КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/3031/25-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3081/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР" на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001812 від 05.08.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року частково задоволено клопотання представника потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001812 від 05.08.2024.

Накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на комплекс нежитлових будівель загальною площею 2 673,1 м.кв., які розташовані за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Хлипнівка, вул. Звенигородська, 33 (РНОНМ 212) та належать ТОВ «ВУДФЛОР» (), вартість яких не перевищує суми пред`явленого цивільного позову - 2 632 000 гривень.

В решті вимог клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР" подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілого (цивільного позивача) про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків слідчого судді, які не підтверджуються доказами, фактичним обставинам кримінального провадження та постановленням за відсутності слідчого, без виклику власника майна та без надання органом досудового розслідування будь-яких матеріалів.

Крім того, апелянт зазначає, що слідчим суддею не визначено статус ТОВ «ВУДФЛОР» як цивільного відповідача, про що також не повідомлялось органом досудового розслідування чи прокурором, а також не обґрунтовано, що товариство несе цивільну відповідність за дії підозрюваних осіб.

Апелянт наголошує на тому, що накладення арешту на нерухоме майно, яке перебуває у власності добросовісного набувача, безпідставно обмежує можливість ведення господарської діяльності.

Від представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_7 надійшли до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Прокурор у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавав.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за відсутності осіб, які без поважних причин не прибули в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР", яка підтримала доводи апеляційної скарги, думку представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора без виклику власника майна, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва прокурорів Печерської окружної прокуратури м. Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001812 від 05.08.2024 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини заволодіння групою осіб, шляхом обману, комплексом нежитлових приміщень, які належать ТОВ «ТЕРРА ДА БОСКО УКРАЇНА», тобто шахрайства, вчиненого у великих розмірах, а саме комплексом нежитлових приміщень загальною площею 2 673,1 м.кв. та виробничими потужностями, що знаходяться за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Хлипнівка, вул. Звенигородська, 33.

26.08.2024 ОСОБА_7 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні № 0001812 від 05.08.2024, пред`явлено цивільний позов про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди на суму 1 632 000 гривень, а також моральної шкоди на суму 1 000 000 гривень.

Представник потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив накласти арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на комплекс нежитлових будівель загальною площею 2 673,1 м.кв., які розташовані за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Хлипнівка, вул. Звенигородська, 33 (РНОНМ 212) та належать ТОВ «ВУДФЛОР» (), заборонивши вчинення будь-яких дій суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють дії з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щодо набуття, зміни або припинення речових прав на вище вказане майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам на період дії арешту вчиняти будь-які дії з вказаним майном.

05.03.2025 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від частково задоволено клопотання представника потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001812 від 05.08.2024.

Накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на комплекс нежитлових будівель загальною площею 2 673,1 м.кв., які розташовані за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Хлипнівка, вул. Звенигородська, 33 (РНОНМ 212) та належать ТОВ «ВУДФЛОР» (), вартість яких не перевищує суми пред`явленого цивільного позову - 2 632 000 гривень.

В решті вимог клопотання відмовлено.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Таким чином, слідчим суддею належним чином встановлено, що в наданих матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які вказують на те, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України, а тому, в силу закону за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) щодо юридичної особи наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, частково задовольнив клопотання про арешт майна, позаяк вищезазначений об`єкт нерухомого майна необхідний для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на частину 4 статті 173 КПК України, якою передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною 11 статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на викладене, враховуючи, що вищевказане нерухоме майна, а саме комплекс нежитлових будівель загальною площею 2 673,1 м.кв., які розташовані за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Хлипнівка, вул. Звенигородська, 33 (РНОНМ 212) належить ТОВ «ВУДФЛОР» () і представником потерпілої у клопотанні не доведено, що незастосування заборони користування ним може призвести до його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення тощо, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя не врахував, що заборона користування цим нерухомим майном призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, а тому, такий спосіб арешту за вказаних умов не буде співмірним завданням кримінального провадження.

Таким чином, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для власника майна.

Доводи апелянта про необґрунтованість заявлено цивільного позову не спростовують правильність висновків слідчого судді на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження щодо необхідності накладення арешту на нерухоме майно, проте підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, якою не передбачено часткове скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню повністю, з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання та накладення арешту на вказане у клопотанні майно шляхом заборони його відчуження та розпорядження, оскільки представником потерпілої в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

В іншій частині вимог клопотання про заборону користування вказаним нерухомим майном та встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації, тобто державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити представнику ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР" строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ТОВ "ВУДФЛОР" задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання представника потерпілого (цивільного позивача) у кримінальному провадженні № 0001812 від 05.08.2024 ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про арешт майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на комплекс нежитлових будівель загальною площею 2 673,1 м.кв., які розташовані за адресою: Черкаська обл., Звенигородський р-н, с. Хлипнівка, вул. Звенигородська, 33 (РНОНМ 212) та належать ТОВ «ВУДФЛОР» (), вартість яких не перевищує суми пред`явленого цивільного позову - 2 632 000 гривень, із забороною розпорядження та відчуження.

В решті вимог клопотання - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді:

ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4