Справа № 211/5406/25
Провадження № 1-кс/211/965/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2025 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривого Рогу клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000272 від 16 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 , солдат, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у замаху на вбивство.

В С Т А Н О В И В:

До Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_6 , з клопотанням в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 від 16 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, пояснив по змісту клопотання.

Підозрюваний пояснив, що вину визнає частково, хотів тільки налякати, щоб перестав ображати його, не заперечував проти клопотання, заставу не зможе сплатити.

Захисник покладалися на розсуд суду, зазначив, що ніякого замаху на вбивство не було, у підозрюваного не було умислу на вбивство, був рекошет, підозра не обгрунтована, відсутнє СМЕ, підозрюваний раніше ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши думку сторін та дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Клопотання обгрунтоване тим, що слідчими відділу поліції №1 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000272 від 16 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Донецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28-33, 115-116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, близько 22 години 30 хвилин 15 травня 2025 року, перебуваючи у місці дислокації одного з підрозділів ВЧ НОМЕР_2 , що тимчасово дислокується у бліндажі поблизу АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, будучи невдоволеним поведінкою солдата ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не поступився своїм спальним місцем, діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, взяв до рук ввірену йому для службового користування автоматичну зброю АКС-74№ № НОМЕР_3 з приєднаним магазином з бойовими припасами, після чого тримаючи в руках вищевказану автоматичну зброю, перевів перемикач вогню в положення одиночної стрільби, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність та здійснив з дистанції близько одного метру в бік ОСОБА_7 не менше трьох пострілів, спричинивши останньому вогнепальні поранення у вигляді вогнепального кульового дотичного поранення шиї справа з дефектом м`яких тканин.

Таким чином солдат ОСОБА_4 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі так як від спричинених тілесних ушкоджень смерть солдата ОСОБА_7 не настала, тобто солдат ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

16 травня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 , солдат, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у замаху на вбивство.

Обґрунтованість повідомленої солдату ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: протоколом огляду місця події від 16.05.2025, протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 16.05.2025, первинною медичною карткою ОСОБА_7 від 16.05.2025, та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, якою визначено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного наявна необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що солдат ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за яке, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

- незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та потерпілого ОСОБА_7 , оскільки злочин було здійснено із застосуванням фізичного насилля, що фактично становить умови для здійснення впливу на свідків та потерпілого, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрози застосування насильства. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на свідків та потерпілого. Імовірність впливу на свідків та потерпілого за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, підозрюваний перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому підозрюється, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування.

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього може самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ч. 4 ст. 408 КК України. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою, а саме: особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_4 , пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те, що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, та його застосування не достатнє для забезпечення виконання обвинуваченим його обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу, у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 пов`язана з тим, що органом досудового розслідування встановлено, що обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування останнього від правосуддя та фактично уникнення кримінальної відповідальності. Більше того, за таких обставин ОСОБА_4 отримає можливість незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, здійснювати на них психологічний або фізичний вплив. Причому в цьому випадку необхідно брати до уваги і саму особистість обвинуваченого, враховуючи його репутацію, соціальні зв`язки тощо.

Крім того, під час розгляду можливого клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд повинен звернути увагу на з`ясовування позиції власника житла та підтвердження його однозначної згоди на застосування домашнього арешту до ОСОБА_4 в такій ситуації. Сторона захисту повинна надати суду згоду повнолітніх осіб, які проживають в одному житловому приміщення із обвинуваченим щодо застосування цього запобіжного заходу, вказаним особам суд повинен роз`яснити при цьому порядок здійснення контролю за дотриманням умов застосування домашнього арешту, зокрема щодо права з`являтися в житло. Вказана позиція прослідковується в п. 15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» де зауважується, що правильною слід вважати практику тих слідчих суддів, судів, які застосовують домашній арешт, з`ясувавши при цьому думку власника житла та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання; наявність у нього родини й утриманців (місце їх фактичного проживання); достатність застосування такого запобіжного заходу для запобігання ризикам, визначеним у ст. 177 КПК, зокрема, спробам підозрюваного, обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відносно підозрюваного ОСОБА_4 пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_4 закінчений замах на умисне заподіяння смерті ОСОБА_7 , відповідно до вимог п.2 ч.4 ст. 183 КПК України є процесуально доцільним не визначати підозрюваному ОСОБА_4 заставу у вказаному кримінальному провадженні.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Крім того, бажання ОСОБА_4 уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.

Не утворює підстав для звільнення підозрюваного і участь останнього у бойових діях пов`язаних з захистом суверенітету та незалежності України, оскільки ці обставини мали місце і на час вчинення злочину, а отже вони не утворюють для ОСОБА_4 жодних моральних запобіжників при обранні ним моделі поведінки.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття під варту ОСОБА_4 .

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість перебування ОСОБА_4 під вартою, немає, відсутні докази і наявності в останнього міцних соціальних зв`язків, інших даних, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також враховуючи вкрай напружену ситуацію пов`язану з введенням воєнного стану в країні, є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується вчиненням ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, що свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою, та свідчить про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Органом досудового розслідування доведено та підтверджено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, може переховується від органу досудового розслідування та/або суду, може впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, вказане свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, не теперішній час відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 окрім як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що свідчить про необхідність задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Доказів того, що можливо застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід стороною захисту надано не було.

Крім того, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України, слідчий суддя не знаходить підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючисьст. ст. 177 -178, 183, 193, 197 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області капітана поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000272 від 16 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Котельва Полтавської області, громадянина України, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, механіка-водія 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 9 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 , солдат, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 липня 2025 року включно, з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , без визначення розміру застави.

Строк застосування запобіжного заходу обчислювати з 16.05.2025 року з 17-13 год.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала можебути оскарженадо Дніпровськогоапеляційного судупротягом 5днів здня їїпроголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 17 травня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1