Справа № 333/4197/24
Провадження №1-кп/333/321/25
ВИРОК

Іменем України

16 січня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, у порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0000418 від 13.03.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Мелітополь Запорізької області, громадянки України, освіта вища, неодруженої, яка має неповнолітню дитину 2007 року народження, адвоката, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Починаючи з 25.02.2022 року територія міста Мелітополь Мелітопольської міської територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою територією представниками збройних формувань держави-агресора рф.

Після військової окупації значної частин Запорізької області, представники збройних формувань держави-агресора для розповсюдження злочинного впливу та забезпечення окупаційної політики російської федерації, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку травня 2022 року створили окупаційну владу держави-агресора, шляхом створення незаконного органу влади т.зв. «Военногражданскую администрацию Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом та тимчасово окупованій території Запорізької області, а також реалізації узурпованих владних повноважень.

В подальшому, з метою остаточного встановлення окупаційної влади російської федерації на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області шляхом створення незаконної судової системи держави-агресора як повноцінного органу влади, в порушення вимог Конституції України та Закону, указом голови окупаційної адміністрації держави-агресора №420-у від 29.09.2022 року на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, було створено незаконний судовий орган - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», розташований на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського міжрайонного суду Запорізької області за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, буд.11.

В той же час, відповідно до вимог ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та, враховуючи неможливість здійснювати правосуддя Мелітопольським міжрайонним судом Запорізької області під час воєнного стану, розпорядженням Верховного суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року було змінено територіальну підсудність судових справ на Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Приблизно у листопаді 2022 року, але не пізніше ніж 25.11.2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням і під час судового розгляду не встановлені), громадянка України ОСОБА_3 , перебуваючи на території м. Мелітополь Запорізької області, яка з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, будучи колишнім помічником голови Мелітопольського міжрайонного суду Запорізької області та діючим адвокатом України, маючи вищу юридичну освіту та значний досвід роботи в органах судової влади більше 12 років, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, з метою сприяння остаточному встановленню окупаційної влади російської федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області шляхом незаконного створення та подальшого функціонування судової системи держави-агресора як повноцінного органу влади, в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», прийняла пропозицію невстановлених досудовим розслідуванням представників окупаційної влади держави-агресора російської федерації та добровільно зайняла посаду судді у незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, із заробітною платою 280000 російських рублів на місяць.

Зайнявши вказану посаду судді у незаконному судовому органі окупаційної влади держави-агресора та будучи незаконно наділеною відповідними владними повноваженнями, ОСОБА_3 , перебуваючи на тимчасово окупованій території м.Мелітополь Запорізької області, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, почала здійснювати правосуддя від імені російської федерації на тимчасово окупованій останньою території Мелітопольського району Запорізької області, керуючись її матеріальним та процесуальним правом, чим забезпечила становлення та зміцнення окупаційної влади шляхом усталення та функціонування її незаконних судових органів, як однієї з гілок державної влади.

Зокрема, 14.04.2023 року ОСОБА_3 , займаючи посаду судді у незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», перебуваючи у його приміщенні, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул.Шмідта, буд. 11, будучи незаконно наділеною владними повноваженнями, діючи умисно, від імені та в інтересах держави-агресора російської федерації, з метою укріплення її окупаційної влади на тимчасово окупованій території Запорізької області, незаконно винесла обвинувальний вирок громадянці України, яка є дружиною військовослужбовця Збройних Сил України, за ст.205.6 кримінального кодексу рф у сфальсифікованій кримінальній справі проти неї, з метою її покарання за активну та відкриту проукраїнську позицію, та призначила їй кримінальне покарання у вигляді штрафу у розмірі 30000 російських рублів, які остання була вимушена сплатити у державний бюджет російської федерації.

В той же час, 03.04.2023 року з метою остаточної інтеграції системи судових органів, незаконно створеної на тимчасово окупованій території Запорізької області, державною думою федеральних зборів російської федерації було прийнято федеральний закон № 87-ФЗ «О создании судов российской федерации на территории Запорожской области и о внесении изменений в отдельные законодательные акты российской федерации», яким на тимчасово окупованій території м. Мелітополь та Мелітопольського району Запорізької області було створено новий незаконний судовий орган - т.зв. «Мелитопольский межрайонний суд Запорожской области», який почав діяти після прийняття відповідного рішення пленумом верховного суду російської федерації.

Також, 03.04.2023 року державною думою федеральних зборів російської федерації було прийнято федеральний закон № 91-ФЗ «О порядке отбора кандидатов в первоначальные составы федеральных судов, создаваемых на территории Запорожской области», яким визначено подальший порядок відбору кандидатів на посади суддів у новостворені на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконні судові органи, з метою формування їх суддівського складу, початку повноцінного функціонування та остаточної інтеграції у судову систему російської федерації.

В подальшому, ОСОБА_3 , маючи вже необхідний досвід роботи на посаді судді у вказаному окупаційному судовому органі, проявивши свою відданість та лояльність окупаційній владі російської федерації, виконала всі процесуальні вимоги, встановлені вищевказаним федеральним законом № 91-ФЗ від 03.04.2023 року, після чого, указом президента російської федерації №607 від 14.08.2023 року була офіційно призначена на посаду судді у новоствореному незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский межрайонний суд Запорожской области», розташованому за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, буд. 11.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнана обвинувачена.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст.111-1 КК України, добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території.

3. Позиція обвинуваченої.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), остання показань суду не надавала, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавала.

Дане кримінальне провадження здійснювалось за участю захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_5 .

Аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 до слідчого (прокурора), направлених їй повідомлень з приводу її прав та обов`язків, оголошеної підозри, висунутого обвинувачення та руху спеціального судового провадження свідчить про те, що вона мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження, отримала чи мала би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мала можливість бути обізнаною із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачена мала право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленою мовою, яку вона розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженою в її присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного нею захисника, бути повідомленою про це право і мати призначеного їй захисника безплатно для неї. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_3 скористалася своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Вказані висновки грунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (напр., справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати чи були здійсненні всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , яка повинна знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про її наміри ухилитися від зустрічі з правосуддям держави Україна. Ухилення обвинуваченої від правосуддя суд оцінює як реалізацію останньою її невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченої ОСОБА_3 (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях.

Обвинувачена ОСОБА_3 , будучи обізнана, що стосовно неї розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явилася, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Позиція сторони захисту.

Захисник не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і узгодити з нею правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Можливо б остання співпрацювала зі слідством і визнала вину, можливо б заперечувала свою провину. На думку захисника під час судового розгляду були дотримані процесуальні права його підзахисної, забезпечено змагальність процесу. При визначенні міри покарання захисник просив суд враховувати сімейний стан ОСОБА_3 , а саме наявність на утриманні неповнолітньої дитини, і призначити покарання, передбачене в санкції статті, у мінімальному розмірі.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Суд вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Так, судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку російської федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Допитана у судовому засіданні 12 грудня 2024 року свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з 2018 року вона мешкала у м.Мелітополь, де працювала поруч із Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області і за родом професійної діяльності спілкувалася з робітниками суду. Ще до окупації міста ОСОБА_3 працювала на посаді помічника судді, тому час від часу вона з нею спілкувалася. З початку окупації ОСОБА_7 не бачила, але від знайомих їй стало відомо, що остання влітку 2022 року їздила на навчання у Крим і мала намір зайняти посаду судді. В подальшому від робітників суду, які залишилися в окупації, їй стало відомо, що ОСОБА_3 почала працювати на посаді судді Мелітопольського суду. Знайомі бачили її одягнуту в мантію, підписані нею рішення суду. Також остання телефонувала її знайомим і пропонувала зайняти посади у Мелітопольському суді. В листопаді 2022 року свідок виїхала з тимчасово окупованої території.

Допитана у судовому засіданні 12 грудня 2024 року свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що на момент окупації мешкала у м.Дніпрорудне Запорізької області. 11 січня 2023 року поліцейські, які перейшли на бік рф, прийшли до неї додому і відвезли до відділу поліції на допит. Допитували де її чоловік, потім відправили у камеру. Потім її повторно допитували, напевно за участі представника фсб, коли в додатку Монобанк, який встановлений на її мобільний телефон, побачили зроблені неї донати на ОСОБА_9 . Далі зав`язали очі, і, як їй стало відомо пізніше, відвезли у м.Мелітополь, а звідти до смт.Якимівка. Потім її відвезли до смт.Приазовське, де вона тиждень провела у камері. Згодом у м.Мелітополь слідчий пред`явив обвинувачення за зроблені нею донати. Приблизно 7-8 лютого 2023 року її привезли до Мелітопольського суду, де суддя ОСОБА_3 обрала їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на півтора місяця. Десь через півтора місяця суддя ОСОБА_3 продовжила їй запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк півтора місяця. У квітні 2023 року суддя ОСОБА_3 постановила відносно неї вирок за спонсорство тероризму за ч.1 ст.205 КК рф та неповідомлення органи влади про донати на ОСОБА_9 і підтримку проукраїнського посту в телеграм каналі за ч.6 ст.205 КК рф, з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 30 000 рублів. На запитання учасників процесу свідок пояснила, що ОСОБА_3 у судовому засіданні оголошувала своє ім`я, прізвище і посаду. Вона представлялася суддею рф і здійснювала правосуддя по законам рф. Вирок був підписаний ОСОБА_3 . У судовому засіданні останню ніхто не примушував здійснювати правосуддя.

Крім показів свідків, судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Із інформації, наданої Радою адвокатів Запорізької області вих.№08 від 19.02.2024 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 отримала 31.08.2018 року свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №001798 на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області №14 від 31.08.2018 року (том 1 а.с.191, 192).

Із копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_3 (том 1 а.с.195-206) і інформації вих.№08-04/1145 від 21.02.2024 року, наданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (том 1 а.с.208, 209), судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з 08.08.2005 року по 10.09.2014 року обіймала посаду помічника судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, а у період з 11.09.2014 року по 28.02.2019 року посаду помічника голови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Із протоколу огляду від 12.03.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ Управління СБ України в Запорізькій області, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена у Всесвітній мережі Інтернет, яка містить дані, що стосуються створення незаконних судових органів на тимчасово окупованій території Запорізької області, а також протиправної діяльності громадян України, які добровільно зайняли посади в даних незаконних судових органах. В ході огляду було встановлено, що указом голови окупаційної адміністрації держави-агресора №420-у від 29.09.2022 року на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, було створено незаконний судовий орган - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области». Подальшим оглядом веб-сайтів мережі Інтернет, при введені в полі пошуку «судьи россии» виявлено російський веб-сайт під назвою «Судьи России», де в ході огляду виявлено розділ під назвою «Мелитопольский межрайонный суд», де зафіксовано актуальний список суддів, що діють на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області. Також в ході огляду виявлено нормативно-правові акти, які регламентують діяльність судових органів російської федерації, які діють на тимчасово окупованій території Запорізької області (том 1 а.с.236-245).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 12.03.2024 року, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 12.03.2024 року (том 1 а.с.246).

03.04.2023 року державною думою федеральних зборів російської федерації було прийнято федеральний закон № 91-ФЗ «О порядке отбора кандидатов в первоначальные составы федеральных судов, создаваемых на территории Запорожской области», яким визначено подальший порядок відбору кандидатів на посади суддів у новостворені на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконні судові органи, з метою формування їх суддівського складу, початку повноцінного функціонування та остаточної інтеграції у судову систему російської федерації (том 2 а.с.1-12).

Із прийнятого президентом держави-агресора російської федерації наказу №607 від 14.08.2023 року під назвою: «О назначении судей федеральных судов и о представителях Президента Российской Федерации в квалификационных коллегиях судей субъектов Российской Федерации» судом встановлено, що ОСОБА_3 була офіційно призначена на посаду судді у незаконному судовому органі - «Мелитопольский межрайонний суд Запорожской области» (том 2 а.с.13-27).

Із протоколу огляду від 05.04.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ Управління СБ України в Запорізькій області, судом встановлено, що об`єктом огляду є інформація, розміщена у Всесвітній мережі Інтернет, яка містить дані, що стосуються створення незаконних судових органів на тимчасово окупованій території Запорізької області, а також протиправної діяльності громадян України, які добровільно зайняли посади в даних незаконних судових органах. Оглядом веб-сайтів мережі Інтернет, при введені в полі пошуку «судьи Мелитополь» виявлено російський веб-сайт під назвою «Право», де міститься інформація щодо обрання вищою кваліфікаційною комісією держави-агресора рф кандидатів на посади в незаконні судові органи, зокрема в т.зв «Мелитопольский межрайонный суд Запорожской области», зокрема щодо ОСОБА_3 (том 2 а.с.28-31).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 05.04.2024 року, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 05.04.2024 року (том 2 а.с.32).

Із протоколу огляду від 13.02.2024 року, проведеного слідчим 3-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області, судом встановлено, що об`єктом огляду є копія вироку від 14.04.2023 року, винесеного свідку ОСОБА_8 суддею незаконно створеного судового органу т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области» ОСОБА_3 у кримінальній справі №1-113/2023 від імені російської федерації, долучену до протоколу допиту як свідка ОСОБА_8 від 13.02.2024 року (том 1 а.с.227-228).

Із копії вироку від 14.04.2023 року, винесеного свідку ОСОБА_8 , судом встановлено, що вирок винесено від імені російської федерації головуючим суддею незаконно створеного на тимчасово окупованій території Запорізької області судового органу т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области» ОСОБА_3 .

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2024 року, проведеного слідчим 3-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області, судом встановлено, що свідок ОСОБА_8 на фотознімках впізнала особу на фото №3 як суддю незаконного судового органу, яка у 14.04.2023 року винесла їй вирок у кримінальній справі щодо її незаконного засудження окупаційною владою, а саме т.зв. Мелітопольським районним судом Запорізької області, представившись як суддя Рудь. Згідно з довідкою до фототаблиці на фотографії №3 зображена ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.229-231).

До протоколу додаються диск типу DVD-R від 13.02.2024 року, який досліджено у судовому засіданні і встановлено, що інформація, яка на ньому міститься, відповідає змісту протоколу від 13.02.2024 року (том 1 а.с.232).

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.03.2024 року, проведеного начальником 3-го відділення СВ Управління СБ України в Запорізькій області, судом встановлено, що свідок ОСОБА_6 на фотознімках впізнала особу на фото №3 як її знайому ОСОБА_3 , яка зайняла посаду судді незаконно створеного окупаційною владою судового органу т.зв. «Мелитопольский районный суд Запорожской области». Згідно з довідкою до фототаблиці на фотографії №3 зображена ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.233-234).

Із протоколу огляду від 17.04.2024 року, проведеного слідчим 1-го відділення СВ Управління СБ України, судом встановлено, що об`єктом огляду є додаток до протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем №59/14/242т від 14.02.2024 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 . Серед відомостей, що містяться у вказаному документі, виявлено відомості про те, що ОСОБА_11 спілкується з користувачем під ім`ям: ОСОБА_12 », з приводу діяльності незаконного судового органу - т.зв. «Мелитопольский районный суд», зокрема виявлено наказ графіку чергувань суддів даного суду в період 01.12.2022 - 31.01.2023, де окрім інших, зазначено суддю « ОСОБА_13 » та її графік чергувань - «04.01.2023» та «14.01.2023-15.01.2023». Також, у листуванні з користувачем під ім`ям: « ОСОБА_14 » виявлено документ щодо отримання пропусків під назвою «Список для пропусков», де, окрім інших, вказано ОСОБА_3 та її транспортний засіб, на який надавався пропуск. У листуванні з користувачем під ім`ям: « ОСОБА_15 » виявлено документи, де міститься інформація щодо штатного розпису незаконного судового органу т.зв. «Мелитопольский районный суд» (том 2 а.с.48-49, 50-72).

У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Крім того, під час судового слідства було досліджено докази щодо руху кримінального провадження, зокрема, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №0000418 від 13.03.2024 року (том 1 а.с.35-36), повідомлення про підозру, складене керівником Запорізької обласної прокуратури (том 1 а.с.39-45), постанова про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження, постанова про оголошення у розшук підозрюваної (том 1 а.с.60), ухвалу суду про дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування (том 1 а.с.69-72). Також були досліджені докази направлення обвинуваченій відповідних повідомлень і викликів через засоби масової інформації, сайт офісу Генерального прокурора України.

Зміст даних документів не містить доказів винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. Однак, інформація, яка визначена у документах, свідчить про дотримання норм кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченої.

Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенню в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.

Так, зі змісту досліджених судом письмових доказів, документів отриманих під час здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, показів свідків встановлено, що обвинувачена, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх діянь та бажаючи настання негативних наслідків, приблизно у листопаді 2022 року, але не пізніше ніж 25.11.2022 року, перебуваючи на території тимчасово окупованого м.Мелітополь Запорізької області, будучи діючим адвокатом України, маючи вищу юридичну освіту та значний досвід роботи помічником судді, в порушення вимог Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» прийняла пропозицію представників окупаційної влади держави-агресора російської федерації та добровільно зайняла посаду судді у незаконному судовому органі - т.зв. «Мелитопольский районний суд Запорожской области», створеному указом голови окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Шмідта, 11, що передбачає отримання нею заробітної платні, що свідчить, в свою чергу, про наявність корисливого мотиву. З показів свідків і досліджених письмових доказів встановлено, що при виконанні своїх обов`язків в незаконному судовому органі ОСОБА_3 будь-якого примусу психологічного чи фізичного характеру з боку інших осіб не зазнавала.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення, яка є громадянкою України, і кваліфікує дії останньої за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, об`єктом якого стали суспільні відносини, пов`язані зі збройною агресією росії та національною безпекою України, особу винної, яка раніше не судима, має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, конкретні обставини справи, враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у колабораційній діяльності, тобто у добровільному зайняті громадянином України посади в незаконному судовому органі, створеному на тимчасово окупованій території, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі з додатковим покаранням у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги на певний строк.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і, що згідно з ч.2 ст.52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачена ОСОБА_3 як громадянка України, вчинила злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і що свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинила цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої неможливе без реального відбування покарання.

Також з огляду на вчинення ОСОБА_3 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_3 , не вбачає підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Таким чином, з урахуванням матеріалів справи та особи обвинуваченої, суд, враховуючи обставин справи, які не лише характеризують особу винної і вчинений нею злочин, а й дають змогу суду переконатися, що ОСОБА_3 , як особа, відповідно до своїх моральних якостей і втраченого почуття обов`язку перед державою та суспільством не заслуговує на довіру та не може виправитися без застосування до неї саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так як серед суспільства є тим індивідом, який несе особливу небезпеку для оточуючих, а також для інтересів держави, а тому суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для її виправлення буде покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги з конфіскацією майна всього належного їй майна. Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_3 .

Призначення вказаного покарання, також буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам кримінального правопорушення, особі обвинуваченої, а також не тільки меті покарання передбаченого ст.50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , суд, вважає за необхідне обраний слідчим суддею Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.03.2024 року запобіжний захід обвинуваченій у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити до набрання вироком законної сили.

По справі цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_3 є адвокатом, що підтверджується відомостями розміщеними на офіційному веб-сайті Національної Асоціації Адвокатів України, свідоцтво серії №001798 видане 31.08.2018 року Радою адвокатів Запорізької області (том 1 а.с.192), згідно вимог ст.483 КПК України суд вбачає за необхідне про ухвалення вироку відносно ОСОБА_3 повідомити відповідний орган адвокатського самоврядування.

Керуючись ст.ст.349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_16 визнати винуватою у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, на підставі якої призначити їй покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронних органах та в органах, що надають публічні послуги, строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту фактичного її затримання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити без змін у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2024 року на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: транспортний засіб марки ВАЗ 21093 1499, 1998 року, державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 від 11.06.2010 року шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном, з огляду на призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді конфіскації майна, слід залишити незмінним до приведення вироку до виконання в частині конфіскації всього належного їй майна на користь держави.

Речовий доказ:

- документ у вигляді копії вироку судді незаконного судового органу т.зв. «Мелитопольский районный суд Запорожской области» ОСОБА_3 від 14.04.2023 року, що є додатком до протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 13.02.2024 року, приєднаний до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Повідомити відповідний орган адвокатського самоврядування про ухвалення вироку відносно ОСОБА_3 , яка є адвокатом.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м.Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя ОСОБА_1