Справа № 638/6560/21
Провадження № 1-кп/638/460/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000258 від 06.04.2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Сургур, Ханти-Мансійський Автономний округ, Російська Федерація, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий 30 червня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харків за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75; ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за умисний, корисливий злочин, судимість в установленому порядку не погашена, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та в період іспитового строку знову вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення-злочин за наступних обставин.

Так, 28 березня 2021 року, приблизно о 21 год 30 хв, ОСОБА_4 перебував біля продуктового магазину «Сервіс Плюс» за адресою: м. Харків, по вул. Ахсарова, буд. 9, у останнього раптово виник злочинний умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою. З цією метою, ОСОБА_4 діючи з корисливих мотивів, переслідуючи корисну мету збагачення за рахунок чужого майна, та подальше обернення на свою користь, діючи повторно під приводом здійснення телефонного дзвінка своєму батькові, ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_7 , з якою у останнього були приятельські відносини з проханням надати йому свій мобільний телефон. ОСОБА_7 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_4 , надала останньому свій мобільний телефон торгівельної марки Xiomi Redmi Note 8 Pro, Space Black Pro 4 GB Ram 64 GB ROM. Після чого, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_7 відволіклася, з місця скоєння злочину зник з мобільним телефоном торгівельної марки Xiomi Redmi Note 8 Pro, Space Black Pro 4 GB Ram 64 GB ROM, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду, згідно висновку судового експерта ОСОБА_8 від 26.04.2021 за № 68, вартість якого складає 4 167 гривні 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, визнав обставини вчинення кримінального правопорушення, але не згоден з розміром матеріальної шкоди. Підтвердив, що дійсно взяв телефон і усвідомлював, що він належить потерпілій. При цьому показав, що телефон взяв у потерпілої для того, щоб зателефонувати батькові, але останній не відповідал. Повідомив потерпілій, що чекає на дзвінок від батька. Після чого він автоматично поклав телефон до кишені і потім, коли вони з другом відійшли, здав його в ломбард, при цьому дозволу на заволодіння телефоном від потерпілої він не отримував. Вважає, що вартість телефона, який він здав в ломбард, є меншою ніж встановлено експертом, у зв`язку з чим його діяння підпадає під ознаки адміністративної відповідальності, а від кримінальної відповідальності його необхідно звільнити.

Незважаючи часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, на переконання суду його вина доведена доказами і ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що з обвинуваченим знайома давно, разом навчалися в одній школі. 28.03.2021 року вона гуляла біля магазину «Сервіс Плюс» (вул. Асхарова, буд. 9, м. Харків) разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 ОСОБА_7 дала свій мобільний телефон ОСОБА_9 , яка нібито потім передала його ОСОБА_4 , однак сам момент передачі ОСОБА_7 не бачила. Пізніше вона побачила в руках у ОСОБА_4 свій мобільний телефон. ОСОБА_4 пояснив, що йому треба зателефонувати батькові. Приблизно через дві хвилини ОСОБА_4 з ОСОБА_10 відійшли. Близько 23 год 00 хв ОСОБА_7 виявлила зникнення мобільного телефону та зателефонувала ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_4 перебуває разом з ним. Коли вони повернулися, сказали, що не знають де мобільний телефон потерпілої, та запропонували його пошукати.

У судовому засіданні 07.07.2025 року, під час повторного допиту за клопотанням сторони захисту, потерпіла повідомила суду про зміну прізвища на « ОСОБА_11 », що підтвердила копією паспорта, долученою до матеріалів справи. Під час допиту потерпіла спочатку зазначила, що у 2021 році придбала вживаний телефон, телефон був в робочому стані, була пошкоджена камера, одна вона не пам`ятає чи працював інтернет. Також пояснила, що під час покупки телефон був без коробки. Однак згодом, на уточнюючі запитання прокурора та суду, потерпіла змінила показання та уточнила, що мобільний телефон марки Xiomi Redmi Note 8 Pro вона придбала у листопаді 2021 року в магазині «Алло», при цьому телефон придбавався в упаковці, перебував у робочому стані, а пошкодження могли були вже внаслідок його падіння при використанні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що у березні 2021 року, у вечірній час (точної дати та часу не пам`ятає), він разом з ОСОБА_4 гуляв по вул. Асхарова. Згодом він зателефонував ОСОБА_7 з пропозицією приєднатися до прогулянки. Зустріч відбулася біля продуктового магазину «Сервіс Плюс», куди ОСОБА_7 прийшла разом зі своєю подругої ОСОБА_9 . Під час зустрічі ОСОБА_10 вживав алкоголь сам він випив близько 100 г горілки, дівчата також вживали алкоголь. У подальшому ОСОБА_9 попросила у ОСОБА_7 її мобільний телефон, щоб зателефонувати. Після того, як ОСОБА_9 зателефонувала, вона збиралася повернути мобільний телефон ОСОБА_7 , але ОСОБА_4 попросив у неї мобільний телефон ОСОБА_7 , щоб також зателефонувати. На запитання ОСОБА_9 щодо дозволу, ОСОБА_7 погодилася передати мобільний телефон ОСОБА_4 . Після отримання згоди від ОСОБА_7 , ОСОБА_9 передала мобільний телефон ОСОБА_4 , який відійшов на декілька хвилин, щоб зателефонувати. Після повернення ОСОБА_4 , ОСОБА_7 попросила повернути мобільний телефон, однак той повідомив, що йому мають перетелефонувати. Згодом, приблизно після 21 год 00 хв, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_10 прогулятися окремо та вони залишили ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_4 та ОСОБА_10 пішли до ломбарду, де ОСОБА_4 попросив його здати мобільний телефон до ломбарду, мотивуючи це відсутністю у нього паспорту. ОСОБА_10 погодився та здав мобільний телефон до ломбарду, але він не знав, що це був телефон ОСОБА_7 . Пізніше йому зателефонував знайомий ОСОБА_7 та поцікавився, чи перебуває з ним ОСОБА_4 . ОСОБА_10 підтверив та передав мобільний телефон ОСОБА_4 . Після цього вони повернулися до продуктового магазину «Сервіс Плюс», де ОСОБА_7 емоційно питала де її мобільний телефон. ОСОБА_4 відповів, що не знає де мобільний телефон, стверджуючи, що він повернув його ОСОБА_7 , і припистув, що вона його загубила. У цей момент ОСОБА_10 зрозумів, що мобільний телефон, який він здав до ломбарду, належав саме ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду повідомив, що у березні 2021 року у вечірній час (точної дати та часу не пам`ятає), йому зателефонувала ОСОБА_7 та запропонувала приєднатися до прогулянки. На його запитання, з ким вона перебуває, ОСОБА_7 повідомила, що знаходиться разом з ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Після цього, хвилин через 5-10 ОСОБА_12 вже підійшов до продуктового магазину «Сервіс Плюс», де були ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Через деякий час у ОСОБА_9 виникла необхідність зателефонувати та ОСОБА_7 надала їй для цього свій мобільний телефон. Після цього мобільний телефон попросив ОСОБА_4 , оскільки йому також необхідно було зателефонувати, на що ОСОБА_7 також надала згоду. Після того як ОСОБА_4 зателефонував ніхто не вимагав у ОСОБА_4 повернути мобільний телефон. Невдовзі ОСОБА_4 повідомив, що йому необхідно піти до батька, і разом з ОСОБА_10 покинули місце зустрічі. Одразу після того, як вони пішли, ОСОБА_7 запитала у ОСОБА_9 де її мобільний телефон, але у останньої його вже не було. ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_7 перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння та, на його думку, не могла контролювати свої дії, у тому числі щодо свого мобільного телефону. Після того, як ОСОБА_7 зрозуміла, що її мобільний телефон зник, вона емоційно зреагувала, почала шукати мобільний телефон. ОСОБА_7 попросила у ОСОБА_9 її телефон та телефонувала на свій номер, але мобільний телефон вже був поза зоною досяжності. Пізніше, в той же вечір, він зустрів ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та запитав у них про мобільний телефон ОСОБА_7 . ОСОБА_10 сказав, що вони його здали до ломбарду. На наступний день ОСОБА_12 повідомив про це ОСОБА_7 , після чого вони разом пішли до поліції писати заяву.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що у 2021 році у вечерній час (точної дати та часу не пам`ятає), вона гуляла разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 біля продуктового магазину «Сервіс Плюс» по вул. Ахсарова. Під час прогулянки вона попросила у ОСОБА_7 мобільний телефон, щоб зателефонувати матері. ОСОБА_9 зазначила про те, що телефон був марки Xiomi Redmi. Після того, як вона зателефонувала, до неї підійшов ОСОБА_4 та також попросив мобільний телефон, щоб зателефонувати. Тоді вона спитала у ОСОБА_7 дозвіл, на що остання надала згоду. Тоді ОСОБА_9 розблокувала мобільний телефон та передала його ОСОБА_4 . Після того, як ОСОБА_13 отримав телефон, він відійшов за кут будинку, де перебував декілька хвилин. Після того, як ОСОБА_4 повернувся, ОСОБА_7 попросила його віддати їй мобільний телефон, але ОСОБА_4 сказав, що йому мають перетелефонувати. Через деякий час ОСОБА_4 та ОСОБА_10 покинули місце зустрічі. ОСОБА_7 одразу після того, як вони пішли, почала розпитувати де її мобільний телефон. Тоді вони побігли за кут будинку, однак ОСОБА_4 та ОСОБА_10 там вже не було.

Аналізуючи свідчення попереджених про кримінальну відповідальність свідків, допитаних під час судового розгляду, суд бере до уваги та розцінює такі свідчення як правдиві, оскільки вони були стабільними протягом усього розгляду. Свідчення потерпілої та свідків узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

До свідчень потерпілої ОСОБА_6 , наданих під час повторного допиту, в частині опису характеристик телефону, суд ставиться критично, оскільки вони не були послідовними та стабільними під час такого допиту, що також може бути зумовлено спливом часу. Зміна показань може бути пов`язана з неточністю в пам`яті. Водночас, показання потерпілої щодо факту надання ОСОБА_4 мобільного телефону торгівельної марки Xiomi Redmi Note 8 Pro, Space Black Pro 4 GB Ram 64 GB ROM та зникнення обвинуваченого з місця скоєння злочину є логічними, послідовними та узгодженими з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Крім того, вина ОСОБА_4 підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

- висновком експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 26.04.2021 року, складеного судовим експертом ОСОБА_8 , відповідно до якого вартість мобільного телефону торгівельної марки Xiomi Redmi Note 8 Space Black Pro 4 GB Ram 64 GB ROM, IMEI(1) НОМЕР_1 , IMEI(2) НОМЕР_2 станом на момент скоєння злочину з урахуванням зносу складає 4 167,00 грн;

- довідкою № 433/04 від 08.04.2021 року, наданої генеральним директором Ломбард «Свіжа Копійка», згідно з якою 29.03.2021 року в м. Харкові, по просп. Людвига Свободи, буд. 35 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заклав мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 8», IMEI: НОМЕР_1 ;

- довідкою № 431/04 від 08.04.2021 року, наданої генеральним директором Ломбард «Свіжа Копійка», відповідно до якої мобільний телефон марки «Xiomi Redmi Note 8», IMEI: НОМЕР_1 дійсно закладався до ломбардного відділення ПТ «Ломбард «Свіжа Копійка» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29.03.2021 року.

Аналізуючи обставини, що відображаються у досліджених у судовому засіданні висновку експерта та довідок, наданих генеральним директором Ломбард «Свіжа Копійка», суд вважає, що вони у повній мірі узгоджуються з показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами в їх сукупності.

Під час розгляду справи сторона захисту просила суд визнати недопустимим доказом висновок експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 26.04.2021 року, що був виготовлений судовим експертом ОСОБА_8 .

В обгрунтування вищевказаної позиції захисник обвинуваченого зазначив, що вказаний висновок виготовлений судовим експертом безкоштовно, проте законом встановлена заборона на надання послуг органам державної влади безкоштовно (вказана заборона чітко передбачена ч.ч. 1, 2 ст. 54 Закону України «Про запобігання корупції»). Договір між ГУНП в Харківській області та судовим експертом ОСОБА_8 не укладався, оплата не здійснювалась, а з урахуванням того, що діяльність недержавного судового експерта прирівнюється до господарської, основним принципом якої, що визначений статтею 1 Закону України «Про підприємництво» є оплатність, вважає, що висновок судового експерта ОСОБА_8 не може вважатися допустимим доказом, та з урахуванням вимог КПК України до уваги судом братися не може.

Крім того, як вбачається із зазначеного висновку експерта № 68 від 26 квітня 2021 року при проведенні експертного дослідження судовим експертом ОСОБА_8 використовувався, крім іншого, Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», що був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1140. Так, відповідно до абзацу другого пункту 50 Постанови КМУ № 1140 від 10 вересня 2003 року Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» - проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється ознайомлення з об?єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка. Як вбачається ж із висновку судового експерта ОСОБА_8 № 68 від 26 квітня 2021 року - товар на дослідження не надавався.

Також, сторона захисту зазначає, що до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 26 квітня 2021 року не було долучено ні свідоцтва судового експерта, ні жодного документу, який би свідчив про кваліфікацію судового експерта ОСОБА_8 . Не міститься такі докази і в матеріалах справи, що свідчить про відсутність доказів наявності у судового експерта ОСОБА_8 права та відповідної квалфікації для проведення такого дослідження.

Щодо доводів сторони захисту про визнання вказаного доказу недопустимим суд зазначає наступне.

За приписами ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з вимогами ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є, зокрема, докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Щодо доводів сторони захисту про те, що до матеріалів справи не долучено жодного документу, який би свідчив про кваліфікацію експерта, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Статтею 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про судову експертизу» до проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 102 КПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання. У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно частини 2 вказаної статті КПК України, у висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 26.04.2021 року, експертиза виконана судовим експертом ОСОБА_8 та проведена на підставі постанови про проведення товарознавчої експертизи від 23.04.2021 року слідчого СВ ВП ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області лейтананта поліції ОСОБА_14 . У висновку зазначено номер свідоцтва, на підставі якого діє експерт, строк його дії до 20.09.2022, кваліфікацію експерта. ОСОБА_8 попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин виконання покладених на нього обов`язків.

Стороною захисту можливість експерта проводити відповідне експертне дослідження не спростована, наявність в матеріалах провадження документальних підтверджень щодо належної кваліфікації експерта, не є обов`язковою та не передбачена вимогами КПК України. У випадку наявності сумнівів у сторони захисту щодо наявності у експерта відповідних повноважень на проведення вказаного експертного дослідження, адвокат не був позбавлений можливості звернутися із адвокатським запитом до установи, яка видала експерту ОСОБА_8 свідоцтво, для підтвердження чи спростування його чинності.

Щодо доводів сторони захисту про те, що на дослідження не надавався мобільний телефон, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), проведення експертиз, експертних досліджень з оцінки майна здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про судову експертизу», з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» щодо методичного регулювання оцінки майна.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

Нормативно-правові акти, які регулюють питання вартості (ціни) майна, не повинні суперечити положенням (національним стандартам) оцінки майна. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування.Положення (національні стандарти) оцінки майна визначають випадки застосування оцінювачами методичних підходів оцінки ринкової вартості майна та випадки і обмеження щодо застосування методичних підходів до визначення неринкових видів вартості майна. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України експерт зобов`язаний особисто провести повне дослідження. Водночас, відповідно до п. 3 ст. 101 КПК України, висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

Крім того, згідно із п.2.2 Розділу IІ «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», на експерта покладається обов`язок особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його.

Пункт 3.3 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» передбачає, що у документі про призначення експертизи зазначаються, зокрема, перелік об`єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові або посилання на перелік, що містяться в матеріалах справи), інші данні, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до п. 1.1 Розділу IV «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) до числа об`єктів товарознавчої експертизи належать: споживчі товари, обладнання та сировина. Об`єктами експертизи цього виду можуть бути й інші товари.

Як передбачено у п. 1.4 Розділу IV «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень разом з документом про призначення експертизи (залучення експерта) експерту надається об`єкт дослідження. Громіздкі предмети досліджуються за місцезнаходженням. Якщо доступ до об`єктів обмежений, то орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), зобов`язаний(а) забезпечити експерту можливість їх огляду. Огляд за потреби проводиться у присутності сторін у справі (інших зацікавлених осіб). Об`єкти дослідження направляються експерту в упаковці, що забезпечує їх збереження. Якщо перед експертом поставлено питання про вартість товару (майна), орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), як правило, зазначає, станом на який час належить вирішувати поставлене питання.

Згідно із п. 1.5. Розділу IV «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» на експертизу може бути поставлене питання про вартість відсутнього товару (майна). У таких випадках у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначається про відсутність об`єкта та вказуються матеріали справи, на підставі яких повинна проводитись експертиза (рахунки, товарно-транспортні накладні, описи в позовних заявах, протоколах допиту потерпілих тощо).

Судом встановлено, що вказаний мобільний телефон не вилучався та не визнавався речовим доказом у кримінальному провадженні. Отже, станом на дату проведення експертизи предмет дослідження - телефон марки Xiomi Redmi Note 8 Pro, Space Black Pro 4 GB Ram 64 GB ROM був відсутній, а тому експертиза була проведена без його огляду за наявними в матеріалах кримінального провадження відомостями щодо моделі та характеристик телефона.

Відповідно до дослідницької частини висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 26.04.2021 року, що був виготовлений судовим експертом ОСОБА_8 , дослідження не наданого майна проводилося за матеріалами справи згідно постанови. Проводилися відповідно розрахунки. Вартість об`єкта дослідження, зазначеного у постанові, визначалося загальноприйнятами методами при виробництві судово-товарознавчих експертиз, керуючись методичними матеріалами щодо визначення вартості на не представлені на дослідження товари народного споживання продовольчих груп.

Крім того, у вказаному висновку експерта вказано, що при дослідженні використовувалися: 1) дані з кримінального провадження № 0000258 від 06.04.2021 року; 2) методична література: Офіційний вісник № 37 2003р. Національний Стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» Затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003p. № 1140; методика визначення вартості майна Харків 2004; методичний посібник з питань призначення та проведення судових товарознавчих експертиз продовольчих товарів з метою визначення її вартості. ХНДІСЕ 2005 р.; 3) Інструкція про призначення та проведення судових експертиз. Затверджено наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5; 4) інформація про ціни; 5) інформація про ціни ринків і спеціалізованих магазинів регіонів України.

Висновок експерта складений з дотриманням вимог, встановлених Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), та інших нормативних актів, експерт попереджений про кримінальну відповідальність відповідно до вимог закону, проведення експертизи без предмета дослідження обумовлено тим винятковим випадком, що на дату проведення експертизи мобільний телефон відсутній.

Щодо доводів сторони захисту про безкоштовність надання експертом ОСОБА_8 своїх послуг при проведенні дослідження, у зв`язку з чим висновок експерта є недопустимим доказом, суд зазначає наступне.

Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, висновки експертів (ст. 84 КПК України). При дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

У випадку оцінки результатів експертизи суд має визначити допустимість не самого висновку експерта, а відомостей, які в ньому містяться.

У випадку призначення експертизи слідчим, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. При цьому, невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Збирання слідчим доказів без належного процесуального підґрунтя є підставою до визнання отриманих доказів недопустимими.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди.

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина 1 статті 7-1 ЗУ "Про судову експертизу" із змінами, внесеними згідно із Законом № 720-IX від 17.06.2020).

За положеннями Кримінального процесуального кодексу України уповноваженою особою органу досудового розслідування є, зокрема, слідчий, який здійснює досудове розслідування кримінальних проваджень.

Відповідно до ч.3 статті 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи постановою слідчого Харківського районного відділу №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 від 23.04.2021 залучено особу експерта товарознавця ОСОБА_8 . Також постановою слідчого Харківського районного відділу №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 від 23.04.2021 призначено судову товарознавчу експертизу у кримінальному провадженні №0000258 за ч.2 ст.190 КК України.

Таким чином, на виконання вимог ст.7-1 ЗУ "Про судову експертизу" та ст.242 КПК України для визначення розміру матеріальних збитків уповноваженою особою органу досудового розслідування було призначено товарознавчу експертизу. Підстав ставити під сумнів походження доказів від вказаного процесуального джерела, їх надійність і достовірність суд не вбачає.

Жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість товарознавчої експертизи від 26.04.2021, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, суперечності експертизи іншим матеріалам справи, показанням потерпілої, судом не встановлено та обвинуваченим і його захисником належним чином не обгрунтовано.

Таким чином, висновок експерта за результатами товарознавчої експертизи № 68 від 26.04.2021 року, що був виготовлений судовим експертом ОСОБА_8 , який враховуються судом при обґрунтуванні судового рішення та який просить визнати недопустимим сторона захисту, відповідно до ст. 89 КПК України, визнається судом допустимим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки істотних порушень прав та свобод людини не встановлено, сторона захисту під час досудового розслідування зауважень після відкриття матеріалів в порядку ст. 290 КПК України не заявляла, джерело доказу отримано у процесуальний спосіб.

Дослідивши, зіставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд доходить висновку, що показання потерпілої та свідків мають характер логічних, послідовних і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними обставин вчиненого кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позицій. В своїй сукупності з іншими наведеними доказами, вони дозволяють суду дійти обґрунтованого висновку про те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, доведена повністю. Отже, досліджені докази у вказаному кримінальному провадженні є достовірними, допустимими, належними та достатніми для підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю, його дії правильно кваліфіковано органом досудового слідства за ч. 2 ст. 190 КК України як шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особам.

Призначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець м. Сургур, Ханти-Мансійський Автономний округ, Російська Федерація, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працевлаштований, раніше судимий 30 червня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік. У лікарів нарколога або психіатра на обліку не перебуває, спиртними напоями не зловживає, скандалів за місцем мешкання не влаштовує, скарги від сусідів відносно останнього до ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області не надходило.

Добровільне відшкодування шкоди має значення при призначенні покарання: відповідно до статті 66 КК пом`якшує покарання, відповідно до статті 65 КК позитивно характеризує особу винного.

Оскільки згода винуватого на добровільне відшкодування (компенсації) шкоди, а також згода потерпілого на відповідний спосіб її відшкодування (компенсації) має правове значення, то належною процесуальною формою фіксації може бути: усна заява, оформлена відповідним протокол або зафіксована в журналі судового засідання та засвідчена їх підписом; письмова заява, що подається потерпілим, винним до органів, які здійснюють кримінальне провадження.

Вказані висновки викладені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 15.02.2022 у справі № 283/460/21 (провадження № 51-4891км21).

В матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої, в якій зазначено, що вона отримала від ОСОБА_4 новий мобільний телефон торгівельної марки Xiomi Redmi 9, який був придбаний 27.04.2021 року вартістю 4 098,00 грн. У зв`язку з чим, матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі. Також потерпіла зазначила, що претензій до обвинуваченого не має.

Таким чином, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України є добровільне відшкодування завданого збитку.

Суд не вбачає підстав для визнання щирого каяття обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України з огляду на таке.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду в постанові від 13.11.2024 по справі № 444/856/23.

До того ж, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду в постанові від 12.11.2020 у справі № 495/5499/18 наголосив, що поняття «щире каяття» відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду в постанові від 14.11.2022 у справі № 640/3693/15-к (провадження № 51-5737км19) відшкодування завданої шкоди, яке, поміж іншого, є самостійною пом`якшуючою покарання обставиною, визначеною пунктом 2 частини 1 статті 66 КК, може додатково свідчити про розкаяння винної особи, однак не є вирішальним при встановленні наявності чи відсутності щирого каяття, яке в кожному випадку є оціночним та має встановлюватися, виходячи із матеріалів справи.

Не зважаючи на відшкодування ОСОБА_4 потерпілій матеріальної шкоди в повному обсязі, суд не може розцінювати визнання ним вини у вчиненні кримінального правопорушення як щире каяття, оскільки він визнав лише обставини вчинення дій злочину, проте, не згоден з розміром нанесеної матеріальної шкоди і ця незгода вже виявилась під час тривалого розгляду справи, що свідчить про бажання уникнути ОСОБА_4 кримінальної відповідальності за вчинення злочину. Крім того, у судових дебатах підтримав позицію свого захисника про закриття кримінального провадження, посилаючись, у тому числі, на недопустимі докази, зібрані під час досудового розслідування, тобто не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, яку він вчиняв під час іспитового строку, будучи засудженим за вчинення умисного злочину з корисливих мотивів, формально вказавши на часткове визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не виявлено.

Таким чином, з урахуванням наведених вище мотивів суду, підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), суд не вбачає.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наслідків, даних про особу обвинуваченого, визнання ним вини, ставлення до скоєного, та в їх сукупності, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 України, а саме у виді позбавлення волі.

Також, при призначенні остаточного покарання суд враховує, що ОСОБА_4 був засуджений 30 червня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 243/2528/19, вказав, що при складанні покарань у порядку ч. 1 ст. 71 КК остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню

Остаточне покарання ОСОБА_4 суд призначає відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року, оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_4 під час іспитового строку, а саме 28.03.2021 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2021 року до обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк два місці, тобто до 28 червня 2021 року включно шляхом заборони цілодобово залишати місце реєстрації та свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Натомість частиною 7 статті 72 КК України регламентовано, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Таким чином, зважаючи на вищезазначені положення ч. 7 ст. 72 КК України, суд зараховує в строк відбуття покарання ОСОБА_4 час перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 28.04.2021 року по 28.06.2021 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту дорівнюють одному дню позбавлення волі.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Клопотання про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не заявлялося.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 65-67, 71, 190 КК України, ст. ст. 84-89, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за сукупністю вироків у виді 3 (трьох) років та 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.ч. 1, 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк перебування під домашнім арештом з 28 квітня 2021 року по 28 червня 2021 року з розрахунку 3 (три) дні цілодобового домашнього арешту дорівнюють 1 (одному) дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід не обирати.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1