МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5219/25

Провадження № 1-в/210/600/25

26 серпня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80»), про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України), -

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви.

Засуджений ОСОБА_3 подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти часткового задоволення заяви засудженого в частині декриміналізації вироку Машівського районного суду Полтавської області від 20.08.2020 року, в іншій частині просив відмовити.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

Згідно із частиною 1 статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно із пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами […] 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Клопотання подано до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Заявник просить врегулювати питання приведення вироку у відповідність до Закону України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

В силу ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно ч. 1, 3 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2025 рік становить 3028 грн.

Після внесення змін у статтю 51 КУпАП кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 20.08.2020 року Машівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Вирок набрав законної сили 22.09.2020 року.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінального правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодом злочинної діяльності від 26 червня 2020 року становить 1000,00 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 13.05.2021 року Київським районним судом міста Полтави за ст.289 ч.2 КК України на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 20.08.2020 року і остаточно визначено покарання строком 06 років 06 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2021 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021 року в частині призначеного покарання змінено. Пом`якшено призначене покарання і ОСОБА_3 засуджено за ст.289 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 20.08.2020 року і остаточно визначено покарання строком 05 років 06 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Вирок набрав законної сили 20.10.2021 року.

В подальшому ОСОБА_3 засуджений 15.02.2022 року Карлівським районним судом Полтавської області за ст.185 ч.1 КК України до 4 місяців арешту. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупність кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеним за цим вироком та за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021 року, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2021 року, за приписами ст.72 КК України, остаточно призначено ОСОБА_3 строк 5 років 7 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 18.03.2022 року.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінального правопорушення заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодом злочинної діяльності від 28 березня 2020 року становить 3264 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 15.06.2022 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.187 ч.3 КК України до 07 років 06 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання до призначеного покарання частково приєднано призначене покарання за попереднім вироком Київського районного суду м. Полтави від 13.05.2021 року, зміненим ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.10.2021 року, остаточно визначивши до відбуття покарання у виді 08 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.02.2023 року вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15.06.2022 року відносно ОСОБА_3 залишено без змін.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2022 року, більш суворим покаранням призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2022 року, призначено ОСОБА_3 , остаточне покарання у виді 08 (восьми) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_3 від призначеного покарання лише за вироком Машівського районного суду Полтавської області від 20.08.2020 року за ч.3 ст.185 КК України, оскільки розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжки не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2020 році - 1000,00 грн).

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 15.02.2022 року за ст.185 ч.1 КК України, відсутні оскільки внаслідок злочину завдано збитків, що перевищує мінімальний поріг кримінальної відповідальності.

Суд зауважує, що зміни, внесені Законом України № 3886-IX, до ст. 51 КУпАП не поширюють свою дію на положення статті 187 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства та на положення статті 289 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Підстав для негайного звільнення ОСОБА_3 не вбачається, оскільки суд лише частково звільнив від відбування покарання за діяння, караність якого законом усунена, тому вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15.06.2022 року за ст.187 ч.3 КК України, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року, має виконуватися і надалі.

Керуючись ст.5, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Машівського районного суду Полтавської області від 20.08.2020 року за ч.3 ст.185 КК України - у зв`язку з усуненням законом караності цього діяння.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 15 червня 2022 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року, продовжувати виконувати.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1