Справа № 357/7760/25
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

04 червня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми ЄСІТС) ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001737, яке внесене до ЄРДР 25 березня 2025 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

У С Т А Н О В И В :

підстави для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлені.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001737, яке внесене до ЄРДР 25 березня 2025 року, стосовно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

За результатами підготовки до судового розгляду, вирішені усі питання, передбачені ч. 2 ст. 315 КПК України, а саме: визначено дату та місце проведення судового розгляду, який вирішено проводити у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, обвинуваченого, захисника.

Будь-яких клопотань щодо здійснення судового виклику певних осіб для допиту учасниками кримінального провадження не заявлялось.

Необхідності у складанні досудової доповіді немає, оскільки сторонами судового провадження клопотань про це не заявлялось.

Отже, суд вважає, що наявні умови для призначення судового розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 (шістдесят) днів, з утриманням на Гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а при наявності медичних показань у спеціально відведених кімнатах, які забезпечують надання медичної допомоги.

Вмотивував його тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

На даний час, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Така потреба обумовлена тим, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчиняти дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ризик переховування від суду обумовлений тяжкістю пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, за результатами розгляду якого останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Ризик незаконного впливу на свідків обумовлений тим, що свідки проходять військову службу разом з ним, в одній військовій частині, що створює передумови для впливу на останніх, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, є рецидивістом.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, єдиним запобіжним заходом, який може застосовуватися до ОСОБА_4 є тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 вирішення клопотання прокурора ОСОБА_3 покладали на розсуд суду.

Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, які містяться в кримінальному провадженні, дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

У судовому засіданні, прокурор посилався, що продовжують існувати ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення ЄСПЛ у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11, від 12 лютого 2015 року). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року). Сама по собі відсутність постійного місця проживання не свідчить про ризик втечі (п. 128 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Макаров проти Росії», заява № 15217/07 від 12 березня 2009 року).

Отже, ризик переховування від суду встановлюється на основі ступеня тяжкості можливого покарання, а також інших обставин, які можуть підтвердити чи спростувати існування такого ризику.

У своєму клопотанні, прокурор ОСОБА_3 існування ризику переховування від суду обґрунтовував посилаючись лише на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому.

Вказане не узгоджується з вищезазначеною практикою Європейського суду з прав людини, а тому суд відхиляє аргумент прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити спроби переховування від суду.

Своєю чергою, обвинувачений проходив військову службу разом зі свідками в одній військовій частині, що створює передумови для впливу на останніх, шляхом залякування та здійснення насильницьких дій, з метою перешкоджання судовому розгляду, а тому суд вважає установленим наявність ризику незаконного впливу на свідків.

Суд вважає, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення слід оцінювати, з огляду на репутацію особи, наявність у неї судимостей, її характеристику за місцем проживання, криміногенних факторів тощо.

За результатами дослідження даних про судимості обвинуваченого ОСОБА_4 установлено, що останній неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, відбував покарання реально.

У даній справі, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Отож, вказане свідчить, що обвинувачений ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень.

Будь-яких соціальних зв`язків , які зможуть попередити вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення.

Отже, до нього необхідно продовжити застосування запобіжного заходу

Згідно ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Отже, оскільки наведені прокурором ризики продовжують існувати є підстави для продовження строку дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Своєю чергою, підстав застосовувати до ОСОБА_4 м`якшого запобіжного заходу немає, оскільки, згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, цей запобіжний захід для нього є безальтернативним.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем, у разі звільнення під заставу, він може продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема, може ухилятися від виконання обов`язків військової служби, а тому заставу визначати йому не слід.

За таких обставин, суд клопотання, про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольняє.

Керуючись ст. 314-316 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02 серпня 2025 року (включно), з утриманням на Гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а при наявності медичних показань у спеціально відведених кімнатах, які забезпечують надання медичної допомоги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, у порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1