справа № 164/438/25
п/с 1-в/164/276/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2025 року Сел. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників ДУ «Маневицька ВК (№ 42)» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Маневичі Волинської області клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вказане клопотання, вмотивоване тим, що згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року ОСОБА_6 засуджений до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року залишено вирок без змін. Початок відбуття покарання у місцях позбавлення волі ОСОБА_6 було встановлено з 27 лютого 2023 року і ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова було зараховано термін його перебування під вартою з 17 грудня 2021 року до 4 липня 2022 року включно. Станом на 17 лютого 2025 року ОСОБА_6 фактично відбув покарання згідно з вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року у вигляді 2 років 6 місяців та 7 днів, тобто частини строку покарання, призначеного судом, що свідчить про наявність передумови (формалізованої підстави, що пов`язується із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст. 82 КК України. Відповідно до клопотання директора ТОВ «МОНОЛІТ БУД КОНСТРАКТ» від 20 листопада 2024 року товариство має намір працевлаштувати ОСОБА_6 на посаді водія, оскільки він має право керування транспортними засобами категорії В, С1, С. А тому, зважаючи на ступінь виправлення засудженого, про що свідчить позитивна характеристика, відсутність стягнень та наявність заохочень від адміністрації установи виконання покарань, визнання своєї винуватості у вчиненому та щире каяття, залучення без оплати праці до робіт по благоустрою колонії, сумлінну працю та беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, просив суд застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 82 КК України, замінивши йому невідбуту частину основного покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 31 липня 2022 року у виді позбавлення волі строком 5 років на більш м`яке виправні роботи з відрахуванням щомісячно в дохід держави 20% його заробітку.

У судовому засіданні засуджений підтримав клопотання свого захисника, суду пояснив, що вважає клопотання обґрунтованим, так як він жодного стягнення не має, сплатив усі витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування, хоча свою винуватість у інкримінованих кримінальних правопорушеннях заперечує і на цей час. У касаційному порядку вирок не оскаржував. Офіційно не працевлаштований, однак має 3 заохочення за сумлінну поведінку та активну участь у роботах по благоустрою установи, буде працевлаштованим на посаді водія у товаристві, довідку про що до клопотання долучив його захисник, хоча із директором товариства особисто не знайомий та не знає його основної виду діяльності. Клопотання просив задовольнити, так як має усі підстави на заміну покарання на більш м`яке у виді виправних робіт.

Представники ДУ «Маневицька ВК (№ 42)», кожен зокрема, просили відмовити у задоволенні клопотання засудженого. Зазначили, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, на шлях виправлення не став, тому адміністрацією установи йому було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України.

Прокурор заперечив щодо задоволення клопотання засудженого та його захисника, вважає його безпідставним, оскільки вважає, що заміна покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке покарання виправні роботи, буде неспівмірним із тяжкістю вчиненого ОСОБА_6 кримінально караного діяння.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, кожного зокрема, проаналізувавши матеріали, долучені до клопотання, та матеріали особової справи №274-П-24, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до частини 1 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Пунктами 1, 2, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» за №2 від 26 квітня 2002 року встановлено звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 Кримінального кодексу України. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК); при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК).

Таким чином, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості, відшкодування потерпілій особі матеріальних збитків, визнання своєї винуватості у вчиненні злочину.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 31 травня 2022 року, яким його було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки і 4 місяці. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Сихівського районного суду м.Львова від 20 вересня 2021 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання строком 5 років позбавлення волі. Свою винуватість у інкримінованому кримінальному правопорушенні заперечив.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року вирок Шевченківського районного суду м.Львова залишено без змін. Під час апеляційного перегляду вироку обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість також заперечував і такі твердження сторони захисту судом апеляційної інстанції були розцінені критично і як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.

Тобто, під час судового розгляду як судом першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_6 свою винуватість у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні заперечував. У касаційному порядку вирок не оскаржувався.

Під час цього судового засідання засуджений ОСОБА_6 також зазначив, що і надалі заперечує свою винуватість, оскільки злочину не вчиняв.

На думку суду заперечення своєї винуватості у вчиненні злочину за наявності вироку суду, що набрав законної сили, свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення і до нього не може бути застосована ст. 82 КК України.

Щодо покликання захисника на те, що ОСОБА_6 має 3 заохочення та не має жодного стягнення, то суд звертає увагу на те, що 10 лютого 2025 року ОСОБА_6 на засіданні комісії ДУ «Маневицька ВК (№42)» було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення. Заохочення у вигляді подяк за сумлінну поведінку та активну участь у роботах по благоустрою установи, виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки засудженому було оголошено 7 липня 2023 року, 3 та 10 жовтня 2024 року. У період з 10 лютого 2025 року по цей час ОСОБА_6 не отримав більше жодного заохочення. Відсутність стягнень та сам факт правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною передумовою заміни покарання у вигляді позбавленні волі на покарання у вигляді виправних робіт, а що стосується вцілому позитивної характеристики засудженого, то дотримання порядку умов відбування покарання та добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, згідно зі ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого.

Також на думку суду, клопотання ТОВ «МОНОЛІТ БУД КОНСТРАКТ» та гарантійний лист за підписом директора ОСОБА_8 не свідчать про реальне працевлаштування ОСОБА_6 , а дає підстави вважати про завуальоване бажання уникнути призначеного судом покарання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи характер вчинених ОСОБА_6 злочинів та наслідки, а також строк відбутого покарання та строк основного покарання, яке залишилося йому до відбуття, суд приходить висновку, що заміна призначеного покарання більш м`яким покаранням, а саме виправними роботами є неспівмірним та призведе до порушення принципу невідворотності покарання, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 110, 369-372, 395, 532, 537, 539 КПК України, ст. 57, 82 КК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Маневицького районного суду ОСОБА_1