Справа № 165/2485/18 Провадження №11-кп/802/333/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000670 за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинська Волинської області, громадянин України, освіта базова вища, неодружений, не працює, інвалід ІІ групи, не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк покарання ОСОБА_8 встановлено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання арештованого майна, речових доказів та судових витрат

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 13 червня 2018 року, приблизно в 00 год. 20 хв. перебуваючи поблизу будинку №11 по вул. Генерала Шухевича у м. Нововолинську, керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою відкритого заволодіння чужим майном, підбіг до потерпілого ОСОБА_10 ззаду, і застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та виразилося у заподіянні удару в потиличну частину голови рукою, від чого потерпілий впав на землю, та наніс ще один удар рукою в ділянку шиї та відкрито викрав у останнього мобільний телефон марки "Nomi I5050EVOZ" золотистого кольору, вартістю 2150 грн., який лежав у правій кишені спортивних штанів та з лівої кишені штанів потерпілого гаманець, у якому знаходилися картка "Приватбанку" для отримання заробітної плати та кредитна картка "Приватбанку" № НОМЕР_1 , ключі від квартири (гаманець та ключі не становлять для потерпілого матеріальної цінності), чим спричинив потерплому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2150 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Вказує на те, що обвинувачений вибачився перед потерпілим та повністю відшкодував завдану ним як матеріальну, так і моральну шкоду. Зазначає на те, що стан здоров`я обвинуваченого є вкрай важким, він потребує постійного контролю та лікування. Посилається на те, що потерпілому відомо, що обвинувачений змінився в кращу сторону, має на утриманні батька, який теж має інвалідність і поганий стан здоров`я та потребує допомоги обвинуваченого. Просить вирок суду змінити та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання. У решті вирок суду залишити без змін.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин та кваліфікацію своїх дій, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що не визнавав вину у суді першої інстанції за порадою захисників. Зазначає на те, що повністю відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілому. Вказує на те, що він є особою з інвалідністю, під час судового розгляду перебував на довготривалому лікуванні, у зв`язку з чим розгляд справи зупинився, його батько теж має інвалідність, хворіє та потребує допомоги. Також вказує на те, що повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, за час розгляду справи змінив свій спосіб життя, вилікувався від наркотичної залежності, неофіційно працює та допомагає матері. Просить вирок суду змінити та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого, які подані апеляційні скарги підтримували та просили змінити вирок суду і застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, прокурора, яка подану апеляційну скаргу заперечувала і просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Приписами ст.414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому не визнавав, однак під час апеляційного розгляду справи обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував потерпілому усі збитки, тому на думку апеляційного суду до обвинуваченого ОСОБА_8 можливе застосування положень ст.75 КК України.

Відповідно до вимог ст.75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, може дійти до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000670 від 13.06.2018 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, в ході досудового розслідування не встановлені обставини, що пом`якшують покарання так, як згідно з оскаржуваного вироку, місцевий суд не встановив обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Між тим, під час судового розгляду апеляційним судом встановлено декілька відомих обставин, які не можна знехтувати при призначенні обвинуваченому покарання та які належить визнати такими, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме: щире каяття, визнання вини, відшкодування потерпілому усіх завданих збитків.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі, а також в апеляційному судді вину визнав повністю, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчинення злочину, просив не позбавляти його волі, в подальшому зобов`язується дотримуватись бездоганної поведінки.

Також, згідно з розписки потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений відшкодував потерпілому усіх завдані збитки, як моральні так і матеріальні (т.2 а.к.п.114)

Тому, на підставі ч.1 ст.66 КК України, слід визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 : щире каяття, визнання вини, відшкодування потерпілому усіх завданих збитків.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції вказав, що обвинувачений неодружений, є особою з інвалідністю ІІ групи, не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак свою вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, не працює, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 23 вересня 2014 року з приводу розладів психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, змінив своє життя та вилікувався від наркотичної залежності, є особою з інвалідністю ІІ групи, доглядає за батьком, який також є особою з інвалідністю та допомагає матері, неофіційно працює, з часу вчинення кримінального правопорушення, тобто після червня 2018 року (минуло більше 7 років) не вчинив інших злочинів, тобто повністю дотримувався законослухняної поведінки.

Також, апеляційний суд враховує і позицію потерпілої сторони, яка подала апеляційну скаргу і під час апеляційного розгляду представник потерпілого вказав, що обвинувачений вибачився перед потерпілим, повністю відшкодував завдану ним як матеріальну, так і моральну шкоду та просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст.75 КК України.

Апеляційний суд зазначає, що позиція потерпілої сторони у судових засіданнях щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_8 від призначеного основного покарання, апеляційний суд відповідно до ст.75 КК України враховує суспільну небезпечність діяння, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаюється, має постійне місце проживання, повністю відшкодував потерпілому завдані збитки, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання винного та відсутність обставин, які обтяжують покарання та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства з визначенням йому іспитового строку в максимальному розмірі і з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Аналізуючи обставини, із якими було пов`язане призначення обвинуваченому покарання у поєднанні із даними, які характеризують його особу, а також у поєднанні із соціально-побутовими уявленнями обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На переконання суду апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 12 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: