Справа №577/1013/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/240/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2022, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого старостою Салтиківського старостинського округу Дубов`язівської селищної ради Конотопського району Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 в якій він просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2022, скасувати, і ухвалити новий вирок за яким визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на ОСОБА_8 виконання передбачених ст. 76 КК України обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_8 визначено не обирати та стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6 374,55 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений стверджував, що суд допустив неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

На переконання обвинуваченого в основу вироку безпідставно покладено недопустимі докази:

- ухвалу слідчого судді від 25.01.2021 (справа № 577/361/21);

- протокол обшуку з додатками від 27.01.2021;

- висновок експерта № СЕ-19/119-21/1303-БЛ від 11.02.2021;

- висновок експерта № СЕ-19/119-21/1299-БЛ від 09.02.2021;

- висновок експерта № СЕ-19/119-21/1303-БЛ від 11.02.2021.

Так, в резолютивній частині ухвали слідчого судді від 25.01.2021 не вказано особу, якій належить житло, що є порушенням п.5 ч.2 ст. 235 КПК України. Обшук проведено оперативними працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, яких у вказаній ухвалі немає, за присутності слідчої ОСОБА_9 , яка фактично лише фіксувала результати обшуку в протоколі і його не проводила. Оперативні працівники це не спеціалісти, як вказав суд, і їм окремого доручення від слідчого не видавалось, а наказ про створення слідчо-оперативної групи у кримінальному провадженні відсутній.

Щодо самого протоколу обшуку то він не відповідає вимогам ч.3 ст. 104 і ч.5 ст. 105 КПК України, оскільки:

- в протоколі не зазначено його ОСОБА_8 процесуальний статус;

- йому ОСОБА_8 не роз`яснено право на захист;

- в протоколі не зазначено повну характеристику засобу на який здійснювалася фіксація обшуку та носія інформації;

- в протоколі відсутні ідентифікуючі ознаки (марка, модель, номера, інші ознаки) виявлених та вилучених речей;

- додатки до протоколу обшуку не підписані всіма учасниками обшуку (сейф-пакети, опис).

Також обвинувачений вважав безпідставною відмову суду в допиті свідка ОСОБА_10 та передчасним висновок суду про те, що в його ОСОБА_8 діях був умисел на зберігання зброї і боєприпасів. Обвинувачений наголошував, що в сейфі він виявив «предмет» схожий на зброю, однак що це обріз він не знав. Суд не врахував того, що цей предмет і патрони приніс до сейфу не він (обвинувачений), а його брат ОСОБА_11 .

Враховуючи викладене апелянт вважав, що існують підстави для задоволення вимог його скарги і ухвалення нового виправдувального вироку зі скасуванням оскаржуваного ним вироку суду.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.01.2021 близько 22:00 год ОСОБА_8 знайшов у власному сейфі в загальній кімнаті будинку за місцем свого мешкання по АДРЕСА_2 , обріз, який є нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю, 278 патронів калібру 5,6 мм які є боєприпасами та 9 патронів, які є боєприпасами, з яких 7 патронів з кулями зі сталевим осердям є гвинтівковими патронами калібру 7,62 мм, призначені до стрільби з вогнепальної зброї - гвинтівок Мосіна, «СВД», «СВТ» та інших калібру 7,62x54R, придатні для стрільби і 2 патрони з модернізованими трасуючими кулями є гвинтівковими патронами калібру 7,62 мм, призначені до стрільби з вогнепальної зброї - гвинтівок Мосіна, «СВД», «СВТ» та інших калібру 7,62x54R, придатні для стрільби, які залишив собі, таким чином шляхом привласнення знайденого незаконно їх придбав, не маючи для цього передбаченого законом дозволу.

Крім того, ОСОБА_8 порушуючи вимоги Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ № 576 від 12.10.1992, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України №292 від 12.04.1999, усвідомлюючи, що незаконно придбані патрони є боєприпасами, а обріз вогнепальною зброю з 26.01.2021 умисно незаконно зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , у власному сейфі, розташованому в загальній кімнаті будинку обріз, який є нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю, виробленою саморобним способом зі зброї промислового виробництва, а саме: із гвинтівки калібру 7,62 мм зразку 1891 року конструкції ОСОБА_12 № НОМЕР_1 , 1917 року випуску, шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 163 мм; 278 патронів, які є боєприпасами, спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм, призначені до стрільби з нарізної спортивної та промислово-мисливської вогнепальної стрілецької зброї - гвинтівок ТОЗ-8, ТОЗ-12 та іншої зброї калібру 5,6 мм, придатні для стрільби; 9 патронів, які є боєприпасами, з них: 7 патронів з кулями зі сталевим осердям є гвинтівковими патронами калібру 7,62 мм, призначені до стрільби з вогнепальної зброї - гвинтівок Мосіна, «СВД», «СВТ» та інших калібру 7,62x54R, придатні для стрільби; 2 патрони з модернізованими трасуючими кулями є гвинтівковими патронами калібру 7,62 мм, призначені до стрільби з вогнепальної зброї - гвинтівок Мосіна, «СВД», «СВТ» та інших калібру 7,62x54R, придатні для стрільби, до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції в ході проведення 27 січня 2021 року обшуку домоволодіння по АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду від 25 січня 2021 року.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали, просили вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок за яким просили визнати ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення і виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог скарги обвинуваченого заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи з вироком суду першої інстанції не згодний обвинувачений ОСОБА_8 , оскільки вважав, що до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 263 КК України притягнутий безпідставно, так як стороною обвинувачення не доведено вчинення ним вказаного злочину. Тому, ОСОБА_8 просив обвинувальний вирок суду відносно нього скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду переглянути в межах заявлених апелянтом вимог і зазначає наступне.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження.

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених обвинуваченим доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях ОСОБА_8 складу злочину з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України придбання та зберігання вогнепальної зброї (крім галдкоствольної мисливської), бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, свідків та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснював, що 26.01.2021 близько 22 години вечора у будинку по АДРЕСА_2 , він відкрив сейф, в якому зберігав патрони, щоб перевірити чи вони не відсиріли. Оскільки термін зберігання зброї в нього закінчився, зброю він здав, але мав намір продовжити дозвіл на зброю. У сейфі він знайшов предмет схожий на зброю і патрони більші, ніж до автомата Калашникова; патрони були і в коробочках, і без них. Враховуючи, що в будинку він проживає разом з рідним братом ОСОБА_13 , він одразу запитав у нього про походження цих речей. Брат пояснив, що предмет схожий на зброю це обріз, який разом з патронами він знайшов за городом під час проведення земляних робіт. Брат вів коня і знайшов у ганчірці ці предмети, взяв їх і відніс в сейф; думав, що сказав йому про це, але насправді забув. Брат, 1955 року народження, і в силу віку іноді забуває деякі речі. Братові він повідомив, що зброю потрібно здати в поліцію і планував зателефонувати до поліції зранку. Але 27.01.2021 він поїхав виконувати свої функціональні обов`язки старости на вул. Трудову, оскільки надійшла скарга з приводу ям на дорозі. Під час проведення обшуку він повідомив, що в сейфі є зброя, відкрив сейф і працівники поліції вилучили зброю. Працівникам поліції пояснив, що вилучені предмети належать йому, бо пожалів брата. Пізніше брат повідомив, що надасть покази про те, що це він поклав вилучені предмети в сейф. Будинок у якому вони мешкають з братом належить померлій матері, в будинку зареєстрований і постійно проживає його брат. Він ( ОСОБА_8 ) зареєстрований у будинку по АДРЕСА_1 , а у будинку на АДРЕСА_2 фактично проживає чотири роки. Сейф придбав близько 20 років тому, коли вперше отримував дозвіл на зброю. Десь за півроку чи за чотири місяці до 26.01.2021 він відкривав сейф, але обрізу там не було. Термін дії дозволу на зброю в нього закінчився рік назад. Виявивши обріз і патрони, після розмови з братом, він залишив їх у сейфі, який не замикав. Брат сказав, що зброю він знайшов у жовтні-листопаді. Наголошував, що під час проведення обшуку, він пожалів брата, який є одиноким, і повідомив поліції неправдиву інформацію про те, що сам знайшов обріз в садку, а патрони купив у вісімдесятих роках. Свою провину не визнав. Не визнав, що придбав зброю, а також, що зберігав зброю, бо збирався здати зброю до поліції і не мав наміру її зберігати. Просив суд ухвалити виправдувальний вирок.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснював, що проживає по сусідству разом з ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , з якими знайомий близько 24 років. Після виборів, на початку листопада 2020 року, він побачив ОСОБА_17 , який в розмові повідомив, що ведучи коня, на дорозі знайшов згорток в ганчірці, з предметами схожими на зброю; яка саме зброя не говорив. Здається казав про обріз, про кількість і вид патронів не говорив; знайдене не показував. Говорив, що знайдене відніс додому. Згодом, на елеваторі, від колег по роботі, він дізнався, що в ОСОБА_18 було проведено обшук, про що була стаття в інтернеті.

Свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснював, що восени 2020 року після виборів в ОТГ, він вивів коня пастися. Йдучи назад, на вулиці в кінці городу, на розгорнутій дорозі, побачив якийсь згорток в непрозорому целофані. З цікавості розгорнув знайдене і у ганчірці побачив маленькі патрони в пачках (кількість пачок 5-6 штук), великі патроні були розсипом. Також побачив залізну болванку у формі пістолета. Всі ці речі він відніс додому та поклав у сейф, а ганчірку спалив. Про знайдене хотів розповісти брату, щоб він здав речі у поліцію, але забув. Через деякий час увечері близько 22.00 год ОСОБА_19 щось клав у сейф і виявив обріз та патрони. Говорив, що віддасть їх поліції, але на ранок поліція приїхала до них додому з обшуком і вилучила ці предмети. Він просив вибачення у брата. Про вилучені під час обшуку речі була розмова з сусідом ОСОБА_20 , який живе навпроти і теж виводить пасти коня.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_21 пояснював, що близько двох років перебуває на метадоновій програмі. Оперативний працівник поліції на прізвище ОСОБА_22 допитував його і він повідомив, що в розмовах чув, що ОСОБА_23 зберігає вдома якусь зброю. Ім`я по батькові ОСОБА_23 і місця його проживання не пам`ятає, бо пройшов час. Крім того, перебування на метадоновій програмі суттєво впливає на пам`ять.

Також судом першої інстанції на підтердження вини обвинуваченого у вказаному злочині досліджено і ряд наданих стороною обвинувачення письмових доказів, зокрема протокол обшуку та диск з відеозаписом обшуку від 27.01.2021, проведеного за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали слідчого судді від 25 січня 2021 року, в ході якого виявлено та вилучено предмет зовні схожий на пістолет, 278 набоїв калібру 5,6 мм та 9 набоїв (а.с. 69-74). Судом встановлено, що вказаний обшук було проведено на підставі ухвали слідчої судді ОСОБА_24 від 25.01.2021.

При цьому, як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі обвинувачений стверджував про недопустимість цього протоколу як належного доказу з різних на те підстав, які в суді першої інстанції за доводами сторони захисту, були предметом оцінки і з якою колегія суддів погоджується, відхиляючи вказані доводи апелянта.

Так, обвинувачений і захисник стверджували про невідповідності вказаної ухвали вимогам КПК України через незазначення в резолютивній частині власника приміщення.

Однак, як слідує зі змісту цієї ухвали слідчим суддею встановлено, що згідно із інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості щодо власника майна розташованого по АДРЕСА_2 відсутні (а.п. 67 на звороті), в резолютивній частині зазначено про надання дозволу на проведення обшуку у житловому будинку та господарсько-побутових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2 , якими користується ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою відшукання та вилучення пістолету ТТ та набоїв до нього. Зміст ухвали слідчого судді відповідає вимогам ч.2 ст. 235 КПК України, зокрема і п. 5) ч.2 ст. 235 КПК України. Нових доводів на спростування вказаних висновків суду обвинуваченим в апеляційній скарзі не зазначено.

Далі, з переглянутого судом першої інстанції відеозапису встановлено, що проведення обшуку слідчим здійснено у відповідності до вимог ст. 236 КПК України. Крім того, перед проведенням обшуку слідча роз`яснила ОСОБА_8 зміст ст. 63 Конституції і право на правову допомогу, а тому колегія суддів не може визнати обгрунтованими твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі, про нероз`яснення йому вказаних прав.

Також апеляційний суд погоджується і з правильністю висновків суду першої інстанції про безпідставність доводів захисника про те, що цей обшук було проведено не слідчим, а оперативними працівниками, оскільки в ході дослідження судом протоколу і відео до нього було встановлено, що 27.01.2021 обшук у житловому будинку та господарських приміщеннях за адресою: АДРЕСА_2 якими користується ОСОБА_8 , проведено саме слідчою Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 .

Також у протоколі зафіксовано, що обшук здійснюється на підставі ухвали слідчого судді Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_24 від 25.01.2021, якою надано дозвіл на проведення обшуку саме слідчій ОСОБА_9 , ухвала була вручена ОСОБА_8 перед початком обшуку. Зауважень від учасників та понятих щодо проведення обшуку не надходило, правильність проведення обшуку учасники процесуальної дії підтвердили своїми підписами (а.п. 72).

При цьому, суд першої інстанції слушно врахував позицію Верховного Суду викладену у постанові від 29.01.2019 по справі № 466/896/17 про те, що за змістом ч. 1 ст. 236 КПК України виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора і не може бути доручене в порядку п. 3 ч. 2 ст. 40 КПК України відповідним оперативним підрозділам, а з метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку мають право запросити спеціалістів, що і зробила слідча ОСОБА_9 , запросивши до участі у слідчій дії о/у ОСОБА_25 , а також учасників обшуку о/у ОСОБА_26 , ст. інспектора ОСОБА_27 , які зазначені в протоколі обшуку та є їх підписи (а.п. 72).

Зазначення у протоколі лише назви відеокамери «Рanassonic» та флеш носія Micro-SD, на який зафіксовано запис, без інших технічних характеристик, а також відсутність в описі доданому до протоколу обшуку підписів спеціалістів (а.п. 74) та відсутність їх підписів на сейф-пакетах з вилученими речами, про що зазначали обвинувачений і захисник як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, то вказане не можна визнати істотними недоліками які б могли вплинути на допустимість протоколу обшуку. При цьому судом першої інстанції правильно враховано те, що обшук 27.01.2021 проведено з дотриманням вимог ч. 1, 2 ст. 107 КПК України із застосуванням звуко- та відеозаписувальних технічних засобів, відеозапис є безперервним, що підтверджує вилучення саме тих речей, які були передані для проведення експертиз. Отже, зафіксовані у протоколі обшуку та додатку до нього відеозапису обшуку відомості є належними і допустимими доказами у кримінальному провадженні.

Також, в апеляційній скарзі обвинувачений стверджува, що в протоколі обшуку не вказаного його ОСОБА_8 процесуальний статус, що також на думку апелянта є підставою для визнання цього доказу недопустимим, однак тут слід звернути увагу на те, що обшук домогосподарства за місцем проживання ОСОБА_8 проведено у період з 08.59 год по 10.26 год 27.01.2021 (а.с. 69) і на той час ОСОБА_8 вказано в протоколі як «інша особа», тоді як повідомлення про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочину складено 26.02.2021 (а.с. 5), після проведення ряду експертиз та допиту свідків, що є логічним і процесуально правильним.

Також судом першої інстанції досліджено і такі докази як:

- висновок експерта № СЕ-19/119-21/1303-БЛ від 11.02.2021 з якого встановлено, що вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 сім патронів з кулями зі сталевим осердям та два патрони з модернізованими трасуючими кулями є бойовими припасами, до стрільби придатні; надані 7,62 мм гвинтівкові патрони призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї гвинтівок Мосіна, «СВД», «СВТ» та інших калібру 7,62х54R (а.п. 75-81);

- висновок експерта № СЕ-19/119-21/14953-БЛ від 23.02.2021 згідно із яким предмет, вилучений 27.01.2021 в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 є нарізною вогнепальною стрілецькою зброєю. Наданий предмет являється обрізом, виробленим із 7,62 мм гвинтівки зразку 1891 року конструкції ОСОБА_12 № НОМЕР_1 , 1917 року випуску. Представлений обріз виготовлений саморобним способом зі зброї промислового виробництва шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 163 мм. Даний обріз знаходиться в працездатному стані придатний до проведення пострілів патронами калібру 7,62х54 мм. До конструкції гвинтівки, з якої вироблений досліджуваний обріз, саморобним способом внесені незворотні зміни, що призвели до втрати первинних властивостей зброї, відновлення яких неможливе без заміни або ремонту деталей, яка піддалась зміні (а.п.82-91);

- висновок експерта № СЕ-19/119-21/1299-БЛ від 09.02.2021 відповідно до якого 278 патронів, виявлені та вилучені 27.01.2021 під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 є боєприпасами, придатні до стрільби (дані 5,6 мм спортивно-мисливські патрони кільцевого запалення призначені для стрільби з нарізної спортивної та промислово-мисливської вогнепальної стрілецької зброї гвинтівок ТОЗ-8, ТОЗ-12 та іншої зброї калібру 5,66 мм (а.п. 91-97).

Вказані висновки експертів, суд першої інстанції визнав достовірним і такими, що не викликають сумнівів у своїй правильності, науковій обґрунтованості, повноті та всебічності дослідження і такими, що об`єктивно узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, з чим колегія суддів за встановлених обставин погоджується. Доводів щодо недопустимості цих доказів обвинуваченим в апеляційній скарзі не зазначено, їх правильність під сумнів не ставиться.

Згідно положень ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За таких обставин, проаналізувавши наведені вище докази, оцінивши їх як кожен окремо, так і в сукупності, суд дійшов правильного висновку про належність і допустимість наданих стороною обвинувачення письмових доказів і обгрунтовано визнав їх такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При цьому суд обгрунтовано врахував те, що відповідно до п.11 постанови № 3 від 26.04.2002 року «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» під незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, слід вважати умисні дії, зокрема пов`язані з їх набуттям всупереч передбаченому законом порядку, зокрема в результаті привласнення знайденого. Під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при особі, а в обраному нею місці.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів вбачає, що ОСОБА_8 також наголошував про безпідставну відмову в допиті свідка ОСОБА_10 , про відсутність в нього обвинуваченого умислу на зберігання зброї і боєприпасів, про те, що він в сейфі виявив «предмет», однак не знав, що це обріз та про те, що цей обріз приніс додому не він, а його брат ОСОБА_28 .

Однак, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що фактичне невизнання ОСОБА_8 вини в цій частині обвинувачення, слід розцінити як спосіб захисту, оскільки маючи вищу освіту, будучи обізнаним з порядком обігу зброї, враховуючи, що в минулому він мав дозвіл на зброю, і знайшовши 26.01.2021 у власному сейфі, за місцем проживання вогнепальну зброю - обріз, а також боєприпаси (278 патронів та 9 патронів), не маючи дозволу на їх придбання та зберігання, обвинувачений навмисно не вчинив невідкладних активних дій для добровільної здачі цих предметів до поліції, не повідомив про знайдене поліцію, тобто фактично придбав ці предмети шляхом привласнення знайденого, та залишив їх на зберіганні у власному сейфі, Крім того, і на ранок 27.01.2021 ОСОБА_8 навмисно не вжив невідкладних заходів щодо здачі цієї зброї у поліцію, а приступив до виконання обов`язків старости невідкладності яких не встановлено. Вказане у сукупності свідчить про те, що обвинувачений діяв з прямим умислом.

Відповідно до ч.3 ст. 263 КК добровільна здача означає, що людина має можливість і надалі безперешкодно зберігати зброю, проте за власним бажанням (незалежно від причин та мотивів) передає її відповідному державному органу. Як правильно зауважив суд першої інстанції, в даному випадку ОСОБА_8 таких дій не вчинив, оскільки вказану зброю та бойові припаси було вилучено в обвинуваченого під час санкціонованого обшуку.

Також, з матеріалів справи слідує, що суд першої інстанції дійшов висновку про можливість закінчення судового розгляду кримінального провадження за відсутності свідка захисту ОСОБА_10 . При цьому судом було враховано практику ЄСПЛ згідно якої кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право допитувати свідків обвинувачення та захисту, але це право, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є абсолютним. Так, дотримання трьох обов`язкових елементів принципу прецедентного права Європейського суду з прав людини щодо запиту про допит свідків захисту, викладені у рішеннях Перна проти Італії (Заява N 48898/99) та Муртазалієва проти Росії (заява № 36658/05), зокрема, обґрунтування запиту про виклик певного свідка; відсутність відмови суду викликати цього свідка, що підривало б загальну справедливість провадження, надання достатніх підстав для свого рішення не допитувати певного свідка під час судового розгляду.

Наполягаючи на допиті свідка ОСОБА_10 , захист своє клопотання мотивував тим, що покази вказаного свідка були підставою для задоволення ухвали слідчого судді від 25.01.2021 про надання дозволу на проведення обшуку у зазначеному кримінальному провадженні.

Аналізуючи матеріали справи колегією суддів встановлено, що суд, відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив всі необхідні умови для реалізації стороною захисту свого процесуального права на допит цього свідка. Зокрема суд неодноразово викликав в судові засідання 25 травня, 18 серпня, 29 вересня, 19 жовтня та 02 червня 2022 року свідка ОСОБА_10 . Однак, жодного разу свідок не з`явився у судове засідання, а повістки про його виклик до суду, за адресою повідомленою захистом, повернуті на адресу без вручення, оскільки адресат за вказаною адресою не проживає. Ухвалу про привід цього свідка не виконано з аналогічних причин, як і не вручено повістку про виклик до суду на 02.06.2022. Під час судового розгляду, обвинуваченому було надано повну можливість викласти власну версію подій. Відсутність вказаного свідка жодним чином не впливає на обвинувачення в тій частині, що визнана судом доведеною, оскільки існують інші достатні, докази, у тому числі, покази самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , речові докази та результати експертиз, які покладені судом в основу обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення вимог скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і скасування відносно нього обвинувального вироку суду першої інстанції з підстав недоведення його вини у вчиненні інкримінованого злочину, не вбачає, а тому в здоволенні таких вимог відмовляє за необгрунтованістю.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то тут колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно вимог ч.2 ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, працює сільським старостою, відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання та обставини, які відповідно до ст. 66 КК пом`якшують призначення покарання - виключно позитивну характеристику обвинуваченого за місцем роботи та проживання.

Також, судом враховано і досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_8 , складену Конотопським міськрайонним відділом філії ДУ "Центр пробації" в Сумській області, відповідно до якої орган пробації вважає, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства.

За таких обставин, колегія судідв вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_8 буде покарання у виді у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, тобто зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням обов`язків, що передбачені п.1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

Саме таке покарання буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.07.2022, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4