ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження №000351 щодо ОСОБА_9 , за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 , поданою на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у м.Запоріжжі. має громадянство України, раніше була засудженою: 19.10.2022 року за вироком Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровська за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, із звільненням, у порядку ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 2 роки, мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, із призначенням покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.10.22 року і остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

Вироком суду встановлено, що 30 липня 2023 року приблизно о 12 год. 30 хв. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала за адресою: м.Дніпро, вул.Висока, біля буд. №69, коли зустріла раніше невідому їй фельдшера комунального підприємства «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Дніпропетровської обласної ради ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В той же день та час, під час розмови, на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків, у ОСОБА_9 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на

спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_9 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , яка в цей момент знаходилась в салоні службового транспортного засобу швидкої медичної допомоги, у цей же день, а саме 30 липня 2023 року приблизно о 12 годині 33 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 стоячи біля відчиненого вікна пасажирської двері вказаного транспортного засобу та тримаючи у своїх руках дерев`яну палицю із металевим наконечником (сапу) просунула її у вказане вікно та завдала один удар металевою частиною сапи в обличчя ОСОБА_8 , а саме по правій щоці, після цього, не зупиняючись завдала ще один удар в голову, а саме біля правого вуха.

Після чого ОСОБА_9 відійшла від машини швидкої допомоги, а ОСОБА_8 одразу поїхала з місця.

Внаслідок своїх умисних дій, ОСОБА_9 спричинила ОСОБА_8 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №2569е від 15.08.2023, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; садна: голови, правого передпліччя.

Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день).

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить про скасування вироку суду із призначенням нового судового розгляду матеріалів кримінального провадження ( зміст апеляційної скарги від 01.07.2024 року на а.п.234).

У тексті поданої апеляційної скарги від 23.07.24 (а.п. 246-249) обвинувачена ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити у частині покарання, застосувавши вимоги ст.ст.69,75 КК України та звільнити від відбування покарання.

Апелянтка наголошує при цьому, що тривалий час проживає із співмешканцем ОСОБА_11 , який постійно вчиняє домашнє насильство та спричиняє ій тілесні ушкодження. Після отриманої у 2016 році тяжкої травми внаслідок дій ОСОБА_11 , вона знаходиться під постійним наглядом лікарів і страждає на сильні головні болі, викликаючи періодично швидку допомогу.

30.07.23 року, після чергового побиття співмешканцем, вона викликала швидку на вул.Високу,69 у м.Дніпрі.

Після приїзду карети швидкої потерпіла ОСОБА_8 відмовлялась надавати допомогу та просила її, ОСОБА_9 , самостійно підійти до автівки швидкої, побоюючись собаки у дворі. Між ними стався словесний конфлікт, після чого вона штовхнула сапкою ОСОБА_8 , але, ударів цим предметом не наносила, хоча, і не оспорює правильність правової кваліфікації дій, наданої судом.

Вважає, що суд належним чином не проаналізував і не звернув увагу на вкрай поганий стан її здоров`я, наявність низки тяжких захворювань, які є наслідком постійного побиття; наявність щиросердного каяття у скоєному, тому призначене їй покарання вважає таким, що не відповідає тяжкості скоєного та характеристиці особи через надмірну суворість.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження:

- обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_10 змінили доводи апеляційної скарги обвинуваченої: захисник просив виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на застосування під час призначення покарання вимог ст.71 КК України, з огляду на ухвалу Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровська від 23.10.2024 року, якою ОСОБА_9 звільнили від покарання за вироком цього ж суду від 19.10.22 року за ч.2 ст.15-ч.4 ст.185 КК Укркаїни внаслідок декриміналізації діяння. Захисник просив вважати ОСОБА_9 засудженою за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу; обвинувачена ОСОБА_9 підтримала таку позицію захисника;

- потерпіла ОСОБА_8 не погодилась із зміненими апеляційними вимогами обвинуваченої та захисника, наполягала на залишенні вироку суду без змін;

- прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 частково погодилась із думкою захисника щодо необхідності виключення із вироку посилання суду на застосування ст.71 КК України під час призначення ОСОБА_9 покарання, але вважала, що ОСОБА_9 повинна бути визнана засудженою за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, без можливості її звільнення у порядку ст.75 КК України від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та додатково наданих стороною захисту документів, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним (ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом), обґрунтованим (ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами) і умотивованим ( із наведенням належних і достатніх мотивів прийнятого рішення та підстав його ухвалення).

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, за який її засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація її дій за ч.2 ст.125 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються (про що додатково зауважили у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 та її ахисник ОСОБА_10 ), тому, апеляційним судом не перевіряється.

Перевіряючи доводи поданої апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 щодо невідповідності призначеного їй покарання тяжкості вчиненого кримінально караного діяння та характеристиці особи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушення.

Як убачається із вироку, суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.125 КК України врахував, що та вчинила кримінальний проступок при наявності попереднього вироку суду і негативно характеризується за місцем проживання.

Пом`якшуючих або обтяжуючих покарання обставин суд не встановив, дійшовши висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у вигляді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції під час призначення покарання недостатньо враховані дані, які характеризують ОСОБА_9 . Так, обвинувачена надала як суду першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження документально підтверджену наявність у неї низки неврологічних захворювань як наслідків перенесеної ЗЧМТ у 2016 році та неодноразові знаходження її на амбулаторному та стаціонарному лікуванні із слабкою позитивною динамікою.

ОСОБА_9 не заперечує своєї причетності до нанесення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень за обставин, які встановлені судом і викладені у вироку суду і визнає провину у скоєному, що можливо визнати як пом`якшуючу покарання обставину, відповідно до ст.66 КК України.

Крім того, відповідно до змісту ухвали Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровська від 23.10.2024 року ОСОБА_9 звільнена від відбування призначеного їй вироком цього ж суду від 19.10.2022 року покарання за ч.2 ст.15-ч.4 ст.185 КК України з підстав усунення законом караності діяння. Зазначена обставина виключає у даному випадку необхідність призначення ОСОБА_9 покарання за правилами ст.71 КК України (про що слушно зауважив під час апеляційного розгляду прокурор та захисник) та, додатково, спростовує викладені у вироку суду посилання на вчинення ОСОБА_9 кримінального проступку за наявності існування попереднього вироку.

За таких обставин колегія суддів, діючи на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України, вважає за необхідне виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку суду посилання щодо призначення покарання ОСОБА_9 за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України та вважати її засудженою за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, із звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407,408,418 та 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч.2 ст.125КК України змінити у частині призначення покарання.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на призначення ОСОБА_9 покарання за правилами ст.71 КК України, за сукупності вироків.

Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік.

Покласти на ОСОБА_9 передбачені пп.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця мешкання, роботи чи навчання.

У іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4