В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2025 року м. Одеса
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною загальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-вироком Франківського районного суду м.Львова від 09.05.2025 року за ч.4 ст.185 КК України до остаточного тпокарання відповідно до ч.4 ст.70 КК України у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України,
ОСОБА_4 27.04.2024 приблизно о 07 годині 46 хвилин, більш точного часу під ча судового розгляду не встановлено, перебуваючи біля будинку №24А, який розташований по вулиці Героїв Крут в місті Одесі, побачив банкомат АТ «ПУМБ» в картковому зчитувачі якого знаходилась банківська картка АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», пп.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст.1, п.15.2 ст.15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч.4 ст.51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», примітки до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, яка підтверджує та посвідчує певні факти, які здатні спричинити наслідки правового характеру, та видана повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити.
У подальшому ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що картка та наявні на ній кошти є чужою власністю, знаючи, що дана банківська картка належить іншій особі, побачивши, що вищезазначена карта обладнана NFC чіпом, що дає можливість розраховуватись без підтвердження пароля, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на привласнення офіційного документу, маючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи на меті подальше використання цієї картки у власних злочинних корисливих цілях, а саме для заволодіння грошовими коштами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливим мотивом, таємно, шляхом вільного доступу, заволодів банківською платіжною картою АТ КБ «Приват Банк» номер № НОМЕР_1 , яка використовувалась та належала потерпілому ОСОБА_6 , з метою подальшого використання в корисливих цілях, таким чином позбавив потерпілого можливості використовувати зазначену картку за призначенням, тобто умисно заволодівши вказаним офіційним документом, який був загублений потерпілим.
Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.1 ст.357 КК Україна, а саме за привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.357 КК України, визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час перебуваючи у Хаджибейському районі міста Одеси, побачив у банкоматі картку, яку забрав собі та в подальшому її використовував, здійснюючи розрахунки карткою. Витратив кошти у сумі, яка зазначеа у справі та не оспорює її. Цивільний позов потерпілого до нього про стягнення 2168,13 грн. визнає. У вчиненому щиро кається, просить суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, надав суду заяву, відповідно до якої просив здійснювати судовий розглояд за його відсутності, цивільний позов про стягненя матеріальної шкоди з обвинуваченого у сумі 2168,13 грн. на його користь підтримує. Покарання обвинуваченому просив вирішити на розсуд суду.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи які учасники кримінального провадження вважають, що вони підтверджені доказами, які знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, тому суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними та за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів, цивільного позову.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому, відноситься до категорії проступку.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , є рецедив злочинів.
Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_4 раніше судимий, офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні, повне визнання вини обвинуваченим та щире його каяття, наявність обставини, що пом`якшує та обтяжує покарання, вік обвинуваченого, його соціальне положення.
Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, захисту, потерпілого суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді одного року обмеження волі у межах санкції ч.1 ст.357 КК України.
Також ОСОБА_4 під час розгляду даного кримінального провадження був засуджений вироком Франківського районного суду м.Львова від 09.05.2025 року до остаточного покарання у виді 5 років 4 місяці позбавлення волі за кримінальне правопорушення, вчинене після кримінального правопорушення за цим вироком.
Враховуючи наведене, ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом частковово складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком на підставі вимог ч.4 ст.70 КК України у виді 5(п`ять) років 5 (п`ять)місяців позбавлення волі.
Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого про стягнення на його користь матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги знайшли своє підтвердження.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілий є власником банківської картки № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ «Приват Банк», яку привласнив собі обвинувачений саме з корисливих мотивів та в подальшому здійснив витрати з банківського рахунку потерпілого шляхом використання для розрахунку банківської картки. Відповідно до наданого руху коштів на банківському рахунку потерпілого у АТ КБ «Приват Банк»вбачається, що банківськи операції з розрахунку за товари у магазинах 27.04.2024 року саме у період, коли картка перебувала у незаконному володінні обвинуваченого, здійснено на загальну суму 2168,13 грн. Обвинувачений визнав цивільний позов потерпілого та підтвеврдив, що він здійснював розрахунок з банківської картки потерпілого під час судового розгляду.
Вимогами ст.127 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до вимог ч.1 ст.1166 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Керуючись ст. ст. 100, 128, 373,374 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень, призначеним цим вироком та вироком Франківського районного суду м.Львова від 09.05.2025 року шляхом частковово складання призначених покарань, остаточне покарання у виді 5(п`ять) років 5 (п`ять)місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
У срок призначеного покарання зарахувати строк відбутого покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 09.2025 року з 30.01.2025 року по 01.08.2025 року включно відповідно до вимог ст.72 КК України.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 2186,13 грн. - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 2186,13 (дві тисячі сто вісімдесят шість грн.) 13 коп.
Речові докази після набрання вироком законоої сили:
- банківську платіжну картку номер № НОМЕР_1 , яка була видана АТ КБ «Приват Банк» - вважати повернутою потерпілому ОСОБА_6 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеса від 02.05.2024 року.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Хаджибейський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1