У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Узбекистану, уродженця Узбекистану, раніше не судимого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 вересня 2025 року.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 вересня 2025 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисник зазначає, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказує, що судом не враховано дані про особу підозрюваного, а саме те що підозрюваний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, наразі співпрацює зі слідством, вину визнає, щиро кається, прагне відшкодувати шкоду потерпілій.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

За версією органу досудового розслідування, що 19.07.2025 близько 05:40 год., водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Центральному в м. Миколаєві, яка має по три смуги руху у кожному напрямку, відокремлених між собою дорожньою розміткою 1.5 Розділу 34 ПДР України, з боку вулиці Садової в напрямку вул. 6-ї Слобідьської.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3, ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину проспекту Центрального з права на ліво по ходу руху транспортного засобу, поза межами пішохідного переходу, та якого він об`єктивно міг виявити та мав таку можливість, не вибрав безпечної швидкості руху в дорожній обстановці, що склалась, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки, керованого ним автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 , вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення та про наявність ризиків, передбачених п.1,3, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п.1,3, ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею в цілому прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за версією органу досудового розслідування, що 19.07.2025 близько 05:40 год., водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині проспекту Центральному в м. Миколаєві, яка має по три смуги руху у кожному напрямку, відокремлених між собою дорожньою розміткою 1.5 Розділу 34 ПДР України, з боку вулиці Садової в напрямку вул. 6-ї Слобідьської.

Рухаючись у вказаному напрямку, водій ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3, ПДР України, а саме: будучи зобов`язаним знати і неухильно виконувати вимоги цих правил, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину проспекту Центрального з права на ліво по ходу руху транспортного засобу, поза межами пішохідного переходу, та якого він об`єктивно міг виявити та мав таку можливість, не вибрав безпечної швидкості руху в дорожній обстановці, що склалась, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості аж до повної зупинки, керованого ним автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_6 , вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

19.07.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до восьми років, є громадянином іншої держави, перебуває на території України як іноземець та не має обмежень на виїзд за межі України, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також, слідчим суддею вірно встановлено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин є підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що попри прийняте обґрунтоване рішення щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у даному випадку можливе застосування й альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави з урахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»). Уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє слідчого суддю, суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує слідчого суддю, суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу підозрюваного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_6 заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, апеляційним судом враховано, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання в Україні, міцні соціальні зв`язки, одружений, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування, наразі співпрацює зі слідством, вину визнає, щиро кається, потерпілій відшкодував шкоду.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному злочину, обставини його вчинення, майновий стан підозрюваного, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, а також покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2025 року, щодо ОСОБА_6 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 16 вересня 2025 року.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_6 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 ( двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_6 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця служби;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право на виїзд з України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді