Справа № 461/1119/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/363/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2025 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України, продовжено строк тримання під вартою з визначенням розміру застави,

з участю

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

встановила:

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме, до 06 червня 2025 року включно, із визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 грн. Визначено, що застава може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) та умови звільнення, у разі внесення застави, визначені ухвалою суду від 12.03.2024 слід залишити без змін.

Встановлено строк дії ухвали до 06.06.2025.

На ухвалу суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду щодо нього скасувати та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічну пору доби, або особистого зобов`язання.

Вважає, що рішення суду про продовження йому строку тримання під вартою є необґрунтованим.

Покликається на відсутність доказів того, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою було йому вручено.

Стверджує, що кримінальне провадження щодо нього повністю сфабриковане та не ґрунтується на доказах.

Наполягає на відсутності «обґрунтованої підозри» вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, а також ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про які зазначає прокурор у своєму клопотанні.

Звертає увагу, що загальний строк тримання його під вартою, перевищив усі розумні терміни.

Зазначає, що він не має наміру ухилятися від суду, вчиняти злочини, має постійне місце проживання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Прокурор ОСОБА_7 проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали апеляційної скарги та матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, до Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000128 щодо ОСОБА_6 ч. 4 ст. 185 КК України. Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 17 січня 2024 року обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, який неодноразово продовжувався.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що існують підстави вважати, що останній може: переховуватись від суду, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання на строк від п`яти до восьми років.

Окрім цього, ОСОБА_6 раніше судимий за вчинення майнових злочинів, лише 29.12.2024 звільнився з місць позбавлення волі, а відтак може переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, що дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного із позбавленням волі.

Так, у обвинуваченого відсутній стійкі соціальні зв`язки, нема постійного місця роботи, проживання та законного джерела доходу, неодноразово судимий за майнові злочини, востаннє вирком Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2020 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, яке у повному обсязі не відбув та на підставі ст. 81 КК України був звільнений від відбування покарання умовно достроково, на шлях виправлення не став.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором у судовому засіданні підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Всупереч твердженням апелянта, вирішуючи питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п.2 ч. 5 ст. 182 КПК розмір застави щодо нього за загальним правилом визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд виходив з обґрунтованості підозри, наявності підтверджених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, наявності ризиків переховування від суду та впливу на свідків та інших учасників провадження, а також врахував положення ст. 178 та ст. 194 КПК України.

Колегія суддів вважає висновки суду щодо встановлення розміру застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб правильними. З урахуванням міри покарання, яка може бути застосована до обвинуваченого в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у сумі 90 840,00 грн відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який обвинувачений та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Покликання обвинуваченого на тривалість перебування під вартою колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказана обставина не належить до переліку обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються при продовженні застосування запобіжного заходу.

Твердження апелянта про відсутність доказів, які обґрунтовують обвинувачення не береться до уваги колегією суддів, оскільки питання доведеності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, яка ґрунтується на належних, допустимих та достатніх доказах, вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку у справі, а не на стадії її розгляду, зокрема і під час вирішення питання про необхідність продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, на цій стадії колегією суддів не може бути надана оцінка і тому факту, що ОСОБА_6 заперечує вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ставлення обвинуваченого до вчиненого є обставиною, яка враховується судом, що розглядає справу, при призначенні покарання. Визнання чи невизнання обвинуваченим вини не належить до переліку обставин, які враховуються під час обрання запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 08 квітня 2025 року, якою ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою із визначенням розміру застави,залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді