Провадження № 1-кп/537/164/2025
Справа № 537/1909/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області, у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області кримінальне провадження № №0000110 від 11 березня 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кременчука Полтавської області, громадянин України, який має професійно-технічну освіту, одружений, не працюючий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 361 КК України,

установив:

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (далі Стамбульська конвенція) від 11.05.2011 в п. b ст. 3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, а саме економічне насильство у виді крадіжки, за таких обставин.

10 березня 2025 року близько 00 год 30 хв, ОСОБА_4 , перебував за місцем свого мешкання у приватному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Зайшовши у спальну кімнату помітив дружину - ОСОБА_5 , з якою ОСОБА_4 , перебуває у офіційному шлюбі, однак фактично понад пів року не підтримують сімейних відносин між собою та не пов`язані спільним побутом, яка спала.

Підійшовши ближче до ліжка, на якому знаходилась ОСОБА_6 припідняв подушку, де побачив мобільний телефон «Samsung M23», належний останній, після чого у ОСОБА_4 виник прямий корисливий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 та Закону «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (реєстр. № 2102-IX; в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб) зі змінами, який у подальшому неодноразово продовжувався, а саме на викрадення грошових коштів потерпілої з використанням мобільного телефону, належного ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, вважаючи, що його дії непомітні для оточуючих, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, в порушення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», шляхом вільного доступу, пересвідчившись, що його дружина ОСОБА_5 міцно спить, дістав з-під подушки, належний їй мобільний телефон, отримав шляхом зміни біометричного паролю доступ до її банківської рахунку НОМЕР_1 , оформленого у АТ «А-БАНК», а саме до банківської картки № НОМЕР_2 . Після чого пішов на автозаправну станцію «BVS», розташовану за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, наб. Лейтенанта Дніпрова, 6А, де за допомогою телефону, а саме через програму безконтактного розрахунку, розрахувався на касі автозаправної станції за товари, а також зняв (обготівкував) частину грошових коштів, тим самим викрав з банківського рахунку своєї дружини - ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 3 498 грн.

Заволодівши грошовими коштами своєї дружини, ОСОБА_4 повернувся за місцем мешкання, з метою приховування своїх протиправних дій, залишив мобільний телефон «Samsung M23» у приміщенні будинку.

В подальшому, ОСОБА_4 розпорядився викраденими грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 , майнової шкоди на загальну суму 3 498 грн.

Крім того, 10 березня 2025 року близько 00 години, ОСОБА_4 , перебував за місцем свого мешкання у приватному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де виявив мобільний телефон своєї дружини - « ОСОБА_7 ».

В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем з метою подальшого заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які зберігалися на рахунку потерпілої ОСОБА_5 в автоматизованій інформаційній системі АТ «А-Банк»-«abank24».

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем облікового запису потерпілої ОСОБА_5 в автоматизованій інформаційній системі АТ «А-Банк», яка згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що він не має права законного доступу до неї, з метою незаконного отримання відомостей, розміщених на належній потерпілій ОСОБА_5 банківській картці АТ «А-Банк» картці № НОМЕР_2 (р/р НОМЕР_1 ), змінивши біометричний пароль доступу до телефону «Samsung M23» та застосунку «abank24», а саме додав відбиток свого пальця, тим самим без дозволу власника, отримав доступ до автоматизованої інформаційної системи АТ «А-Банк»-«abank24», з метою подальшого незаконного втручання в роботу автоматизованих систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, без відому та дозволу потерпілої, в період часу з 00 год 58 хв по 00 год 59 хв 10 березня 2025 року, неодноразово вводив біометричний пароль за своїм відбитком пальця з метою входу до автоматизованої інформаційної системи АТ «А-Банк» - «abank24», внаслідок чого отримав доступ до персональних даних потерпілої ОСОБА_5 , оформлених в АТ «А-Банк».

Тим самим, своїми протиправними діями ОСОБА_4 несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованої (інформаційної) системи АТ «А-Банк» та отримав доступ до банківського рахунку ОСОБА_5 по банківській картці АТ «А-Банк» № НОМЕР_2 (р/р НОМЕР_1 ), завдяки чому в подальшому протиправно заволодів грошовими коштами, належними останній.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, наведених в обвинувальному акті, зазначив про щире каяття у вчиненому, відшкодування завданої матеріальної шкоди у повному обсязі. Не заперечував щодо обмеження обсягу дослідження доказів та фактичних обставин справи його допитом та дослідженням характеризуючих матеріалів щодо його особи.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про проведення судового розгляду кримінального провадження за її відсутності, також зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, просить визначити міру покарання на розсуд суду, не заперечує проти застосування скороченого розгляду справи. З урахуванням думки учасників кримінального провадження та переконавшись в тому, що за відсутності потерпілої можливо з`ясувати всі обставини, що мають значення для розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку про розгляд кримінального провадження без присутності потерпілої ОСОБА_5 .

Зважаючи на повне і беззаперечне визнання вини обвинуваченим, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст обвинувачення, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників процесу, які не заявляли заперечень проти розгляду справи із застосуванням ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і вирішив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують його особу. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що вони будить позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органами досудового розслідування як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану за ч. 4 ст. 185 КК України, та несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, за ч.1 ст. 361 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, суди визначаючи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Обставинами, які в силу ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень.

Обставинами, які в силу ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Визначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, в силу ст. 89 КК України не судимий, одружений, не має на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, не працюючий, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , не призивався до лав Збройних Сил України, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання протягом останнього року скарг та заяв щодо обвинуваченого не надходило.

Приймаючи до уваги ступінь тяжкості та обставини кримінальних правопорушень, їх наслідки, враховуючи перелічені вище дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень йому має бути призначено покарання у межах санкції ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі та у межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, з застосуванням ст. 70 КК України.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину повністю у вчинені кримінальних правопорушень, щиро розкаюється у вчиненому, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства та вважає за необхідне звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, в порядку передбаченому ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення визначеної ст. 50 КК України мети покарання.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст.91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.

Оскільки обвинуваченому призначено покарання не пов`язане з реальним його відбуттям, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, останнього необхідно направити для проходження програми для кривдників, строком на два місяці, що узгоджується із положеннями ст. 91-1 КК України та ч. 2 ст. 76 КК України.

Цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлявся.

Процесуальні витрати на залучення експертів у даному кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів визначити відповідно до ст. 100 КПК України.

Клопотань щодо запобіжного заходу у відповідності до вимог ст. 331 КПК України для їх вирішення в порядку, передбаченому главою 18 КПК України, відносно ОСОБА_4 до суду не надходило.

Керуючись статтями 373 375 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 361 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 361 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, поклавши на нього під час іспитового строку такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, та направити його для проходження програми для кривдників до закладу, який проводить індивідуальну роботу з особами, які скоїли насильство в сім`ї Департаменту у справах сімей та дітей Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (м. Кременчук, пл. Перемоги, буд. 2), строком на два місяці.

Речовий доказ: - оптичний диск із копією відеозапису з камер відео спостереження автозаправної станції «BVS» за 10 березня 2025 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги, яка подається через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору та надіслати потерпілій.

Обвинуваченому роз`яснити його право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя : ОСОБА_1