Справа № 161/2267/25 Провадження №11-кп/802/412/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0003179 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, має одну малолітню дитину, не працюючий, судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2023 за ч.1 ст.122 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 1 рік; ухвалою Луцького міськрайонного суду від 09.12.2024 звільненого від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку; ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04.03.2025 скасовано ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2024 про звільнення засудженого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2023 за ч.1 ст.122 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання у виді 1 року обмеження волі у зв`язку із закінченням іспитового строку,

засуджений за ст.126-1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2023 1 (один) місяць обмеження волі, до відбуття ОСОБА_9 визначено остаточне покарання 1 (один) рік 1 (один) місяць обмеження волі.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ухвалою суду від 31.01.2025 залишено до вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він в період з 15.05.2022 по 14.09.2024, в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно систематично вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство щодо співмешканки ОСОБА_11 , з якою спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі, тобто особи з якою перебував у сімейних відносинах, що призвело до фізичних і психологічних страждань потерпілої.

Так він, 15.05.2022 близько 00.30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, тобто умисно, вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо своєї співмешканки ОСОБА_11 , яке виразилося в словесних образах: виражався нецензурною лайкою, штовхав, погрожував фізичною розправою, що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_9 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №850652 від 15.05.2022 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2022 (справа №161/6110/22) ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Він же, 01.06.2024 близько 02.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер свої дій, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, тобто умисно, вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо своєї співмешканки ОСОБА_11 , яке виразилося в словесних образах лайкою, а також хапав за руки потерпілу, що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_9 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №603344 від 01.06.2024 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та винесено терміновий заборонний припис серії АА 166528 від 01.06.2024.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2024 (справа №161/10740/24) ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Він же, 03.06.2024 близько 19.25 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи протиправний характер свої дій, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, тобто умисно, вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї співмешканки ОСОБА_11 , а саме: порушив терміновий заборонний припис серії АА 166528 винесений йому 01.06.2024, словесно її ображав та принижував, що призвело до психологічних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_9 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №965891 від 03.06.2024 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області 03.09.2024 (справа №161/11146/24) ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень.

Він же, 01.09.2024 близько 19:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , усвідомлюючи протиправний характер свої дій, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, тобто умисно, вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру щодо своєї співмешканки ОСОБА_11 , яке виразилося в словесних образах, а також хапав та шарпав її за руки, що призвело до психологічних та фізичних страждань останньої. За даним фактом щодо ОСОБА_9 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №594657 від 14.09.2024 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.11.2024 (справа №161/18121/24) ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Він же, продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на вчинення систематичного домашнього насильства, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, 14.09.2024 близько 18.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_11 , з якою до цієї події спільно проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі, а саме: словесно її ображав нецензурною лайкою, а в подальшому руками схопив за кисті обох рук потерпілу, утримував її у такому положенні, внаслідок чого останній було завдано фізичного болю та психологічних страждань.

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, а також кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначення ОСОБА_9 покарання необґрунтованим. Посилається на те, що ОСОБА_9 вину визнав, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, на даний час проходить військову службу, потерпіла не наполягала на призначенні суворого покарання, та примирилась з обвинуваченим. Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, думку прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За змістом положень ч.ч.1, 2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, яке ставиться йому у провину, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Доводи сторони захисту в частині пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_9 за ст.126-1 КК України місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_9 вид та розмір покарання за ст.126-1 КК України, а також остаточне покарання на підставі ст.71 КК України, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, який вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, на даний час проходить військову службу, потерпіла не наполягала на суворому покаранні, однак вчинене кримінальне правопорушення є умисним, такі неправомірні дії щодо потерпілої ним вчинялись систематично, він судимий, вчиняв вказані правопорушення в період відбування іспитового строку.

При цьому також враховано і наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Разом з тим встановлено, ОСОБА_9 був раніше засуджений судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2023 за ч.1 ст.122 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України надано іспитовий строк 1 рік, при цьому нове кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, ОСОБА_9 вчинив після постановлення вищезазначеного вироку.

На підставі чого місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 , якого було звільнено від відбуття покарання з випробуванням, вчинив кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, а тому обґрунтовано призначив обвинуваченому остаточне покарання відповідно до вимог ст.71 КК України та з урахуванням правил складання покарань, визначених ст.72 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Твердження захисника про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно положень ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 КК України, тобто за сукупністю вироків.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, виходячи зі змісту ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Таким чином, доводи захисника не ґрунтуються на вимогах закону.

Призначене судом ОСОБА_9 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчиненого обвинуваченим діяння та даним про особу винного, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

Призначене ОСОБА_9 покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Законних підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: