Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/101/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції м Кропивницький апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2025 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Нова Каховка, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який перебуває на посаді кулеметника, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України

продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 10.03.2025 з визначенням застави у 70 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить 211 960 грн.

інші учасники судового розгляду:

прокурор ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Кіровоградській області про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001377 в межах строку досудового розслідування, по 10.03.2025 включно, з визначенням застави. Рішення слідчого судді мотивовано тим, що завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали від 11.12.2024 про тримання під вартою наразі неможливе, у зв`язку з необхідністю вчинення дій, які зазначаються слідчим у клопотанні. Враховуючи те, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, усі наведені обставини у їх сукупності не дають достатніх підстав застосувати щодо ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а тому, виправдовують потребу в необхідності продовження строку тримання під вартою на 35 днів, в межах строку досудового розслідування.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані як придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, та збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.263 КК України, про що 10.12.2024 йому повідомлено про підозру. 21.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, за ч. 1 ст. 263 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про продовження дії строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, ухвалити нову, якою обрати стосовно підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт цілодобово за адресою його місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 . Свої вимоги обґрунтовуєтим, ухвала суду є не законною та не обґрунтованою. Так, при постановлені оскаржуваної ухвали, судом не було взято до уваги щодо відсутності зазначених ризиків та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою фактичного проживання підозрюваного. Зазначені у клопотанні ризики прокурором та слідчим не обґрунтовані належними та допустимими доказами, як цього вимагає кримінальний процесуальний закон. Крім того, слідчим суддею під час розгляду клопотання не наведено належної оцінки тому, що ОСОБА_7 перебуває у зареєстрованому шлюбі, має 4 неповнолітніх дітей на своєму утриманні, має сестру ОСОБА_9 та матір ОСОБА_10 , які проживають, як внутрішньо переміщені особи в Одеській області в селі Березань. Згідно довідки-характеристики, виданої Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області за час проживання в с.Березань Одеської області мати підозрюваного зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг та заяв від жителів села не надходило. Вказує на те, що ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, не спілкується з особами, які вчиняють кримінальні правопорушення, має місце проживання разом із своєю сім`єю (зважаючи на те, що через окупацію місця його реєстрації, його сім`я виїхала на підконтрольну територію України). В тому числі й неможливо ігнорувати той факт, що ОСОБА_7 з 2015 року спочатку за мобілізацією, а з 11.11.2021 на підставі контракту захищає Батьківщину майже з часу початку антитерористичної операції на Сході України та 10 років свого життя присвятив захисту вітчизни. Окрім того доводи сторони обвинувачення, що її підзахисний може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення є неспроможними, так як відповідних доказів, що характеризують особу мого підзахисного матеріали клопотання не містять. Є не обґрунтованими доводи прокурора щодо можливості та існування ризику впливу з боку підозрюваного на свідка. Зазначає також про те, що постанова прокурора, якою продовжено строк досудового розслідування була долучена прокурором до матеріалів клопотання слідчого під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою 04 лютого 2025 року, і не була вручена ні її підзахисному, ні їй як захиснику, на що суд уваги не звернув та не прийняв до уваги, що вказана постанова прокурора є нічим іншим, як основою та підґрунтям для продовження строку тримання під вартою в тому числі. Вважає, що подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 є виправданим, а з урахуванням даних про особу підозрюваного, вважає, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, зможе запобігти передбачуваним ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а в подальшому і виконання ухваленого за результатами розгляду кримінального провадження процесуального рішення.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми обрання запобіжного заходу.

Так, перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, слідчим відділом розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2024 за №0001377 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

09.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

21.12.2024 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, за ч. 1 ст. 263 КК України.

11.12.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 06.02.2024 року.

29.01.2025року керівник Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_11 продовжив строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 10.03.2025 року.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор в суді першої інстанції зазначив, що завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні не представляється можливим, через необхідність проведення великого обсягу слідчих дій, а саме: встановити та допитати всіх осіб, яким що-небудь відомо з приводу вчинених кримінальних правопорушень, в тому числі осіб; долучити до матеріалів висновки судових біологічних експертиз за експертною спеціальністю 9.5. «Молекулярно-генетичні дослідження»; здійснити огляд речовин доказів, та прийняти рішення про здачу їх на відповідне зберігання; скласти та повідомити остаточну підозру підозрюваному у кримінальному провадженні; повторно допитати підозрюваних з урахуванням кінцевої підозри; долучити до матеріалів кримінального провадження в повному обсязі матеріали, які характеризують підозрюваних, зокрема, за місцем їхнього проживання, витребувати копії вироків з відповідних судів; перевірити підозрюваних на причетність до вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень; при необхідності провести інші слідчі (розшукові) дій; ознайомити підозрюваного з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 221 КПК України; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, тобто ініціатор подав обґрунтоване клопотання про необхідність продовження тримання підозрюваного під вартою в межах існуючого строку досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_7 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також існування ризиків, а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована;незаконно впливати на іншого учасника кримінального провадження, потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення слідчого судді про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційним судом встановлено, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував обставини передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання та той факт, що існуючі та враховані при обранні запобіжного заходу ризики не зменшилися.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

За таких умов, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри у скоєні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, необхідністю виконанню вимог ст.ст. 290, 291 КПК України, апеляційний суд вважає, що у слідчого судді існували підстави для продовження строку тримання підозрюваного під вартою, а тому суд не знаходить підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Твердження апелянта про те, що слідчий суддя при продовженні строку тримання під вартою не взяв до уваги ряд факторів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з рішень слідчого судді вбачається, що він враховував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, дослідивши клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, а також наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному запобіжному заході у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відпала, не встановлено, підстав змінювати запобіжний захід останньому не вбачається, заявлені під час обрання та продовження запобіжного заходи ризики продовжують існувати. Обставин, які б давали підстави для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт, не встановлено.

Також, на переконання колегії суддів, менш суворий запобіжний захід, такий як тримання під домашнім арештом, особисте зобов`язання чи порука, не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Крім того, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості злочину у вчиненні, якого підозрюється ОСОБА_7 , а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній відноситься до категорії тяжких, вчинено умисно, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, відтак порушує основоположні цінності суспільства, дані про особу, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.

Апеляційним судом враховуються доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 стосовно того, що підозрюваний має постійне місце проживання, за яким суд може визначити домашній арешт, враховуються судом апеляційної інстанції, однак не є безумовними підставами для скасування ухвали місцевого суду, оскільки досудове розслідування здійснюється в м. Кропивницькому, а адреса проживання ОСОБА_7 АДРЕСА_2 .

Дана обставина, на думку колегії суду, унеможливлює проживання обвинуваченого за його місцем проживання. З урахуванням відсутності в нього іншого житла це збільшує ризик ухилення підозрюваного від явки до суду. Така обставина унеможливлює й застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має сім`ю, однак зазначає, що вказані захисником соціальні фактори не спростовують викладені в оскаржуваній ухвалі висновки та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

В той же час, наявність та міцність соціальних зв`язків і дані, що характеризують обвинуваченого не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на час інкримінованих обвинуваченим злочинів, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Крім того, колегія суддів зазначає і те, що, постановляючи ухвалу про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, слідчий суддя, обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, його специфіку та фактичні обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного, його майновий і сімейний стан, та зменшив розмір раніше визначеної суми застави з 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб до 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 211 960 грн. яка, на переконання колегії суддів, у разі її внесення, буде достатньою для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною й обґрунтованою, відтак підстав для її скасування та задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 376 ч.2, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника- адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Кіровограда від 04 лютого 2025 року щодо підозрюваного ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4