не знаходить підстав, передбачених ст. 120 КПК України, для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрат на правничу допомогу і відмовляє у задоволенні відповідної вимоги у зв`язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік .

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 968 250 (дев`ятсот шістдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят) грн. 17 коп., з яких:

-966 650 (дев`ятсот шістдесят шість) грн. 17 коп. збитки, завдані внаслідок пошкодження транспортного засобу;

-1 600 (одна тисяча шістсот) грн. упущена вигода внаслідок неможливості здійснювати підприємницьку діяльність у зв`язку з тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , 100 000 (сто тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_4 відмовити.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «УСГ» про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями ОСОБА_4 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 71 669 (сімдесят одну тисячу шістсот шістдесят дев`ять) гривень 52 коп. процесуальних витрат на проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» судових експертиз: № 1301/1302 від 18.02.2025 року 14 842 грн. 80 коп.; № 1303/1304 від 18.02.2025 року 14842 грн. 80 коп.; № 1316-1319 від 17.02.2025 року 14842 грн. 80 коп.; № 2073/2074 від 26.02.2025 року 10 177 грн. 92 коп.; № 1332 від 25.02.2025 року 16 963 грн. 20 коп.

До набрання вироком законної сили продовжити строк дії арешту майна автомобіля HYUNDAI SONATA, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, що належить ОСОБА_4 , накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.01.2025 року.

Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення остаточного рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати у суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1