Дата документу 30.01.2025 Справа № 335/5192/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/323/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/5192/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

20.04.2023 року приблизно о 19:50 годині, ОСОБА_8 , знаходячись поблизу під`їзду №2 будинку №133 по проспекту Соборному в місті Запоріжжі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та реалізуючи свій злочинний умисел в умовах воєнного стану, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, вибив своєю правою рукою з лівої руки потерпілого ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Huawei Y6» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 . Далі, продовжуючи реалізовувати свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 один удар правою ногою у тулуб, а також по одному удару правою та лівою руками в область голови, після чого повалив останнього на землю, та, піднявши з землі, відкрито викрав вищевказаний мобільний телефон, вартість якого становить 1820 грн. Після чого, ОСОБА_8 підійшов до лежачого на землі ОСОБА_9 , наніс йому 5 ударів ногами в область тулуба та голови та намагався за допомогою встановленого на викраденому телефоні додатку перевести грошові кошти ОСОБА_9 на свою банківську карту, після чого покинув місце вчинення злочину з мобільним телефоном потерпілого, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1820 грн. та спричинив легкі тілесні ушкодження у вигляді: синців правої ділянки очної ями, підборіддя праворуч, на тім`яній ділянці ліворуч, правої кисті, лівого стегна; крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи праворуч.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ст.125 КК та призначити покарання в межах санкції статті.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що винуватість обвинуваченого у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення є недоведеною. Суд повинен був поставитись критично до показів потерпілого, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження. Так, виходячи з первісної заяви про злочин, потерпілий повідомив, що його побили та, нібито, забрали телефон. Однак, в суді він зазначив, що обвинувачений, нібито, перерахував грошові кошти в сумі 9100 грн. Проте матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про перерахування грошових коштів обвинуваченим, що підтверджує покази ОСОБА_8 . Більш того, потерпілий про перерахування грошових коштів не зазначав взагалі під час досудового розслідування, зокрема навіть під час проведення слідчого експерименту за його участі, що ставить під сумнів правдивість його показів. Суд не врахував той факт, що потерпілий був у стані дуже сильного алкогольного сп`яніння, що підтверджується показами низки свідків, в тому числі про його намір ночувати на лавочці. Допитаний свідок ОСОБА_10 зазначив, що він не знає чий саме телефон обвинувачений поклав до своєї кишені. Свідок ОСОБА_11 не зазначав про те, що ОСОБА_8 хотів зняти грошові кошти потерпілого. Зазначив, що стороною захисту у судових дебатах було зазначено, що протокол огляду предмету від 21.04.2023 року (DVD-R диску з відеозаписами з камер відеоспостереження біля під`їзду) та сам речовий доказ DVD-R диск є недопустимими доказами, оскільки відеозапис наданий на підставі заяви свідка ОСОБА_12 , в якій додатком не вказано на якому саме носії передається запис. Більш того, порушений визначений ч.1 ст.93 КПК процесуальний порядок отримання доказів у кримінальному провадженні, органом досудового розслідування не дотримано вимоги ст.159 КПК. Проте суд у вироку взагалі не надав жодної оцінки даним твердженням сторони захисту. Зазначив, що з матеріалів справи, в тому числі із відеозапису неможливо зрозуміти хто та які телефони тримав і які телефони випадали. При цьому ОСОБА_8 під час допиту казав про те, що під час бійки випав і його телефон. Вважав, що суд безпідставно поставився критично до показів свідка сторони захисту ОСОБА_13 , оскільки під час судового розгляду жоден із свідків конкретно та однаково не надав покази щодо телефону потерпілого, а покази свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого матеріалами справи не спростовані. ОСОБА_8 за ніч мав змогу позбутися цього телефону, але не вчинив таких дій та намагався знайти потерпілого. Це й співвідноситься з тим, що обвинувачений усвідомлював, що з потерпілим він знайомий та його обов`язково знайдуть органи поліції. Таким чином суд поклав в основу обвинувального вироку лише сумнівні покази потерпілого, які він декілька раз змінював (у заяві, під час слідчого експерименту та в суді). Зазначив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, потерпілий не бачив, що ОСОБА_8 викрав його телефон, оскільки потерпілий втік, а телефон залишився на землі. Вказане підтверджується допитами свідків. Також відповідно до заяви про вчинення злочину, потерпілим не зазначено про те, що телефон у нього забрав ОСОБА_8 , а він вказував, що це зробили особи раніше йому знайомі. Тобто йому не було навіть відомо, за яких обставин та яким чином телефон опинився та в кого саме.

У судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК апеляційний суд провів апеляційний розгляд без участі потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка висловила заперечення проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання потерпілого, свідків, а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових та речових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених місцевим судом.

При цьому місцевий суд обґрунтовано поставився критично до показань свідка сторони захисту ОСОБА_13 в частині того, що обвинувачений наніс один удар потерпілому від чого у останнього випав мобільний телефон, який після бійки обвинувачений намагався повернути потерпілому.

Колегія суддів звертає увагу, що покази свідка ОСОБА_13 спростовуються: показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який зазначив про те, що між ним та обвинуваченим виник конфлікт, під час якого обвинувачений забрав у нього мобільний телефон та наніс удари руками та ногами; показаннями свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що обвинувачений наніс потерпілому близько 10 ударів руками і ногами, а також про те, що до бійки у потерпілого був мобільний телефон, який зник після бійки; показаннями свідка ОСОБА_15 , який бачив потерпілого безпосередньо після події, та останній повідомив про те, що його побили та забрали мобільний телефон; протоколом проведення слідчого експерименту від 26.05.2023 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , під час якого потерпілий відтворив обстановку та обставини події, механізм нанесених йому ударів та їх локалізацію; висновком експерта №904/к від 30.05.2023 року, яким встановлена наявність у потерпілого численних тілесних ушкоджень; відеозаписом від 20.04.2023 року з камери відеоспостереження з фасаду будинку 133 по пр.Соборному в м.Запоріжжі, з якого вбачається, що обвинувачений ударом руки вибив у потерпілого мобільний телефон, який він тримав у руці, потім обвинувачений підняв телефон з землі та передав потерпілому, після чого той намагався щось знайти в телефоні, потім обвинувачений став наносити потерпілому удари руками та ногами та забрав у нього мобільний телефон; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 21.04.2023 року, згідно якого при затриманні ОСОБА_8 у останнього, зокрема було вилучено належний потерпілому мобільний телефон «HUAWEI».

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно поставився критично до показів свідка ОСОБА_13 , є безґрунтовними.

Твердження захисника про те, що покази потерпілого суперечать матеріалам кримінального провадження, а тому суд мав поставитись до них критично, є надуманими, оскільки потерпілий як під час слідчого експерименту за його участі, так і під час безпосереднього його допиту в суді першої інстанції, вказував про те, що обвинувачений, заволодівши його мобільним телефоном, намагався перерахувати з нього грошові кошти через застосунок «Приват24». Підстав ставити під сумнів правдивість показань потерпілого в цій частині судова колегія не вбачає, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами (зокрема змістом відеозаписом, на якому саме й зафіксовано, що обвинувачений ударом руки вибив у потерпілого мобільний телефон, який він тримав у руці, потім обвинувачений підняв телефон з землі та передав потерпілому, після чого той здійснював певні маніпуляції в своєму телефоні), які є логічними, послідовними та не містять суттєвих протиріч. При цьому колегія суддів звертає увагу, що згідно пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення останній не обвинувачувався у заволодінні грошовими коштами потерпілого.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на перебування потерпілого у стані сп`яніння також не впливає на висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Твердження захисника, що свідок ОСОБА_10 зазначав, що не знає чий саме телефон обвинувачений поклав до своєї кишені, не свідчить про відсутність факту протиправного заволодіння ОСОБА_8 мобільним телефоном потерпілого.

Твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_11 не зазначав про те, що ОСОБА_8 хотів зняти грошові кошти потерпілого спростовуються змістом оскаржуваного вироку, в якому відображені протилежні показання вказаного свідка.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги захисника про необхідність визнання протоколу огляду предмету від 21.04.2023 року (DVD-R диску з відеозаписами від 20.04.2023 року з камер відеоспостереження біля під`їзду №2 за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 133) та самого речового доказу DVD-R диску недопустимими доказами.

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом як проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, так і витребування та отримання від органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах кримінального провадження наявний запит слідчого на ім`я голови ОСББ ОСОБА_16 про надання в порядку ст.ст.40, 93 КПК відеозаписів від 20.04.2023 року з камери відеоспостереження, розташованої на фасаді будинку АДРЕСА_3 .

Отже сторона захисту безпідставно виходить із того, що наданий слідчому свідком ОСОБА_16 DVD-R диск з відеозаписами від 20.04.2023 року з камер відеоспостереження біля під`їзду №2 за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 133, було отримано поза процесуальним порядком. Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення від свідка ОСОБА_16 диску з відеозаписами з камери відеоспостереження, наданого за її письмовою заявою, про що свідок підтвердила під час її допиту в суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів звертає увагу на положення ч.4 ст.132 КПК, якою визначено, що для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того, розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст.163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання речей та/або документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов для звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до речей і документів.

Посилання захисника на те, що з вказаного відеозапису з камери відеоспостереження неможливо встановити приналежність телефону саме потерпілому з огляду на ту обставину, що під час допиту ОСОБА_8 вказував про те, що під час бійки випав і його телефон, є надуманими та спростовуються змістом вказаного відеозапису.

Доводи захисника про те, що відповідно до заяви про вчинення злочину потерпілим не зазначено, що телефон забрав у нього саме ОСОБА_8 є неприйнятними.

З цього приводу слід відмітити, що мобільний телефон потерпілого було вилучено працівниками поліції на наступний день саме у обвинуваченого ОСОБА_8 під час його затримання.

За таких обставин, слід визнати й голослівними твердження захисника стосовно намагання обвинуваченого знайти потерпілого, щоб повернути йому телефон.

Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК. Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах кримінального провадження і з такими висновками погоджується колегія суддів.

При перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.186 КК кримінального правопорушення, за яке його засуджено, що у свою чергу обумовлює відхилення доводів апеляційної скарги захисника.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду не встановлено.

Стосовно поданого 19.01.2025 року обвинуваченим ОСОБА_8 «зауваження», яке надійшло на адресу апеляційного суду 27.01.2025 року, колегія суддів зазначає, що вказані у зауваженні обвинуваченим факти не стосуються обставин даного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4