УХВАЛА

про накладення арешту на майно

27 травня 2025 рокуСправа № 495/3131/25
Номер провадження 1-кс/495/1084/2025

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого відділення СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000520 від 16 квітня 2025 року, за ознаками ч.5 ст.407 КК України, про накладення арешту на майно,

встановив:

27.05.2025 до суду надійшло вказане клопотання.

Клопотання мотивоване тим, що Досудовим розслідування встановлено, ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем, призваним за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 2 механізованого батальйону В/Ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 14, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, 26.09.2022 о 09:00 годин під час перевірки особового складу виявлено відсутність на місці несення служби солдата ОСОБА_5 , який самовільно залишив розташування підрозділу тобто самовільно, без відповідного дозволу, залишив місце несення служби, а саме територію військової частини НОМЕР_2 , яка розташовувалась за адресою: АДРЕСА_1 , вільний від служби час, що з`явився у солдата ОСОБА_5 , останній проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби, та ухиляється від проходження служби до теперішнього часу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, 16 квітня 2025 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.ст.42, 276, 277 та 278 КПК України, вручено повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Вручення повідомлення, у зв`язку з тим що не встановлено місця знаходження, здійснено передбаченим нормами чинного кримінального процесуального законодавства способом.

З урахуванням того, що місцезнаходження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відоме, було прийнято рішення про зупинення кримінального провадження та оголошення підозрюваного у розшук.

05.05.2025 в рамках даного кримінального провадження Білгород-Дністровський міськрайонний суд виніс Ухвалу на дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

26.05.2025 ОСОБА_5 було затримано на підставі ст 191 КПК України Кам*янець-Подільським РУП ГУНП в Хмельницькій області, за адресою: Хмельницька область, м. Кам*янець-Подільський, вул. Шевченко 27, про що складено відповідний протокол.

В ході затримання в підозрюваного ОСОБА_5 було вилучено мобільний телефон «Motorola E14», сірого кольору, в прозорому чохлі. Імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 , з сім карткою № НОМЕР_5 , та поміщено в сейф-пакет № PSP 2396869, який йому належить.

27.05.2025 постановою слідчого вилучений телефон з сім карткою долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

Фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступних висновків.

Частиною другою ст.167 КПК України встановлюється, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди.

Як вбачається з матеріалів справи в ході затримання в підозрюваного ОСОБА_5 було вилучено мобільний телефон «Motorola E14», сірого кольору, в прозорому чохлі. Імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 , з сім карткою № НОМЕР_5 , та поміщено в сейф-пакет № PSP 2396869, який йому належить.

27.05.2025 постановою слідчого вилучений телефон з сім карткою долучено до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами статей 131, 132 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п.1 ч. 2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається зокрема з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

В силу ст. 173 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати зокрема правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно з матеріалами провадження вилучений під час огляду місця події транспортний засіб, інші предмети, речі є майном, що відповідає критеріям речового доказу. Збереження речового доказу у незмінному стані є необхідним до встановлення обставин, які підлягають доказуванню у даній категорії справ.

Наведені слідчим мотиви арешту є виправданим втручанням у право власності особи з метою повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування.

Слідчий суддя звертає увагу, що правоохоронні органи повинні діяти оперативно, особливо коли мова йде про обмеження прав особи.

З огляду на викладене, вилучені речі відповідають критеріям тимчасового вилученого майна, здобуті у встановленому законом порядку, існує обґрунтована необхідність у їх збереженні, а тому слідчим, прокурором доведені підстави для його арешту із забороною ними користуватись, розпоряджатись та відчужувати.

З аналізу статті 100 КПК України вбачається, що до компетенції слідчого судді не входить вирішення долі речових доказів на стадії досудового розслідування, зокрема визначення місця їх зберігання.

Згідно із частиною дев`ятою статті 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що місце зберігання речових доказів на даній стадії повинно бути вирішено слідчим, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання слідчого задовольнити частково.

Накласти арешт на мобільний телефон марки «Motorola E14», сірого кольору, в прозорому чохлі. Імеі 1: НОМЕР_3 , імеі 2: НОМЕР_4 , з сім карткою № НОМЕР_5 , та поміщено в сейф-пакет № PSP 2396869, який належить гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як дана річ має значення речового доказу в даному кримінальному провадженні.

Визначення місця зберігання речового доказу покласти на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази, покладено під час досудового розслідування обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність.

На підставі частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня постановлення.

Повний текст ухвали складено 27.05.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1