Справа № 404/8199/24
Номер провадження 1-кс/404/1281/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року місто Кропивницький

Слідчий суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника - адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах власника арештованого майна - ОСОБА_5 про скасування арешту на майно, застосованого на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23.09.2024 по кримінальному провадженню №0000246, -

ВСТАНОВИВ:

1. Суть клопотання

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах власника арештованого майна - ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді з вище вказаним клопотанням, відповідно до якого просив:

- скасувати, в частині заборони користування, арешт з автомобіля «КІА

SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.09.2024 у справі N?404/8199/24, та передати автомобіль на зберігання його власнику - ОСОБА_5 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2024 року, постановленою за результатами розгляду клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , у рамках кримінального провадження №0000246 від 12.09.2024, накладено арешт на транспортний засіб марки «KIA SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить та фактично перебуває у володінні ОСОБА_5 , із забороною користування та розпорядження зазначеним автомобілем.

Підставою для задоволення зазначеного клопотання було забезпечення збереження слідів вчинення кримінального правопорушення та проведення судових інженерно-транспортних експертиз.

Станом на сьогодні, органом досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії, у тому числі огляд транспортного засобу, інженерно-транспортні та трасологічні експертизи. Зовнішній вигляд автомобіля детально зафіксовано, відповідна інформація міститься в фототаблицях матеріалів провадження.

У зв`язку з викладеним, вважає, що в подальшому обмеженні права користування транспортним засобом відпала необхідність.

ІІ. Позиція учасників

Представник власника майна в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав. Вказав, що наразі, експертами проведено огляд транспортного засобу та всі відповідні експертизи, отже перестала існувати потреба для продовження застосування такого заходу забезпечення, як арешт майна для проведення судово-інженерних експертиз. ОСОБА_5 визнає свою вину, не оспорює жодних обставин вчиненого правопорушення, відшкодувала іншому учаснику ДТП - ОСОБА_6 завдану шкоду, зацікавлена в швидкому завершенні досудового розслідування та направленні до суду обвинувального акту. Зазначив, що ОСОБА_5 має двох дітей та для забезпечення їх потреб є необхідність у користуванні автомобілем. Пошкодження, які містить транспортний засіб, дозволяють його використання без проведення ремонту. Всі обставини ДТП зафіксовано на відеокамерах, схемі дорожньо-транспортної пригоди, у результатах проведених судових експертиз. Призначення судової фототехнічної експертизи за відеозаписами не потребує надання автомобіля для експертизи, а її результати не зможуть вплинути на вже отримані висновки у справі. Зазначив, що відеозаписи перебували у розпорядженні органу досудового розслідування ще з вересня 2024 року, однак, фототехнічна експертиза призначена лише на початку квітня 2025 року після подання клопотання про скасування арешту майна. Таке зволікання з проведення досудового розслідування та зберігання транспортного засобу за неналежних умов зберігання речового доказу, призводить до погіршення його стану, обтяження є надмірним, тривалим, непропорційним.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що на даний час досудове розслідування триває, не всі експертизи проведено, а саме не проведено фототехнічну експертизу. Учасники кримінального провадження з матеріалами справи не ознайомлені, тому не відомо, чи погоджуються учасники кримінального провадження з її результатами. Так як, у разі спростування висновку експерта знову виникне потреба у проведенні повторних додаткових комплексних експертиз.Наразі не відомо, чи повністю відшкодована шкода потерпілому, зокрема, моральна шкода. Визнання вини ОСОБА_5 на даному етапі кримінального провадження не може бути визначальною, так як в подальшому її позиція може змінитися. В разі передачі на відповідальне зберігання власнику майна, остання може провести ремонт автомобіля, що спотворить сліди кримінального правопорушення. Також зазначив, що відповідно до п.20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, зберігання арештованого автомобіля здійснюється на спеціальному майданчику територіального органу Національної поліції.

Слідчий про розгляд клопотання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився.

ІІІ. Встановлені слідчим суддею обставини справи та застосовані норми права.

Встановлено, що Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000246 від 12.09.2024.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 вересня 2024 року клопотання прокурора - задоволено та накладено арешт на автомобіль «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником та фактичним володільцем якого є ОСОБА_5 , та мотоцикл «SUZUKI BOULEVARD», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , та фактичним володільцем якого є ОСОБА_6 , із забороною користування та розпорядження ним до прийняття рішення по кримінальному провадженню №0000246 від 12.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

При прийнятті рішення слідчим суддею враховано кваліфікацію кримінального правопорушення та обставини його вчинення, необхідність збереження майна з метою проведення подальших досліджень, слідчий суддя вважає доведеним, що вилучений транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину, відповідає критеріям речових доказів та може зберігати на собі сліди злочину, тому потреба в накладенні арешту на автомобіль є доцільною і обґрунтованою, отже клопотання має бути задоволено. Також, слідчим суддею зазначено, що в разі передачі транспортного засобу на відповідальне зберігання на даному етапі досудового слідства унеможливить проведення всіх необхідних експертних досліджень, може спотворити сліди після ДТП, як наслідок вплине на точність таких досліджень. Метою накладення арешту є збереження речових доказів, встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на встановлені обставини справи, застосовуючи відповідні правовідносини, слідчий суддя приходить до такого.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, та полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном (ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним, вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства (пункт 5 частини другої статті 173 КПК України).

Так, заходи забезпечення кримінального провадження завжди пов`язані із застосуванням примусу у кримінальному процесі. Процесуальний примус у кожному конкретному випадку застосовується у контексті мети, способів, підстав та умов для застосування конкретних заходів примусу.

Клопотання прокурора, яке слугувало підставою арешту майна заявника, мотивоване тим, що накладення арешту на вказане майно є необхідним, оскільки вказане майно відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Статтею 84 КПК України імперативно передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Слідчий суддя враховує пояснення прокурора, що з моменту накладення арешту на транспортний засіб проведено всі необхідні слідчі дії з транспортним засобом, окрім, фототехнічної експертизи. Посилання прокурора на необхідність проведення фототехнічної експертизи не спростовує факту, що зазначена експертиза може бути проведена на основі вже зафіксованих фотоматеріалів або з використанням оцифрованої інформації, яка наявна в матеріалах провадження. За відсутності доказів про те, що автомобіль необхідний для цієї експертизи фізично, обмеження в користуванні ним є безпідставним.

Також слідчий суддя звертає увагу на те, що передача транспортного засобу на відповідальне зберігання власнику не позбавить сторону обвинувачення використовувати транспортний засіб для проведення слідчих дій та експертиз, необхідність у проведення яких може існувати наразі та у призначенні яких може виникнути необхідність в подальшому в ході досудового розслідування даного кримінального провадження.

Відтак, арешт у частині заборони користування транспортним засобом втратив свою актуальність, оскільки: всі процесуальні дії, для яких був необхідний доступ до транспортного засобу, вже здійснено; додаткових слідчих дій, які вимагали б фізичне вилучення або обмеження доступу до автомобіля, стороною обвинувачення не обґрунтовано.

Щодо тверджень прокурора, що в разі передачі на відповідальне зберігання транспортного засобу, ОСОБА_5 може провести ремонт автомобіля, що спотворить сліди кримінального правопорушення, слідчий суддя зазначає, що вказаному ризику можливо запобігти шляхом покладення обов`язку забезпечення зберігання автомобіля у незмінному вигляді до скасування арешту в повному обсязі та попередженням про кримінальну відповідальність за такі дії.

Представником власника транспортного засобу вказано, що утримання автомобіля на спеціальному майданчику Національної поліції призводить до його псування та створює загрозу втрати речового доказу, що суперечить самому змісту мети арешту.

Враховуючи принцип пропорційності заходів забезпечення кримінального провадження, а також положення статей 2, 6 та 19 КПК України, які зобов`язують Державу поважати права власності, подальше обмеження права користування автомобілем вбачається надмірним.

Претензії з боку інших учасників кримінального провадження, зокрема ОСОБА_6 до власника автомобіля ОСОБА_5 , слідчому судді не надано. Це свідчить про відсутність загроз чи процесуальних перешкод для повернення їй речового доказу на відповідальне зберігання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі скасування арешту.

За таких обставин, в цілях не порушення гарантованих Конституцією України та законами України права власності особи, зокрема права користування майном, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про скасування арешту майна в частині заборони користування - підлягає задоволенню, а транспортний засіб - передачі на відповідальне зберігання власнику з попередженням останнього про кримінальну відповідальність за ст.388КК України за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт.

Враховуючи вищевикладене, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 174, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 вересня 2024 року на автомобіль «КІА

SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником та фактичним володільцем якого є ОСОБА_5 , в частині позбавлення права користуватись вказаним транспортним засобом.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язок забезпечити зберігання автомобіля «КІА SPORTAGE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у незмінному вигляді, до скасування арешту майна у повному обсязі у встановленому КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України та про необхідність збереження майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Фортечного районного суду

міста Кропивницького ОСОБА_1