Справа № 569/3606/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського міського суду Рівненської області кримінальне провадження №0002540 від 04.11.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новоград-Сіверський Чернігівської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, вдівця, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

розгляд кримінального провадження відбувся за участю:

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_3

представника цивільного відповідала - КП «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 04.11.2024, близько 07 години 41 хвилина, керуючи тролейбусом SKODA 14ТР, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись по вул. Володимира Стельмаха, біля будинку №18А, зі сторони вул. Данила Галицького у напрямку вул. Відінської, у м. Рівне, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3 та 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, з моменту виникнення перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного об`їзду перешкоди, хоча мав таку технічну можливість, та допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_5 , який рухався попереду у попутному напрямку, ближче до правого краю проїзної частини.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: перелому клубової кістки зліва та перелому лонної та сідничної кісток зліва, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 , вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та пункту 13.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, дав показання, що він 04.11.2024, близько 07 години 41 хвилина, керуючи тролейбусом SKODA 14ТР, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись по вул. Володимира Стельмаха, біля будинку №18А, у м. Рівне, допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_5 , який рухався попереду у попутному напрямку, ближче до правого краю проїзної частини. Також, вказав, що ОСОБА_5 відшкодував 14 484,08 грн. матеріальної шкоди, розмір заявленої моральної шкоди в сумі 200 0000 грн. вважає завищеною.

У вчиненому щиро розкаявся, просив не призначати суворе покарання.

Повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що підтверджують його винуватість, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 дав показання, що 04.11.2024, близько 07 години, в м. Рівне, на вул. Володимира Стельмаха, ОСОБА_3 керуючи тролейбусом SKODA, допустив зіткнення з велосипедом, яким він керував, внаслідок чого, він отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Через отриману травму перебував на стаціонарному лікуванні. Підтвердив, що матеріальна шкода йому відшкодована. Цивільний позов підтримав в частині відшкодування моральної шкоди, просив стягнути з КП «Рівнеелктротранс», як власника джерела підвищеної небезпеки, 200 0000 грн. моральної шкоди, яка виражається у тому, що через отриману травму, він переніс сильний емоційний стрес, відчуття душевного та фізичного болю.

Погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, та з недоцільністю дослідження в цій частині інших доказів.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 просила задовольнити цивільний позов потерпілого повністю в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки матеріальна шкода потерпілому відшкодована, просила стягнути з КП «Рівнеелктротранс» Рівненської ради, як власника джерела підвищеної небезпеки 200000 грн. моральної шкоди. Вважає недоцільним дослідження доказів що підтверджують винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення.

Представник цивільного відповідача КП «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради ОСОБА_7 , вказала, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована, у розмірі визначеному у цивільному позові, щодо моральної шкоди, стверджувала, що її розмір у сумі 200 000 грн. є значно завищеним, не відповідає обсягу та тривалості страждань, не узгоджується з принципом розумності,виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Суд, при вирішенні питання відповідальності обвинуваченого звертає увагу на роз`яснення, наведені у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якими передбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до положень ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Під час судового розгляду, ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та вказав, що щиро розкаюється, надав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, матеріальну шкоду потерпілому відшкодував повністю.

Обставин, які б обтяжували покарання, у відповідності до ст.67 КК України не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги пунктів 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним, а також положення ст.65 КК України, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином вчинений з необережності; обставини його вчинення; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий; на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання якими суд визнає щире каяття активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які б обтяжували покарання, відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання, беручи до уваги позицію потерпілого, щодо призначення покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу, у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті, з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, що відповідатиме меті покарання, ступеню тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню останнього та попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Потерпілим ОСОБА_5 подано цивільний позов, у якому він просить стягнути з КП «Рівнеелктротранс» Рівненської міської ради 200 000 грн. моральної шкоди. У цивільному позові зазначено, що моральна шкода завдана виразилась у тому, що через отриману травму він перебував на стаціонарному лікуванні, переніс сильний емоційний стрес, відчуття душевного та фізичного болю.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_5 , суд виходить із наступних обставин справи та вимог закону.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Статтею 1177 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна, шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її заподіяла за наявності її вини.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, залежно від характеру заподіяних фізичних та душевних страждань, їх глибини та погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, а також інших негативних наслідків, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19).

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, однак, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.129, абз.7 п.2 ч.3 ст.374 КПК України при ухваленні обвинувального вироку, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Подія кримінального правопорушення сталась під час виконання ОСОБА_3 своїх трудових обов`язків, який керував тролейбусом SKODA 14ТР, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у володінні КП «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З урахуванням характеру й обсягу фізичних та моральних страждань потерпілого ОСОБА_5 , котрий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, через отриману травму він перебував на стаціонарному лікуванні, переніс сильний емоційний стрес, відчуття душевного та фізичного болю, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання про задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, частково, та стягнення з КП «Рівнеелекктротранс» Рівненської міської ради, як власника джерела підвищеної небезпеки на користь потерпілого ОСОБА_5 50 000 грн. моральної шкоди, а в частині відшкодування матеріальної шкоди цивільний позов підлягає залишенню без задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами кримінального провадження, що заявлені потерпілим вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 14 484 грн. вже задоволені.

На підставі ч.2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 9 550, 80 грн.

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого суд не застосовує.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 9 550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень 80 копійок, витрат на залучення експерта.

Цивільний позов ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради про відшкодування моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Рівнеелектротранс» Рівненської міської ради на користь ОСОБА_5 50 000 (п"ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1