Єдиний унікальний номер 317/2104/25
Номер провадження 1-в/317/79/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу виконання покарань ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» у приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області подання установи виконання покарань про приведення у відповідність до вимог закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.23.09.2021 Заводським районним судом міста Запоріжжя за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 75, 76 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з іспитовим строком 2 роки;

2.12.11.2021 Заводським районним судом міста Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 місяць; Вироком Запорізького апеляційного суду від 16 січня 2023 року скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та визначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

3.18.08.2022 Заводським районним судом міста Запоріжжя за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки,

Відбуває покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, яким вирок Заводського районного суду міста Запоріжжя від 18.08.2022 скасований в частині призначеного покарання, ОСОБА_5 засуджений за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання БВК-99 про приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до закону у зв`язку з декриміналізацією діяння.

У судовому засіданні представник установи виконання покарань та засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечила проти задоволення подання, оскільки всі епізоди злочинної діяльності, які були кваліфіковані за відповідною частиною статті 185 КК України, підпадають під дію закону щодо декриміналізації.

Вислухавши засудженого та представника органу виконання покарань, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 18.08.2022 ОСОБА_5 засуджений за ч.ч. 2, 3 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Вироком Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023 зазначений вище вирок Заводського районного суду міста Запоріжжя скасований в частині призначення покарання. За ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_5 призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.11.2021 та вироку Запорізького апеляційного суду від 16.01.2023 ОСОБА_5 призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. За ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_5 призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_5 покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.11.2021 з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 16.01.2023 та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць. Початок строку відбування покарання обраховано з 24.01.2022.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків, суд має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 3 КК України встановлено норму, за якою зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було викладено в новій редакції ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Отже, відповідно до положень ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону № 3886-ІХ, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість вкраденого становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом оглянуто всі вироки відносно ОСОБА_5 , які враховані Запорізьким апеляційним судом при призначенні йому остаточного покарання за вироком від 25.04.2023. За всіма епізодами вартість викраденого ОСОБА_5 майна є суттєво нижчою за встановлену Законом № 3886 мінімальну межу кримінальної відповідальності.

З огляду на наведене, суд вважає необхідним застосувати у даній справі зворотну дію у часі Закону № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, враховуючи часткову декриміналізацію крадіжки, введену новим Законом № 3886-IX, на підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання за вироком Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023 у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Однак, суд констатує, що діяння, які були вчинені ОСОБА_5 27 вересня 2021 року, 30 вересня 2021 року, 24 грудня 2021 року (вирок Заводського районного суду міста Запоріжжя від 18.08.2022); 05 вересня 2021 року, 23 жовтня 2021 року (вирок Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.11.2021) вчиненні з проникненням у сховище, дії засудженого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 КК України, крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому, карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян, караються штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.ч. 2 та 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище засудженого.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 162 КК України, суд виходить із фактичних обставин, установлених вироками відносно нього, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до території домоволодіння, як це встановлено вироками Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12.11.2021 та від 18.08.2022 (з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023).

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Встановлено, що ОСОБА_5 неодноразово протиправно проникав на території різних приватних домоволодінь.

З огляду на наведене дії ОСОБА_5 слід перекваліфікувати та вважати його засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України із призначенням покарання у межах санкції статті - 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі пп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки ОСОБА_5 слід перевести у покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Станом на момент розгляду подання ОСОБА_5 повністю відбув вказаний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Оскільки в ході судового розгляду подання встановлено, що засуджений ОСОБА_5 повністю відбув призначене йому покарання, суд вважає за необхідне застосувати вищевказану норму до нього та ухвалити рішення про його негайне звільнення з Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)».

Керуючись ст.ст. 3, 5, 72, 74 КК України, Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.ст. 336, 376, 377, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України про приведення у відповідність вироку відносно засудженого ОСОБА_5 в зв`язку з декриміналізацією діяння задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023 відносно ОСОБА_5 , яким переглянутий вирок Заводського районного суду міста Запоріжжя від 18.08.2022 та остаточне покарання за яким призначене з урахуванням вироку Заводського районного суду міста Запоріжжя від 21.11.2021 (з урахуванням вироку Запорізького апеляційного суду від 16.01.2023).

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від покарання, призначеного вироком Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023 за ч.ч. 2 та 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати засудженим вироком Запорізького апеляційного суду від 25.04.2023 за ч. 1 ст. 162 КК України із призначенням покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

Згідно з пп. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України покарання ОСОБА_5 у вигляді обмеження волі строком на 3 роки перевести у покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 377 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» в зв`язку з повним відбуттям призначеного судом покарання.

Копію ухвали направити до Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», прокурору, засудженому.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом семи днів з дня її проголошення. В частині звільнення засудженого ОСОБА_5 з місць позбавлення волі ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1