Житомирський апеляційний суд
Справа №274/9041/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/610/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

представника власника

майна адвоката: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001030 від 10.10.2024 р., -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001030 від 10.10.2024 р за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, а саме:

- 43/100 житлового будинку, із складовими частинами нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03);

- земельну ділянку площею 0.105 га, кадастровий номер :01:051:0099, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що накладення арешту на майна, на яке уже існує заборона його відчуження інтересах ОСОБА_9 , якого ОСОБА_10 має обов`язком утримувати довічно, не буде співмірним між цілями досудового розслідування та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати постановити нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Вважає, що ухвала слідчого є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Прокурор вказує, що в рахунок арештованого майна необхідно буде відшкодувати шкоду.

Стверджує, що терміни і підстава заборони відчуження майна під час договору довічного утримання не може забезпечити завдання кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення представника власника майна, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 173 КПК України повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів допускається за умови доведення слідчим, прокурором існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотання слідчого і може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся з клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, відмовляє в задоволенні клопотання про арешт майна якщо особа, яка його подала не доведе необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001030 від 10.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у розтраті чужого майна, яке перебувало в її віданні, вчиненій шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, в умовах воєнного стану, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Своїми умисними діями, які виразились у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Вказаним кримінальним правопорушенням Комунальному некомерційному підприємству «Андрушівська міська лікарня» Андрушівської міської ради спричинено матеріальну шкоду на суму 772 050,31 грн, яка підтверджена матеріалами кримінального провадження.

З матеріалів справи слідує, що відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2025 вбачається, що підозрюваній на праві приватної власності належить:

-43/100 житлового будинку, із складовими частинами нерухомого майна, що розташований за адресою: Житомирська Бердичівський район (попередній Андрушівський район), м. Андрушівка, вул. Клубна, 19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03)

-земельна ділянка площею 0,105, кадастровий номер :01:051:0099, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Як вбачається із долучених до клопотання про арешт майна документів, нерухоме майно на яке слідчий просить накласти арешт належить ОСОБА_10 на підставі договору довічного утримання від 01.05.2016 року та на це нерухоме майно накладено заборону його відчуження в інтересах ОСОБА_9 , якого відповідно до договору ОСОБА_10 зобов`язана утримувати довічно, взамін отриманого у власність нерухомого майна.(а.с.38-39)

З огляду на викладене, ризики відчуження чи приховання такого майна наразі відсутні адже ОСОБА_10 позбавлена можливості це майно відчужити на користь третіх осіб, тому відсутні підстави для накладення арешту на будинок та земельну ділянку.

Крім того, слід врахувати і те, що договір довічного утримання на підставі, якого ОСОБА_10 набула право власності на майно може бути розірвано, що обумовлює повернення майна ОСОБА_9 , що в свою чергу порушує права останнього, в разі, якщо воно буде під арештом чи стягнуто на відшкодування заподіяної шкоди.

За таких обставин апеляційний суд підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не знаходить, враховуючи при цьому часткове повернення до бюджету зайво нараховані доплати та премії.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді про, що вказує в апеляційній скарзі прокурор, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Бердичівської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 серпня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001030 від 10.10.2024 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: