Справа №592/2029/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/344/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.04.2024, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач, Чернігівської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 09.06.2023 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком 240 годин,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в якій вона просила вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.04.2024, змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, ухвалити новий вирок, яким це покарання пом`якшити.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.06.2023 у виді 240 годин громадських робіт, більш суровим, ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

-за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 26.04.2024 та на підставі ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання, попереднє ув?язнення з 20.06.2023 по 25.04.2024, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 11 239 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 5 535,12 грн процесуальних витрат.

Арешт майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначав, що визнаючи ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину за ч.4 ст. 296 КК України суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не правильно встановив, що хуліганство обвинувачений вчинив із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень. Захисник зауважувала, що ніж до барсетки ОСОБА_8 поклав, оскільки він не помістився до пакету для сміття, яке він викидив збираючи речі з дачі, а демонстрація цього ножа водієві, ще не свідчить про реальну загрозу для життя і здоров`я останнього. Тілесні ушкодження обвинувачений не наносив і не збирався цього робити. Також, на переконання захисника, суд допустив і невідповідність висновків фактичним обставинам справи, оскільки дійшов неправильного висновку про недоведеність факту того, що потерпілий ОСОБА_10 в ході подій діставав монтировку та суд не звернув увагу на те, що відео подій, які на свій телефон фіксувала свідок ОСОБА_11 , насправді фіксував ОСОБА_12 і передав це відео через месенджер слідчому. Сама свідок ОСОБА_11 судом першої інстанції не допитувалась. Захисник вказане відео вважала недопустимим доказом, оскільки воно отримано в не передбачений на те законом порядок. Зауважувала, що сам огляд телефону не проводився, а копія відео знімалась безпосередньо з носія. Вказане суд не врахував чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, то тут захисник стверджувала, що обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся та сума зподіяної ним шкоди незначна. Крім цього, звертала увагу, що як обтяжуючу покарання обставину, суд врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, однак ця обставина відноситься до злочину за ст. 296 КК України, а не до ст. 185 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції відповідно до Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, затвердженого Законом №2102-ІХ від 24.02.2022, на всій території України введено воєнний стан. Відповідно до Закону України №2738-ІХ від 16.11.2022 Про затвердження Указу Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Законом України від 06.02.2023 № 2915-1Х «Про продовження строку дії воєнного стану», продовжено строк дії воєнного стану терміном на 90 діб до 20.05.2023.

Так, 09.11.2022 приблизно 17.00 год ОСОБА_8 знаходився вдома у гр. ОСОБА_9 , з яким раніше знайомий, за адресою: АДРЕСА_3 , де вдвох вживали спиртні напої та в подальшому полягали спати. Наступного дня, зранку 10.11.2022 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжили вживати спиртні напої, в ході чого ОСОБА_9 заснув. Скориставшись його станом та тим, що поблизу нікого не було і за ними ніхто не спостерігав, ОСОБА_8 діючи таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, знаходячись у будинку за вказаною вище адресою взяв в одній з кімнат мобільний телефон (смартфон) «Realme», модель СЗО, об`єм пам`яті 2/32 GB, ІМЕІ: НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_9 , 1971 р.н., вартість якого становить 4572,00 грн; ноутбук «ASUS», модель VIVOBOOK Max X541SC (X541SC - XO00BD), серійний номер №G8NOCV11J24233G, що належить потерпілому ОСОБА_9 , 1971 р.н., вартість якого становить 6667,00 грн, які непомітно для оточуючих виніс з будинку. У подальшому, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

20.04.2023 близько 14:00 год. ОСОБА_8 перебував біля дачної ділянки за № 39, дачного кооперативу "Трудовий відпочинок" у місті Суми, де у останнього виник умисел, спрямований на таємне викрадення будь-якого чужого майна, з вказаної дачної ділянки. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, таємно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони ніким не будуть помічені, ОСОБА_8 , зайшов через не зачинену хвіртку у дерев`яному паркані, яким огороджена територія вказаної дачної ділянки, після чого просунувши руку в отвір стіни у веранді будинку, відчинив із середини засов дверей веранди, та зайшов до веранди будинку. У подальшому, проникнувши до веранди будинку, яка розташована на ділянці № 39, дачного кооперативу «Трудовий відпочинок» у м. Суми, звідки здійснив крадіжку велосипеда марки «Optimabikes», моделі - «MOTION AM DD», номер рами- « НОМЕР_2 », вартість якого складає 7000 грн. Після чого покинув будинок та дачну ділянку, утримуючи викрадений велосипед, належний ОСОБА_13 , при собі, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Близько 07 години 20.06.2023 ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов через передні двері до салону маршрутного таксі «РУТА» д.н.з. НОМЕР_3 за №15, яке на праві власності належить ФОП ОСОБА_14 та перебуває на підставі договору оренди (найму) в користуванні ТОВ «Сумипастранс», яким керував потерпілий ОСОБА_10 , що зупинилося на зупинці громадського транспорту навпроти будинку №7, по вул. Білопільський шлях у м. Суми. Знаходячись в салоні вказаного маршрутного таксі, ОСОБА_8 з надуманих причин, демонструючи свою зневагу і зверхність, діючи зухвало, розуміючи, шо перебуває у громадському місці, в присутності інших осіб, не маючи намір оплачувати проїзд, почав висловлюватися нецензурними словами в бік водія транспортного засобу потерпілого ОСОБА_10 з вимогою везти його та його супутницю безкоштовно. На вимоги ОСОБА_8 водій відповів відмовою та попросив залишити салон маршрутного таксі. ОСОБА_8 , ігноруючи зауваження ОСОБА_10 про необхідність здійснити оплачу проїзду, маючи умисел на вчинення хуліганства, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, яке проявилось у нахабному та зневажливому ставленні до норм громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, що супроводжувалось особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці, дістав зі своєї барсетки кухонний ніж з рукояткою білого кольору та, використовуючи вказаний ніж, почав погрожувати ОСОБА_10 заподіянням тілесних ушкоджень та фізичною розправою.У свою чергу ОСОБА_10 , побоюючись за своє життя та здоров`я, сприймаючи погрози ОСОБА_8 явними і реальними в момент посягання, змушений був вибігти із салону маршрутного таксі на вулицю. ОСОБА_8 , продовжуючи вчиняти хуліганські дії, тримаючи в руці ніж, а саме предмет спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, вибіг з маршрутного таксі, продовжуючи висловлюватися нецензурними словами та погрожуючи фізичною розправою в бік потерпілого ОСОБА_10 , безпричинно, діючи з особливою зухвалістю, руками відбив бічне праве та ліве дзеркало заднього виду маршрутного таксі «РУТА» д.н.з. НОМЕР_3 , тим самим пошкодив даний транспортний засіб, що спричинило тимчасову неможливість його експлуатації вказаного громадського транспорту, та заподіяв матеріального збитку ФОП ОСОБА_14 на загальну суму 3200 грн. У подальшому в результаті спільних дій працівників поліції ОСОБА_8 затримано на місці вчинення злочину та припинено його хуліганські дії.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу захисника підтримали, просили вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, ухвалити новий вирок, яким це покарання пом`якшити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а вимоги апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги захисника колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений захисником, яка просила його скасувати та ухвалити новий вирок, яким просила обвинуваченому ОСОБА_8 призначити менш суворе покарання. При цьому, з самих мотивів скарги слідує те, що захисник вдається до аналізу фактичних обставин справи і ставить під стумнів привильність їх встановлення судом.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції переглянути в повному його обсязі, що узгоджується з ч. 1 ст. 404 КПК України та зазначає наступне.

Так, відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтом доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_8 склад злочинів з правовою кваліфікацією за:

- ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ОСОБА_9 кваліфікуючою ознакою якого є «вчинене в умовах воєнного стану» та як таємне викрадення чужого майна ОСОБА_13 кваліфікуючими ознаками якого є «вчинене в умовах воєнного стану, поєнана з проникненням до житла»;

- ч.4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, потерпілого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів. Більше того, слід звернути увагу, що вчинення злочинів перебачених ч. 4 ст. 185 КК України обвинувачений ОСОБА_8 визнав, а тому судовий розгляд в цій частині справи, здійснювався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Щодо злочину за ч. 4 ст. 296 КК України, то тут апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину вчиненні ним хуліганства визнав частково та пояснював, що потерпілий ОСОБА_10 сам спровокував його на такі дії, оскільки на прохання підвезти його та ОСОБА_15 , почав їм грубити на виражатися в їх бік нецензурною лайкою. Зав`язався конфлікт, під час якого водій поліз під сидіння за монтировкою і тоді він дістав із барсетки кухонний ніж, побачивши який, водій заспокоївся, так як він йому пригрозив, щоб так з ними не поводився і тоді ніж заховав у сумку. Після цього, водій вибіг з маршрутки, на вулиці знову почав кричати і ображати його, підбігав до водіїв інших автомобілів і просив знову монтировку, викликав поліцію. Така поведінка водія його обурила, він в розлюченому стані ладонею розбив бокові дзеркала, ногою він їх не бив. Приїхала поліції, і він відразу викинув ніж на землю. Вказував, що умисно не хотів таке робити, але водій сам винен, а ніж він випадково забув викласти вдома, взагалі він йому потрібен для нарізання хліба, ковбаси тощо.

Однак, незважаючи на такі пояснення та заперечення ОСОБА_8 , надані у судовому засіданні, факт вчинення ним кримінального правопорушення за вказаних вище обставин, суд першої інстанції обгрунтовано визнав таким, що підтверджується перевіреними та дослідженими судом першої інстанції доказами.

Так, допитаний судом першої інстанції представник потерпілого ОСОБА_16 пояснював, що ФОП ОСОБА_14 належить маршрутне таксі «РУТА» д.н.з. НОМЕР_3 , та перебуває на підставі договору оренди (найму) в користуванні ТОВ «Сумипастранс», 20.06.2023 дане т.з. перебувало на маршруті № 15 і ним керував водій ОСОБА_10 , від якого він та власник автомобіля дізналися, що обвинувачений вчинив хуліганство відносно водія та пошкодив автомобіль, відбивши та побивши великі бокові дзеркала. В салоні автомобіля є відеокамера, яка ці всі події і зафіксувала. Крім цього мешканці сусіднього будинку також вели зйомку події на відео. Цивільний позов заявлено не було, хоча дзеркала пошкоджені і шкода не відшкодована.

Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснював, що 20.06.2023 працював водієм маршрутного таксі «РУТА» д.н.з. НОМЕР_3 по маршруту № 15 і їхав вранці по вул. вул. Білопільський шлях у м. Суми, в салоні був один пасажир, він зупинився на зупинці громадського транспорту навпроти будинку № 7. В салон зайшла жінка та чоловік, який відразу йому сказав «Ти нас повезешь!». Водій відповів, що якщо заплатите за проїзд, то так, на що обвинувачений сказав, що грошей немає і потребував везти безкоштовно. Тоді водій зупинив автомобіль і сказав їм виходити. Жінка відразу вибігла, а чоловік дістав ніж із барсетки і з ним в руці схилився над ним та проговорив-«вези, а то завалю». Так як ніж був дуже близько до обличчя, він злякався і сидів, жінка крикнула обвинуваченому і той вийшов з маршрутки, почав там кричати, размахувати руками та побив два бокових дзеркала, рука в нього була в крові, потім він ще ногою штовхнув дзеркала. Водій також вийшов із машини і почав викликати поліцію, на що обвинувачений знову побіг за ним і погрожував нанести тілесні ушкодження. Приїхала поліція, ОСОБА_8 викинув ніж, але його потім вилучили, склали відповідні документи. Доповнюавав свої пояснення тим, що ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння, агресивний, а він навпаки його нічим не ображав, не грубив і нецензурно не виражався, за монтировкою не нахилявся.

Свідок ОСОБА_17 в суді першої інстанції пояснювала, що є знайомою обвинуваченого, який в цей день о 5 годині ранку прийшов до неї додому в стані алкогольного сп`яніння та сказав, що йому грозить 7 років в`язниці і йому потрібно пройти через дачі з дівчиною, щоб не викликати підозри у поліції. Вона погодилася, вони пройшли до покинутого будинку, він забрав свій пакет з речами і вони пішли на вул. Білопільський шлях, де на зупинці побачили маршрутне таксі і вирішили на ньому під`їхати, але грошей не було. ОСОБА_8 культурно запитав водія, чи може він їх підвезти, на що останній виразився нецензурною лайкою. У салоні автомобіля була одна жінка пасажир. Після цього ОСОБА_8 рознервувався та витяг із барсетки кухонний ніж і почав погрожувати водію. Вона та інша жінка злякалися та вибігли із салону. Потім побачили як і водій вибіг із салону, дзвонив по телефону, а обвинувачений бігав за ним, умовляв не викликати поліцію, тоді побив руками дзеркала, руки були в крові, перед приїздом поліції ніж викинув.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснювала, що вранці була вдома та почула з вулиці крики, виглянувши у вікно з 2-го поверху, метрів за 100 побачила, як обвинувачений з ножем бігав за водієм маршрутки, потім побив два бокових дзеркала, приїхала поліція і всіх опитувала. Також додала, що подію знімала на телефон, запис передала поліції.

Свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожен із них окремо, в суді першої інстанції пояснювали, що є поліцейськими, приїхали на місце події за викликом, водій маршрутки пояснив, що обвинувачений погрожував йому ножем, пошкодив майно у виді розбитих двох бокових дзеркал, а сам ОСОБА_8 при них дістав ніж з барсетки і викинув його на землю, при цьому сказав, що водій образив його та знайому.

Також судом першої інстанції досліджено і письмлові докази надані стороною обвинувачення, зокрема:

- повідомлення на лінію «102» 20.06.2023 про те, що о 07 годині ранку невідомий чоловік побив дзеркала на маршрутці та кидається із ножем на водія (а.с.160-161 т.1);

- протокол огляду місця події від 20.06.2023, ілюстративна таблиця до протоколу та карта пам`яті, які були оглянуті та досліджені у судовому засіданні та з яких судом встановлено, що розташування маршрутного таксі, на дорозі лежать розбиті бокові дзеркала автомобіля, ніж, чоловіча сумка (барсетка) та речі в ній, які вилучені та запаковані. Також водій розповідає про події скоєного злочину і його пояснення є аналогічними тим, що давав і безпосередньо суду під час його допиту в якості потерпілого (а.с.162-167 т.1);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.06.2023 від ОСОБА_10 (а.с.187-189 т.1);

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 20.06.2023 від потерпілого ОСОБА_16 (а.с.190-192 т.1);

- договір оренди транспортного засобу від 01.12.2022 між представником власника т.з. марки «РУТА» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_14 - ОСОБА_16 та орендарем ТОВ «Сумипастранс» (а.с.193-195 т.1);

- видаткова накладна та рахунок на оплату за № 110 від 24.06.2023, за якими вартість кожного дзеркала бічного правового та лівого з повторювачем 3302 коштує по 1500 грн., кріплення дзеркала по 100 грн.. а всього витрат за пошкоджене майно 3200 грн. (а.с. 196-197 т.1);

- висновок експерта від 16.08.2023 № СЕ-19/119-23/9114-АВ, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автобусу складає 1100 грн. та вартість відновлювального ремонту автобусу складає 3200 грн. (а.с.200-209);

- постанова про визнання речовими доказами оптичного диску (а.с.213 т.1);

- протокол огляду предмету від 09.08.2023, а саме оптичного диску, на якому суд дослідив запис, де зафіксовано як потерпілий ОСОБА_10 знаходиться поблизу маршрутки, говорить по телефону, викликає поліцію, до нього наближається ОСОБА_8 , тримаючи в руці ніж, розмахуючи ним на вулиці, навколо є ще люди, від чого потерпілий біжить від нього та озирається назад. Під`їхали працівники поліції, ОСОБА_8 іде до них з ножем та на їх вимогу кидає його на землю (а.с.214-218 т.1);

- протокол огляду предмета оптичного диску від 09.08.2023, який видано було ТОВ «Сумипастранс» та запис на ньому була досліджена безпосередньо судом першої інстанції, та встановлено, що на ньому зафіксовано як ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_17 перебувають в салоні автомобіля, попереду також сидить один пасажир, потім ОСОБА_8 звертається до водія, потім підіймається із крісла та іде до водія, тримаючи в руці ніж, пасажир та свідок виходять із салону (а.с.220-223 т.1);

- протокол огляду предмету від 01.07.2023, а саме речей, які були вилучені під час затримання ОСОБА_8 - грошова купюра республіки Туреччини, джинсові шорти та дві футболки, ніж з рукояткою білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору, сумка чорного кольору з речами, два бічних дзеркала з автомобіля з пошкодженнями (а.с.12-15 т.2);

- постанова про визнання речовими доказами: ніж з рукояткою білого кольору; два бічних дзеркала транспортного засобу; сумку барсетку чорного кольору в якій знаходяться: дві вологі серветки, дві цигарки, сірники, книжка «новий заповіт», дві монети «чеська крона», кулькова ручка, брелок, мініатюрний ліхтарик, клей, мобільний телефон «Нокіа» 2610, імеі: НОМЕР_4 , акумуляторна батарея BL-5C 1020 Mah., аркуш паперу з маркуванням 100000, Т14201410; джинсові шорти синього кольору «LONGLI»; футболка чорного кольору «George»; футболка чорного кольору «Adidas» (а.с.16 т.2).

Підстав не довіряти зазначеним вище доказам ні судом першої інстанції ні апеляційним судом не встановлено, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за фактом хуліганства за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі та його злочинні дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

З доводів апеляційної скарги захисника слідує, що судом не вравильно встановлено те, що ОСОБА_8 злочин за ч. 4 ст. 296 КК України вчинив із застосуванням предмета спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки ніж до барсетки ОСОБА_8 поклав, так як він не помістився до пакету для сміття, яке він викидив збираючи речі з дачі, а демонстрація цього ножа водієві ще не свідчить про реальну загрозу для життя і здоров`я останнього. Також захисник стверджувала, що тілесні ушкодження обвинувачений не наносив і не збирався цього робити. Суд дійшов неправильного висновку про недоведеність факту того, що потерпілий ОСОБА_10 в ході подій діставав монтировку та суд не звернув увагу на те, що відео подій, які на свій телефон фіксувала свідок ОСОБА_11 , насправді фіксував ОСОБА_12 і передав це відео через месенджер слідчому. Сама свідок ОСОБА_11 судом першої інстанції не допитувалась. Захисник вказане відео вважала недопустимим доказом, оскільки воно отримано в не передбачений на те законом порядок. Зауважувала, що сам огляд телефону не проводився, а копія відео знімалась безпосередньо з носія.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом доводів, колегія суддів ці доводи вважає безпідставними, та такими яким суд першої інстанції надав обгрунтовану і вмотивовану оцінку, про що свідчить сам зміст оскаржуваного вироку.

Так, в суді першої інстанції сторона захисту заявляла про неналежність як доказу відеозапису, наданого свідком ОСОБА_18 , з чим суд першої інстанції правильно не погодився, оскільки згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. При цьому, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Водночас, ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом встановлено, що відеозапис був оглянутий слідчим у відповідності до ст.237 КПК України, за результатами якого складений протокол огляду предметів диска та визнано його в якості речового доказу. Водночас, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_18 пояснювала, що їй було все добре видно з вікна, так як відстань від зупинки була близько 100 м і вона проживає на 2 му поверсі.

Також суд першої інстанції обгрунтовано відхилив доводи захисника і про те, що відеозапис із салону маршрутного таксі не доводить протиправних дій обвинуваченого, оскільки навпаки на ньому зображений ОСОБА_8 із свідком ОСОБА_17 , як вони перебувають у маршрутці, а потім обвинувачений встає і іде до місця водія з ножем в руках. Більш того сам ОСОБА_8 не заперечував тих обставин, які зафіксовані на відеозаписах, що саме він був на місці події, мав ніж тощо.

Що ж стосується заперечень обвинуваченого та його адвоката про неправильну кваліфікацію його дій за ч.4 ст. 296 КК України, так як вони вважали, що умислу на вчинення хуліганства не було, що сам потерпілий ОСОБА_10 спровокував обвинуваченого на такі дії, а саме що він погрожував ножем, побив бічні дзеркала машини, то цим обставинам судом першої інстанції також надана правильна оцінка з якою апеляційний суд погоджується. Суд правильно розцінив такі твердження помилковими, голослівними такими, що ніякими доказами не підтверджуються і такими, що спростовуються наведеними судом доказами, які покладені в основу вироку, так як самі обставини події, дії самого обвинуваченого і характеризуються як хуліганські.

Також з матеріалів справи слідує, що не знайшло в суді свого підтвердження і те, що потерпілий діставав монтировку, виражався нецензурно у бік обвинуваченого, та його знайомої, а до показань свідка ОСОБА_17 суд обгрунтовано віднісся критично, так як вона є знайомою ОСОБА_8 , погодилася його супроводжувати з дачного кооперативу до міста, щоб його не затримала поліція. Навпаки під час дослідження відеозапису до протоколу огляду місця події потерпілий ОСОБА_10 послідовно розповідав про обставини, які сталися, а ОСОБА_8 навпаки вів себе зухвало, кричав, махав руками, хитався у різні сторони тощо.

Також суд звернув увагу і на посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_8 ніж з собою носив у сумці з метою порізати хліб та ковбасу, а не для погрози нанесення будь-кому, в тому числі ОСОБА_10 , тілесних ушкоджень, і правильно розцінив їх як особливе ставлення обвинуваченого до скоєного з власних міркувань і життєвих принципів, яке суперечить встановленим нормам моралі у суспільстві, як обраний спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Частина 4 ст. 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганські дії, якщо вони вчинені із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому вказані предмети у змісті кримінального закону передбачено як альтернативні. Спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час вчинення хуліганських дій.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки хуліганства, суд правильно звернув увагу на те, що тут слід враховувати, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесних ушкоджень або коли використання цих предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян. У даному конкретному випадку, встановлені судом фактичні обставини та активні дії обвинуваченого по відношенню до потерпілого, свідчать саме про його умисел на вчинення хуліганства, направлені на грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, навколо були люди, це було у транспорті загального користування та на вулиці, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб та відбулася погроза на нанесення тілесних ушкоджень водію. Про те, що були вчинені хуліганські дії з його боку, сам обвинувачений і не заперечував і частково свою вину визнав.

Також суд першої інстанції слушно наголосив і на тому, що у разі, якщо ОСОБА_8 вважав, що потерпілий його ображає та нецензурно виражається у його бік, то повинен був діяти у спосіб, передбачений законом, тобто викликати поліцію, а не погрожувати ножем у бік водія, тобто вчиняти протиправні дії, використовуючи цей предмет під час вчинення хуліганських дій, він створював реальну загрозу для життя чи здоров`я потерпілого. А тому, заявлене обвинуваченим у суді твердження правильно розцінено як спроба уникнути від кримінальної відповідальності, оскільки його покази в ході з`ясування обставин провадження є суперечливими, непослідовними і ніякими доказами не підтверджуються.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав стверджувати чи то про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину чи то для неправильної правової кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 296 КК України.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке захисник просила пом`якшити, то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 296 КК України покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, сукупність всіх обставин, що характеризують ці злочини, особу винного, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, життя та здоров`я особи (а.с. 131-13 т.1), неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності (а.с.32 т.2), має наркологічну патологію, пов`язану із вживанням спиртних напоїв, перебуває на обліку з 07.03.2020 з відповідним діагнозом (а.с.138 т.1, а.с. 30 т.2), та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема судом враховано те, що ОСОБА_8 , свою вину визнав повністю у вчиненні крадіжок майна потерпілих, розкаюється, матеріальні збитки частково відшкодовані шляхом повернення майна, також вину у вчиненні хуліганства визнає частково.

Дані обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання судом визнано вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП СОР Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань (а.с. 26 т.2).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що ОСОБА_8 за необхідне слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, при цьому призначити його за правилами ч.4 ст.70, ст.72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт), так як крадіжки обвинувачений вчинив до постановлення попереднього вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.06.2023, а хуліганство вчинив після цього вироку, тому необхідно також призначити покарання із застосуванням ст.71 КК України.

Також, з матеріалів слідує, що 09.06.2023 вироком Ковпаківського районного суду м. Суми за ч.1 ст. 190 КК України у вигляді громадських робіт строком 240 годин, згідно довідки ДУ`Центр пробації» від 29.12.2023, ОСОБА_8 не відбув жодної години призначеного покарання (а.с. 141-142 т.1, а.с. 77 т.2).

В апеляційній скарзі захисник стверджувала, що обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся та сума зподіяної ним шкоди незначна. Крім цього, звертала увагу, що як обтяжуючу покарання обставину, суд врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, однак ця обставина відноситься до злочину за ст. 296 КК України, а не до ст. 185 КК України.

Вказані обставини колегія суддів не може визнати підставою для задоволення вимог скарги захисника, оскільки всі вони вже враховувались судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, а та обтяжуюча покарання обставина, на яку посилаться захисник як на не правильно враховану судом, то тут слід зауважити, що покарання обвинуваченому призначалось за сукупністю злочинів і вчинення ОСОБА_8 одного із злочинів у стані алкогольного сп`яніння дійсно мало місце.

До аналізу цивільного позову колегія суддів не вдається з огляду на ст. 404 КПК України.

А тому, за таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисника відмовити, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.04.2024, залишити без зміни, як такий, що повністю відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.04.2024, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_8 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4