Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/118/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.115 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001004 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Тур`я Ремета Перечинського району Закарпатської області, громадянки Уіфаїни, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

засуджена за ч. 1 ст. 115 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десяти) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахується з наступного дня після набрання вироком суду законної сили.

Обрано відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувано до строку відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 23.10.2024 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 1,7 статті 72 КК України у строк призначеного ОСОБА_8 покарання, зарахувати строк перебування під цілодобовим домашнім арештом у період з 21.12.2022 до 22.10.2024 (включно) за правилами, передбаченими у частині 1 статті 72 КК України, а саме: три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалами слідчого судді Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 грудня 2022 року справа №389/2881/22, провадження 1-кс/389/741/22; справа 389/2881/22, провадження 1-кс/389/744/22; справа 389/2881/22, провадження 1-кс/389/743/22.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинила умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

20 листопада 2022 року близько о 13.00 год. ОСОБА_8 разом зі своєю сестрою ОСОБА_10 та її чоловіком ОСОБА_11 на автомобілі марки «ЗАЗ Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , приїхали до своєї тітки ОСОБА_12 , яка проживає по АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 та ОСОБА_10 зайшли до подвір`я вказаного домоволодіння та почали стукати у зачинені двері. В цей час з будинку вийшов ОСОБА_13 , колишній співмешканець ОСОБА_12 ..

В подальшому, ОСОБА_12 повідомила ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , що ОСОБА_13 забрав належні їй речі. Після цього, ОСОБА_8 , з метою залякування ОСОБА_13 , наказала останньому сісти до автомобіля марки «ЗАЗ Lanos», номерний знак НОМЕР_2 та разом зі ОСОБА_14 та ОСОБА_10 поїхали за місцем поживання останніх, що по АДРЕСА_3 .

В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне позбавлення життя ОСОБА_13 з метою помсти. ОСОБА_8 , з метою реалізації свого злочинного наміру, не повідомляючи про свої наміри ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , запропонувала поїхати за межі смт. Олександрівка Кропивницького району Кіровоградської області та там залишити ОСОБА_13 з метою його залякування, оскільки останній систематично вчиняв домашнє насильство відносно своєї колишньої співмешканки ОСОБА_12 .

Будучи необізнаними в злочинних діях ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вказану пропозицію погодились та разом з ОСОБА_13 сіли до автомобіля марки «ЗАЗ Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_11 , поїхали в напрямку до м. Новомиргород Маловисківського району Кіровоградської області.

Близько 17 год.00 хв., проїхавши с. Кримки Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_8 наказала ОСОБА_11 зупинитись на а/д Олександрівка-Новомиргород, поблизу з`їзду до лісового угіддя «Тимошеве» Бірківського лісництва, обхід № 7, квартал 95.

Після чого, ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля та направилась до вказаного лісового угіддя, де дійшли до поваленого дерева, де між ними продовжувалась сварка з приводу вчинення ОСОБА_13 домашнього насильства відносно їх тітки ОСОБА_12 , та через декілька хвилин ОСОБА_10 направилась в напрямку автомобіля, залишивши ОСОБА_8 з ОСОБА_13

ОСОБА_8 , продовжуючи свої неправомірні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_13 , задля досягнення злочинного результату та маючи на меті умисне вбивство останнього, діючи умисно та цілеспрямовано, керуючись злочинним наміром та розуміючи настання тяжких наслідків для потерпілого, на ґрунті неприязних відносин, скориставшись безпорадним станом ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та не міг чинити їй сильний опір, бажаючи настання смерті останнього, з кишені своєї куртки дістала заздалегідь підготовлену для вчинення вказаного злочину мотузку, що привезла з собою, накинула її ОСОБА_13 на шию знаходячись перед ним обличчям до обличчя, та почала її стягувати обома руками, чим передавила його дихальні шляхи та позбавила останнього можливості вільно дихати. Здійснивши всі дії для доведення свого умислу, спрямованого на позбавлення ОСОБА_13 життя, до кінця, ОСОБА_8 покинула місце вчинення злочину. В результаті злочинних дій останньої, ОСОБА_13 помер на місці.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді незамкненої, одиночної, горизонтальної, рівномірно вираженої странгуляційної борозни на шиї, перелому верхнього лівого ріжка щитоподібного хряща, крововиливів в м`які тканини голови в тім`яно-скроневій ділянці справа, під павутинну мозкову оболонку на межі тім`яної, скроневої, потиличної часток правої півкулі великого головного мозку, саден на лівому крилі носа, саден на правому передпліччі в нижній третині по передній поверхні, які згідно висновку судово-медичної експертизи №52 від 27.12.2022 року, по тяжкості відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії, що розвилась в результаті стиснення органів шиї петлею, про що свідчить наявність високо розташованої, рівномірно вираженої, горизонтальної, не замкнутої, одиночної странгуляційної борозни на шиї, перелому верхнього лівого ріжка щитоподібного хряща, а також ознак смерті, що швидко настала, у вигляді повнокров`я внутрішніх органів, рідкої крові в порожнинах серця і просвіті великих судин, крововиливів під епікард і плевру, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з наявними тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а кримінальне провадження закрити.

На підставі ч. 3 ст. 404 КПК України, під час проведення розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції провести судове слідство в наступному обсязі: дослідити матеріали, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, дослідити висновок експерта № 52 від 27.12.2022.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час судового розгляду в ході допиту експерта була спростована дата смерті потерпілого ОСОБА_13 , вказана в обвинувальному акті та оскаржуваному вироку.

Дата смерті ОСОБА_13 , вказана в обвинувальному акті, 20.11.2022, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні.

Крім цього, згідно медичної літератури, на яку посилався експерт, ознаки, які він виявив вказували, що ОСОБА_13 помер пізніше, аніж 23 листопада 2022 року.

Єдиний доказ, який встановив дату смерті потерпілого - висновок експерта № 52 від 27.12.2022, суд першої інстанції відкинув, так само як і роз`яснення експертом свого висновку, надані у судовому засіданні під присягою.

Обвинувачену визнано винуватою у вчиненні умисного вбивства, але після ніби-то встановленої судом дати вбивства потерпілий був живим ще три дні.

Встановлення дати смерті трупа вимагає спеціальних знань і вказана дата не може бути спростована будь-якими іншими доказами, окрім як іншим висновком експерта. Однак окрім висновку експерта № 52 від 27,12.2022 будь-яких інших експертних досліджень щодо дати смерті потерпілого не проводилось.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суду першої інстанції.

На підставі ч.3 ст.404 КПК України, під час проведення розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції провести судове слідство з наступному обсязі: дослідити висновок судово-медичної експертизи № 52 від 27 12.2022 з додатками; допитати лікаря судово-медичного експерта Олександрівського відділення Комунального закладу «Кіровоградське обласне бюро судово-медичних експертиз» ОСОБА_15 , призначити повторну судово-медичну експертизу проведення якої доручити експертам Комунального закладу «Кіровоградського обласного бюро судово-медичної експертизи».

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час судового розгляду досліджений висновок судово-медичного експерта № 52 з додатками від 27.12.2022, складений експертом ОСОБА_15 , згідно з яким смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії, що розвилася в результаті стиснення органів шиї петлею. Згідно з висновком експерта, смерть ОСОБА_13 настала це менш як 6-7 днів з моменту виявлення трупа.

Однак, під час допиту експерта ОСОБА_15 в судовому засіданні, останній зазначив, що смерть ОСОБА_13 настала не більше як 6-7 днів з моменту виявлення трупа. Під час допиту у судовому засіданні експерт надав показання, які прямо суперечать висновкам, викладеним у експертизі.

Вказує, що фактично встановлена розбіжність між показаннями експерта ОСОБА_15 та складеним висновком № 52, а саме щодо моменту настання смерті потерпілого ОСОБА_13 , судом першої інстанції не вжито заходів для усунення вказаних розбіжностей з метою повного та всебічного встановлення фактичних обставин кримінального провадження, чим допущено істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства.

Вказані обставини свідчать про явні порушення судом першої інстанції вимог ст. 380, 374 КПК України, які безпосередньо впливають на встановлення обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України встановлено, що істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 , та її захисника ОСОБА_7 , які просили закрити кримінальне провадження та частково підтримали апеляцію прокурора в частині скас3ування вироку суду першої інстанції, прокурора, який просив призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - задовольнити в повністюі, з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вразі, коли апеляційний суд під час апеляційного розгляду вбачає, що доводи апеляційної скарги учасника кримінального провадження в частині неповноти судового розгляду (ст. 410 КПК України) та/або невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) є обґрунтованими та потребують перевірки, така перевірка здійснюється шляхом повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК України, що включає безпосереднє дослідження та оцінку доказів щодо таких обставин.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції позбавлений такої можливості, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення.

Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч.1 ст. 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ч.2 ст. 23 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України, а отже судове рішення відповідно до ст. 370 КПК України не може бути визнано законним та обґрунтованим і згідно з ч.1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню.

Зазначених вимог закону районний суд не дотримався, що у відповідності до положень п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, тягне за собою скасування вироку.

В першу чергу, слід звернути увагу на вирок районного суду, який не відповідає вимогам ст. 374 КПК України з таких підстав.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист.

Адже, фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому, наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Переглядаючи вирок в межах апеляційних доводів прокурора та захисника ОСОБА_7 , щодо скасування вироку, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи та неправильним застосуванням закону кримінально-процесуального закону, колегія суддів апеляційного вважає їх слушними, оскільки прокурор, під час апеляційного розгляду повністю довів наявність правових і фактичних підстав для цього, а сторона захисту довела частково.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав не в повній мірі.

Зокрема, всупереч вимогам п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд сформулював два обвинувачення одне встановлене органом досудового розслідування (т. 4 а.п. 8-9), а інше встановлене судом в ході розгляду справи (т. 4 а. с. 22 -23). При цьому, суд у вироку вказав, що обставини зазначені в обвинувальному акті, визнаються судом доведеними.

З такими мотивами, доводами, суперечливими та неоднозначними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, за таких підстав.

Так, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченого кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своїм правовим змістом кваліфікація діяння завжди обумовлена необхідністю доказування за допомогою кримінальних процесуальних і криміналістичних засобів двох обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу.

Правильна кваліфікація забезпечує реалізацію конституційного принципу законності у кримінальному судочинстві (ст. 129 Конституції України), гарантує охорону й здійснення прав і свобод людини і громадянина, виступає необхідною умовою призначення справедливого покарання.

При цьому, суд повинен керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України».

Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак, не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину і виключають можливу відсутність умислу або інший його характер.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

Так, під час судового розгляду досліджений висновок судово-медичного експерта

№ 52 з додатками від 27.12.2022, складений експертом ОСОБА_15 , згідно з яким смерть ОСОБА_13 настала від механічної асфіксії, що розвилася в результаті стиснення органів шиї петлею (т. 2 а. п. 37-42) .

Згідно з висновком експерта, смерть ОСОБА_13 настала не менш, як за 6-7 діб з моменту виявлення трупа. Труп потерпілого ОСОБА_13 виявлений 30.11.2022 року, тобто дата смерті становить 23-24 листопада 2022 року .

Однак, під час допиту експерта ОСОБА_15 в судовому засіданні, останній зазначив, що смерть ОСОБА_13 настала не більше, як 6-7 днів з моменту виявлення трупа, тобто з 23 листопада 2022 року або пізніше. Тобто, під час допиту у судовому засіданні експерт надав показання, які прямо суперечать висновкам, викладеним у експертизі.

Також, в матеріалах справи наявне лікарське свідоцтво про смерть №3102/52 від 01.12.2022 року, відповідно до якого констатовано смерть який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причина смерті: механічна асфіксія при здавлені шиї петлею. Хвороба (патологічні стани), що призвели до смерті: механічна асфіксія при здавлені шиї петлею, напад з удавленням та задушенням з метою вбивства чи нанесенням ушкодження. Дата травми приблизно 27.11.2022 року. Місце і обставини, при яких відбулася травма (отруєння): виявлений у лісовому масиві поблизу села Кримки з ознаками задушення (а.с.36 т.2).

В той же час, згідно встановлених судому обставин смерть потерпілого ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 близько о 17.00 год.

Тобто, судом першої інстанції фактично не встановлені обставини справи, а саме дату смерті ОСОБА_13 оскільки відповідно до обвинувачення дата смерті повинна бути 20.11.2022, однак в матеріалах справи наявні докази, з яких вбачається, що ОСОБА_13 помер пізніше дати смерті встановленої органом досудового розслідування, інші достовірні докази відсутні. Вказане поза розумним сумнівом не доводить обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України.

Крім того, розглядаючи справу суд першої інстанції прийшов до суперечливих висновків встановивши «малоймовірність» настання смерті ОСОБА_13 через три дні на цьому ж місці, де він був залишений ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , про що і стверджувала обвинувачена та сторона захисту. «Малоймовірність», згідно законів логіки, не спростовує та допускає визначення дати настання смерті потерпілого за обставин вказаних у версії сторони захисту.

Кримінально-процесуальне доказування відрізняється від логічного доказування: воно не зводиться тільки до логічних операцій, а складається, в основному, із практичної діяльності щодо встановлення обставин вчиненого правопорушення. Особливістю встановлення істини у кримінальному провадженні є те, що правопорушення для сторони доказування подія минулого, і тому доказування являє собою відновлення обставин його вчинення за інформацією, що залишилась у свідомості людей та на матеріальних об`єктах.

Доказування в кримінальному процесі полягає у збиранні доказів, їх закріпленні, перевірці, відповідній оцінці та отриманні обґрунтованих висновків в кримінальному провадженні. Доказування в кримінальному судочинстві, як різновид процесу пізнання - є діяльністю розумовою, що протікає відповідно до законів логіки, у визначених логічних формах. Але, разом з тим це є і практична діяльність, що суворо регламентується кримінально-процесуальним законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, колегія суддів вважає, що в суді першої інстанції поза розумним сумнівом не доведено обставини кримінального правопорушення інкриміновані стороною обвинувачені, не встановлені ці обставини об`єктивно, достовірно та неупереджено в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції.

При неповному та необ`єктивному розслідуванні цієї справи, за відсутності беззаперечних, безсумнівних і достатніх доказів, які повністю узгоджувались би між собою, про дату смерті потерпілого ОСОБА_13 - наявність в діях обвинуваченої ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України під час судового розгляду достовірно не встановлено, а у колегії суддів районного суду не було достатніх підстав дійти «поза розумним сумнівом» до висновку про наявність умислу та конкретних дій обвинуваченої ОСОБА_8 на скоєння умисного вбивства.

Вказане протиріччя можливо усунути шляхом проведення повторного судового слідства у кримінальному провадженні, а саме дослідження матеріалів кримінального провадження, у тому числі - лікарського свідоцтво про смерть №3102/52 від 01.12.2022 року (т. 2 а.с. 36), повторного допиту експерта ОСОБА_15 для з`ясування причин вказаних розбіжностей, а також призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи з метою встановлення точної дати смерті ОСОБА_13 .

Вказані протиріччя не можливо усунути на стадії апеляційного оскарження судового рішення, оскільки через невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи апеляційна скарга від учасників справи не надходила.

В той же час, процесуальний закон встановлює межі розгляду справи, та відсутність самостійних повноважень суду апеляційної інстанції на проведення судового слідства у кримінальному провадженні.

Разом з тим, на думку суду апеляційної інстанції є не доречним після проведення судового слідства призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

А тому, враховуючи те, що в ході апеляційного розгляду встановлено порушення, які не можливо усунути в ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду та призначення розгляду у суді першої інстанції, в ході якого також необхідно призначити і судово-психіатричну експертизу обвинуваченій ОСОБА_8 для з`ясування її психічного стану.

Згідно принципу законності викладеному у ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Тобто, сторона обвинувачення не тільки повинна збирати докази провини підозрюваного, а й докази його невинуватості згідно з приписами частини 2 статті 9 КПК України. Це може і повинна використовувати сторона захисту.

Проте, судом першої інстанції без належної оцінки залишились клопотання сторони захисту від 02.05.2024 про дослідження доказів, що були зібрані стороною обвинувачення, проте не були надані суду, у якому зокрема сторона захисту просила суд зобов`язати прокурора надати для дослідження у судовому засіданні документи згідно переліку та повідомити з яких матеріалів кримінального провадженні була взята слідчим інформація, відображена у клопотаннях про надання дозволу на здійснення НСРД від 12.12.2022 (три клопотання) щодо реєстрації сім-карт № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 абонентів мобільного зв`язку та їх місце розташування.

Із клопотань про надання дозволу на проведення НСРД та ухвал слідчого судді вбачається, що у сторони обвинувачення була наявна інформація від мобільних операторів, зокрема, щодо абонентів мобільних операторів, які перебували на місці виявлення тіла ОСОБА_13 з 20.11.2022 по 30.11.2022.

Захисник в апеляції стверджував, що орган досудового розслідування обмежився лише тим, що встановив останню фіксацію ОСОБА_13 на камерах відео спостереження 20.11.2022 і те, що у цей день на місці, де потім знайшли його тіло, фіксувались сім-карти ОСОБА_8 и ОСОБА_10 .

Також, судом першої інстанції не перевірені доводи сторони захисту про те, що стенограми з протоколів НСРД наведені в оскаржуваному вироку здійснені поверхово, суд першої інстанції проігнорував розмови, в яких спростовується версія обвинувачення, які можуть свідчити про інші версії подій, необхідність обвинуваченій ОСОБА_8 взяти всю вину на себе тощо. Із 940 годин записів, суд першої інстанції обрав фрагменти, які можуть свідчити про винуватість обвинуваченої і відкинув усі інші докази, які свідчать про її невинуватість

Дослідження та перевірка доводів сторони захисту, про встановлення осіб, які були на місці події в зоні дії базових станції мобільних операторів, тобто на місці виявлення трупу потерпілого ОСОБА_13 після 20.11.2022 проведено не було, проте дослідження вказаних даних має принципове значення для повного та об`єктивного встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції належним чином, із застосуванням можливостей, передбачених ч. 4 ч. 5 ст. 333 КПК України, не перевірив, чи отримувалась вказана інформація від операторів мобільного зв`язку. Не дослідив версії сторони захисту, що згідно рапортів оперативних працівників поліції були встановлені особи, які перебували на місці виявлення трупу обвинуваченого, що підтверджується інформацію отриманою в ході проведення НСРД, не долучив рапорти та протоколи НСРД. Не звернув увагу на доводи сторони захисту про те, що досліджені у судовому засіданні рапорти не містять такої інформації.

Що може вплинути на повноту, достовірність та об`єктивність досліджених доказів, повноту та перевірку інших версій, зокрема, щодо обставин смерті ОСОБА_13 23.11.2022.

Крім того необхідно також зазначити про те, що відповідно до вимог ст.ст. 323, 334, 335 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п.п. 15, 16 постанови від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотиви останнього.

Однак, під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегіє суддів встановлено, що в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України рішення районного суду викладено сумнівно та з протиріччями.

Отже, під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції було допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення законного та обґрунтованого вироку.

Встановлена колегією суддів неповнота судового розгляду даного кримінального провадження, є системною, що свідчіть про однобічність розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України).

Виходячи із передбачених ст. ст. 7, 9 ч. 6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст.409, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення обвинуваченій реалізації її права на захист, права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвалений Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області вирок стосовно ОСОБА_8 підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчиненого злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі « Камасінскі проти Австарії», 3 9783/82, п.79).

Крім того, у кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «Ь» п. З ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

При розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріплений у ч.1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Натомість, у обвинувальному вироку суду слід було у судовому засіданні встановити обставини вчинення кримінального провадження, які визнані судом доведеними та вказати у мотивувальній частині вироку, що саме встановлено судом та визнано судом доведеним, мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, що суд не зробив, чим грубо порушив вимоги п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України, чим порушив право обвинуваченого на справедливий суд.

А тому, доводи апеляційної скарги прокурорау кримінальному провадженні ОСОБА_9 є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, а доводи сторони захисту знайшли часткове підтвердження..

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, тому колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про правильність прийняття рішення про закриття кримінального провадження, наявність чи відсутність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення або іншого кримінального правопорушення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому під час нового судового розгляду суд першої інстанції слід урахувати наведене та ухвалити справедливе рішення, що відповідає приписам закону.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції слід усунути зазначені в ухвалі порушення вимог КПК України, які стали підставою для скасування вироку суду, всебічно, повно та неупереджено дослідити доводи сторін захисту і обвинувачення, у тому числі й стосовно допустимості наданих суду доказів, дати їм належну оцінку з урахуванням правових висновків Верховного Суду України, а також роз`яснень постанов Пленумів Верховного Суду України та ухвалити вмотивоване, законне і обґрунтоване рішення.

Згідно із ч. ч. 1-2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Отже, враховуючи те, що в ході судового розгляду обвинуваченій ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому відомості про неналежне виконання нею процесуальних обов`язків у матеріалах справи відсутні, колегія суддів дійшла до висновку, що для запобігання встановленим ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, достатньо, в межах строків встановлених КПК України, застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , - задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2024 рокущодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження № 0001004 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, в іншому складі суду.

Обрати обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тур`я Ремета Перечинського району Закарпатської області, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці, тобто з 15.01.2025 до 15.03.2025, заборонивши їй цілодобово залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, тобто з 15.01.2025 до 15.03.2025, а саме:

- прибувати до суду за першим викликом у призначений час;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні ОСОБА_16 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Копію ухвали негайно після оголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відділ поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького районного управління поліції ГУНП в Кіровоградській області за місцем проживання обвинуваченої.

Обвинуваченій ОСОБА_8 роз`яснити, що працівники поліції з метою контролю за її поведінкою мають право з`являтися до її житла за адресою: АДРЕСА_1 , вимагати від неї надати усні чи письмові пояснення з приводу питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Дата закінчення ухвали в частині застосування запобіжного заходу 15.03.2025року.

Звільнити ОСОБА_8 з під-варти негайно в приміщенні апеляційного суду.

Копію ухвали для виконання та відома направити начальнику відділу поліції №1 (м. Знам`янка) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, вручити прокурору та захиснику.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4