Справа № 953/2003/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Київського районного суду м. Харкова матеріали кримінального провадження №00001744 від 04.12.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Руська Лозова Дергачівського району, Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, 07.06.2019 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців, 28.10.2020 Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців, 21.12.2022 Жовтневим районним судом м. Харкова на підставі ст. 81 КК України звільнено умовно достроково від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, з невідбутим покаранням у виді 5 (п`яти) місяців 8 (восьми) днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харків, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимої, 13.03.2024 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 191 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходяться матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 307 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.03.2025 по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.03.2025 справу призначено до судового розгляду.

26.08.2025 в судовому засіданні прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування цих клопотань сторона обвинувачення посилалася на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а також на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, а ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 307 КК України.

На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , в тому числі й обставини, які можуть свідчити про існування ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є неможливим, оскільки вони не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не можуть запобігти вищевказаним ризикам.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , їх захисники заперечували щодо задоволення клопотань та вважають, що існування ризиків є надуманим стороною обвинувачення.

Заслухавши позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши клопотання та додані до нього документи, суд приходить до наступних висновків.

21.01.2025 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Харкова обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20.03.2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17.03.2025 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів до 15.05.2025, без визначення розміру застави.

20.01.2025 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Харкова обрано відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20.03.2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17.03.2025 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів до 15.05.2025, без визначення розміру застави.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 09.05.2025 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на 60 днів до 07.07.2025, без визначення розміру застави.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03.07.2025 продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на 60 днів до 31.08.2025, без визначення розміру застави.

Дія запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 закінчується 31.08.2025, що стало підставою звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст.199 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливість запобігання спробам обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 переховування від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Враховуючи те, що положення кримінального процесуального законодавства не розкриває зміст ризику втечі, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, при оцінці вказаного ризику враховує практику ЄСПЛ, яка розкриває зміст такого ризику.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченої або інших зацікавлених осіб на свідків, з огляду на стадію судового розгляду даного кримінального провадження - підготовче судове провадження.

Також достатньо обґрунтованим є ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень, у яких ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються або вчинення інших кримінальних правопорушень, враховуючи, що останні раніше судимі.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, тобто у поширенні інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, в умовах воєнного стану, з метою надання такої інформації представникам держави - рф, яка здійснює збройну агресію проти України, вчинене за попередньою змовою групою осіб, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк на строк від восьми до дванадцяти років, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у кримінальному правопорушенні проти основ національної безпеки україни.

Суд зазначає, що зазначені дані про особу - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не зменшують існування вищезазначених ризиків, оскільки вони існували як на час вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, так і на час обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу, а тому вони не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють при обрані обвинуваченим моделі поведінки, а відтак не здатні на даному етапі кримінального провадження перешкоджати вчинити йому дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437, 442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбаченні ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258, 258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437, 442 КК України.

Таку аргументацію, з огляду на обґрунтованість обвинувачення, доведеність наявних ризиків передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає достатньою для висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою

Отже, враховуючи існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин передбачених ст. 178, ч. 3 ст. 183 КПК України, клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.176, 177, 178, 182, 183, 196, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.10.2025 включно без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 309 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24.10.2025 включно без визначення розміру застави.

Встановити строк дії ухвали до 24.10.2025, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченими - в той же строк, з моменту вручення обвинуваченому(ій) копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 26.08.2025.

Суддя ОСОБА_1