Справа № 220/2338/18
Провадження № 1-кп/206/3/25
УХВАЛА

03 лютого 2025 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро матеріали за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000181 відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту: статтями 3, 21, 64, 68 Конституції України (далі - Конституція) визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека людини в Україні є найвищою соціальною цінністю (частини 1 і 2 ст. 3); права і свободи людини є непорушними (ч. 1 ст. 21) та не можуть бути обмежені (ст. 64); кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (ст. 68).

Статтями 28, 29 та 33 Конституції передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28), свободу і особисту недоторканність, яке включає тримання під вартою тільки за вмотивованим рішенням суду (частини 1 і 2 ст. 29), а також гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання (ст. 33), тощо.

Відповідно до статей 2 і 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Зазначені конституційні норми гарантуються й положеннями Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція).

Так, ч. 1 ст. 5 Конвенції гарантує право на свободу та особисту недоторканність, а ст. 3 Конвенції визначає, що нікого не може бути піддано нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У квітні 2014 року, з метою захисту територіальної цілісності України та боротьби із сепаратистськими терористичними організаціями Донецька народна республіка та Луганська народна республіка, на сході України створено добровольчий батальйон, як його військовослужбовці називали батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (далі - батальйон «Донбас»), що складався здебільшого із осіб - добровольців родом з Луганської та Донецької областей України. При цьому, батальйон «Донбас», здійснюючи свою діяльність упродовж квітня-травня 2014 року, не мав офіційного статусу легального військового формування в Україні.

У подальшому, відповідно до Указу Президента України від 09.05.2014 № 460/2014 «Про внесення змін до п. 13 Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України» наказом командувача Національної гвардії України від 30.05.2014 № 6-0 «Про організаційно-штатні заходи в Національній гвардії України» у складі військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 створено батальйон спеціального призначення (який комплектується за рахунок резервістів) (далі батальйон спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ), який військовослужбовці самостійно називають « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за місцем дислокації: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних вище нормативних актів командування Національної гвардії України, командиром в/ч НОМЕР_1 НГУ 11.06.2014 видано наказ (по стройовій частині) № 116, відповідно до якого внесено зміни до штату військової частини та введено основний підрозділ частини батальйон спеціального призначення (який комплектується за рахунок резервістів).

Після чого, протягом червня-серпня 2014 року до створеного батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ офіційно вступали на військову службу особи, які вважали себе бійцями батальйону «Донбас».

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992, у зв`язку із проведенням організаційних заходів, 01.07.2014 наказом командира в/ч НОМЕР_1 НГУ № 1 о/с (по особовому складу) у військову частину призначено на посади резервістів, яких раніше було зараховано до військової частини:

солдата резерву ОСОБА_7 стрільцем 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 1-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів);

солдата резерву ОСОБА_8 сапером інженерно-саперного відділення батальйону спеціального призначення (3-го батальйону резервістів);

молодшого сержанта резерву ОСОБА_9 командиром 1-го відділення 2-го взводу спеціального призначення 1-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів);

солдата резерву ОСОБА_10 стрільцем 3-го відділення 2-го взводу спеціального призначення 1-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів);

солдата резерву ОСОБА_11 командиром 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 1-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів);

солдата резерву ОСОБА_12 стрільцем 1-го відділення 2-го взводу спеціального призначення батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів);

солдата резерву ОСОБА_6 оператором групи аналізу та координації дій батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів).

солдата резерву ОСОБА_13 кулеметником 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 1-ї роти спеціального призначення батальйону спеціального призначення (комплектується за рахунок резервістів);

Крім того, з червня 2014 року у розпорядженні батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ перебували офіційно не оформлені до будь-яких правоохоронних органів України особи, серед яких були ОСОБА_14 та ОСОБА_3 . Останній мав дружні та довірливі стосунки з одним із засновників добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якого у подальшому зарахували та призначили на керівну посаду до батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ.

За розпорядженням керівництва батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, військовослужбовця батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_6 у червні 2014 року відряджено до штабу вказаної частини для здійснення допомоги її відділенню кадрів з комплектування особових справ резервістів батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ та іншої кадрової роботи батальйону.

У подальшому, на підставі наказу № 10 командира в/ч НОМЕР_1 НГУ від 07.08.2014, ОСОБА_6 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, однак останній продовжував здійснювати вказану допомогу відділенню кадрів в/ч НОМЕР_1 НГУ, як волонтер.

Протягом червня-вересня 2014 року у батальйоні спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ один із засновників добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якого у подальшому зарахували та призначили на керівну посаду до батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ (далі - організатор), сформував позаштатну групу військовослужбовців батальйону, які себе називали групою під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

У цю групу, зокрема, входили військовослужбовці батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ: ОСОБА_9 з позивним « ОСОБА_15 », ОСОБА_10 (« ОСОБА_16 »), ОСОБА_11 (« ОСОБА_17 »), ОСОБА_13 (« ОСОБА_18 »), ОСОБА_7 (« ОСОБА_19 »), ОСОБА_12 (« ОСОБА_20 »), ОСОБА_8 (« ОСОБА_21 ») та добровольці цього батальйону ОСОБА_14 (« ОСОБА_22 ») і ОСОБА_3 (« ОСОБА_23 », він же « ОСОБА_24 », « ОСОБА_25 », « ОСОБА_26 »). Керівництво вказаною групою здійснював організатор через свою довірену особу ОСОБА_3 , який мав позивні « ОСОБА_23 », « ОСОБА_26 », якому організатор надавав для виконання різного роду вказівки та розпорядження.

Пересувалася зазначена група «Хамер» здебільшого на автомобілях «Hummer» моделі H2 темно-зеленого кольору, який належить ОСОБА_3 , та Chevrolet моделі Suburban бордового кольору. Вказані авто були передані батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ як гуманітарна допомога та мали номерні знаки « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Разом з тим, у зв`язку із бажанням ОСОБА_6 публічно обговорити проблемні питання, які виникли у батальйоні спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ щодо проведення перевірок з питань фінансової та кадрової роботи, упродовж серпня вересня 2014 року, у останнього склалися неприязні відносини із керівництвом батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, у тому числі з організатором, якому не подобалася така поведінка ОСОБА_6 , що могла призвести до погіршення репутації, як самого батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, так і його начальницького складу.

У зв`язку із чим, користуючись появою 13.09.2014 у мережі Інтернет персональної інформації про особовий склад батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, невстановлений організатор, з урахуванням активної позиції ОСОБА_6 , щодо ініціювання різного роду перевірок у батальйоні, результати яких могли негативно вплинути на репутацію керівництва батальйону та самого батальйону в цілому, вирішив нейтралізувати ОСОБА_6 , спланувавши механізм здійснення його викрадення, подальшого незаконного утримання, катування з метою примусити ОСОБА_6 зізнатися у причетності до витоку персональних даних військовослужбовців батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у мережу Інтернет, подавивши при цьому волю ОСОБА_6 на тривалий час.

До реалізації плану по викраденню та утриманню ОСОБА_6 організатор вирішив залучити одну із його довірених осіб, що відрізнялася своєю вірністю та виконавською дисципліною, а саме ОСОБА_3 , який міг виконати подібного роду розпорядження, залучивши до його реалізації підпорядковану йому групу військовослужбовців батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Тому, приблизно 13-14 вересня 2014 року, точний час в ході слідства не встановлено, організатор схилив та залучив ОСОБА_3 та підпорядковану йому групу військовослужбовців батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ до вчинення злочину, як виконавців, та надав їм протиправне розпорядження щодо викрадення і подальшого незаконного позбавлення волі ОСОБА_6 , визначивши його об`єктом злочинних дій. При цьому, організатор спланував механізм вчинення цього кримінального правопорушення, який полягав у затриманні, катуванні ОСОБА_6 під приводом причетності останнього до появи у мережі Інтернет персональної інформації про особовий склад батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, тим самим усунувши ОСОБА_6 від можливих його негативних, публічних виступів та публікацій стосовно керівництва та діяльності батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ.

У свою чергу, ОСОБА_3 , бажаючи вислужитися перед керівництвом батальйону та довести свою відданість організатору, вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які також погодились виконати розпорядження організатора щодо вчинення злочину, а саме викрасти ОСОБА_6 з підстав причетності останнього до вчинення злочинних дій, пов`язаних з появою у мережі Інтернет персональної інформації про особовий склад батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ та утримувати останнього проти його волі невизначений термін.

Так, 14.09.2014 ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , які мали при собі вогнепальну зброю та одягнені у камуфльовану військову форму зі знаками відрізнення батальйону «Донбас», з метою здійснення викрадення ОСОБА_6 , в обідній час доби прибули до контрольно-пропускного пункту в/ч НОМЕР_1 НГУ, що розташований у АДРЕСА_1 , де переконалися, що ОСОБА_6 знаходиться на території військової частини.

Близько 15.00 години 14.09.2014 ОСОБА_6 виїхав на автомобілі марки «Таврія» темно-зеленого кольору з державним номерним знаком (далі д.н.з.) НОМЕР_2 через контрольно-пропускний пункт в/ч НОМЕР_1 НГУ та направився в бік м. Києва.

За таких обставин, ОСОБА_3 , виконуючи злочинну змову з невстановленим організатором щодо викрадення ОСОБА_6 , діючи умисно,за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , бажаючи вислужитися перед організатором та довести йому свою відданість, перебуваючи на КПП в/ч НОМЕР_1 НГУ, що розташована у АДРЕСА_1 , прослідували на автомобілях марки «Hummer» темно-зеленого кольору та «Chevrolet Suburban» чорного кольору із номерними знаками «ДОНБАС» за автомобілем марки «Таврія» темно-зеленого кольору з д. н. з. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_6 .

Через декілька хвилин, близько 15 год. 30 хв., внаслідок дій ОСОБА_3 та інших військовослужбовців, автомобілі «Hummer» та «Chevrolet Suburban», наздогнавши на території АЗС «БРСМ - Нафта», що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Леніна, 1, автомобіль марки «Таврія» д. н. з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_6 , заблокували його, чим змусили останнього примусово зупинитися.

У подальшому, ОСОБА_3 , а також ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вийшли з вказаних вище автомобілів «Hummer» та «Chevrolet Suburban», продемонструвавши свою чисельну перевагу перед ОСОБА_6 та наявність у них вогнепальної зброї.

Після цього, ОСОБА_3 маючи намір за розпорядженням організатора здійснити викрадення ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, за попередньою змовою та разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 і ОСОБА_13 , знаходячись на вказаній вище АЗС, де усно наказали ОСОБА_6 негайно вийти зі свого автомобіля та, не пояснюючи причини зупинки, застосовуючи фізичну силу, проти волі ОСОБА_6 , відкрито заволоділи ним та примусово посадили його на заднє сидіння автомобіля марки «Hummer», чим протиправно позбавили ОСОБА_6 права на вільне пересування та обрання за своєю волею місце свого знаходження.

Одночасно з цим, ОСОБА_9 пересів за кермо автомобіля марки «Таврія» д.н.з. НОМЕР_2 та спрямував за автомобілями «Chevrolet Suburban», якому знаходились ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та «Hummer», у яких знаходилися ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, після примусового поміщення ОСОБА_6 у салон автомобіля марки «Hummer», під час прямування до м. Києва, продовжуючи умисно вчиняти злочин стосовно ОСОБА_6 , з метою подавлення можливого супротиву з боку затриманого, ОСОБА_3 разом із вищевказаними військовослужбовцями зв`язали скотчем руки ОСОБА_6 та одягли на його голову шапку типу «балаклава» таким чином, щоб останній не міг нічого бачити.

Крім того, задля забезпечення знерухомлення ОСОБА_6 , його розмістили між передніми та задніми сидіннями автомобіля марки «Hummer», чим позбавили останнього можливості вільно пересуватися. Після чого у ОСОБА_6 відібрали та вимкнули з мережі його мобільний телефон.

По ходу руху колони автомобілів «Chevrolet Suburban», «Hummer» та «Таврії», за кермом якої перебував ОСОБА_27 , залишив автомобіль марки «Таврія» д.н.з НОМЕР_2 , на якому раніше пересувався ОСОБА_6 , у дворі прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 , а ключі запалювання від вказаного авто віддав ОСОБА_3 .

Після цього, ОСОБА_6 перевезли на територію дитячого оздоровчого табору ім. В. Терешкової, який розташований за адресою: м. Дніпро (станом на вересень жовтень 2014 року місто Дніпропетровськ), вул. Гаванська, 11, що станом на вересень 2014 року слугував одним із місць дислокації військовослужбовців батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Прибувши близько 22 год. 00 хв. 14.09.2014 на територію дитячого оздоровчого табору ім. В. Терешкової, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , усвідомлюючи протиправність своїх дій стосовно ОСОБА_6 , які були направлені на незаконне позбавлення його волі, перемістили ОСОБА_6 проти його волі із автомобіля «Hummer», на якому його було перевезено у м. Дніпро, до кімнати - туалету у будівлі «Медпункт» дитячого оздоровчого табору ім. В. Терешкової, розташованого за вищевказаною адресою, та посадив викраденого на стілець, прив`язавши його ноги до ніжок стільця, при цьому руки і далі у ОСОБА_6 залишалися зв`язаними скотчем за спиною, а на голові надіта шапка типу «балаклава», у зв`язку із чим він був позбавлений можливості вільно пересуватися. Двері даного туалету задля запобігання ймовірної втечі ОСОБА_6 зачинялися на навісний замок, що виключало можливість залишення ним вказаного місця його тримання з власної волі за наявності такого бажання.

Після чого, ОСОБА_3 , який продовжував виконувати незаконний наказ за спланованим організатором порядком нейтралізації ОСОБА_6 на тривалий час, діючи умисно, за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , переслідуючи мету вислужитися перед керівництвом батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ та довести організатору свою відданість і виконавську дисципліну, незаконно тримали позбавляли волі ОСОБА_6 у зазначеному вище приміщенні туалеті до 15.10.2014.

Під час тримання ОСОБА_6 з 14.09.2014 по 15.10.2014 у приміщенні туалету будівлі «Медпункту» дитячого оздоровчого табору ім. В. Терешкової до останнього вчинялися дії, направлені на спричинення фізичних страждань, які виражалися у триманні ОСОБА_6 у холодному та вологому приміщенні із наданням йому малої кількості їжі та води, що призводило до виснаження організму викраденого.

Водночас, 17.09.2014 ОСОБА_28 звернулася до правоохоронних органів із заявою про зникнення 14.09.2014 її сина ОСОБА_6 , у зв`язку з цим, працівниками ГУ МВС України в Київській області з 19.09.2014 в рамках досудового розслідування за вказаним фактом здійснювалися оперативно-розшукові заходи щодо відшукання зниклого ОСОБА_6 . Крім того, в засобах масової інформації також висвітлювалася інформація щодо зникнення ОСОБА_6 .

За таких обставин, з метою попередження ймовірного звільнення викраденого ОСОБА_6 , ОСОБА_3 прийняв рішення передислокувати останнього у зону проведення Антитерористичної операції, а саме у покинутий мисливський будинок АДРЕСА_3 та далі незаконно тримати його у цьому місці.

Тому, у вечірній час доби 15.10.2014, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з військовослужбовцями спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , перевезли ОСОБА_6 на автомобілі «Hummer» на вказане вище місце, куди прибули 16.10.2014 у нічний час доби.

Наприкінці листопада початку грудня 2014 року, у зв`язку з відсутністю будь-яких розпоряджень організатора щодо долі викраденого ОСОБА_6 та відсутності на той час підстав його подальшого тримання, ОСОБА_3 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , зважаючи на тривалий час умисного позбавлення волі ОСОБА_6 , знаючи про те, що останній розшукується правоохоронними органами, як викрадена особа, сподіваючись уникнути кримінальної відповідальності за викрадення останнього та протиправне його утримання протягом тривалого часу, вирішили дозволити ОСОБА_6 вільно пересуватися по будівлі вказаного мисливського будинку, але не залишати його територію, при цьому створюючи для останнього прийнятну для проживання обстановку.

Однак, працівники правоохоронних органів ГУ МВС України у Київській області, встановивши за допомогою оперативно-розшукових заходів місце перебування викраденого та незаконно позбавленого волі ОСОБА_6 , разом із працівниками ГУ МВС України Донецькій області, на підставі ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук мисливського будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , у період часу з 09 год. 00 хв. по 11 год. 00 хв. 12.12.2014 виявили у вказаному будинку та звільнили ОСОБА_6 , який був викрадений 14.09.2014 та протиправно тримався у різних місцях до 12.12.2014, тобто протягом тривалого часу.

У результаті викрадення та незаконного позбавлення волі ОСОБА_6 близько 3-х місяців йому спричинено моральну та фізичну шкоду, що виразилось у позбавленні його права вільно рухатися і пересуватися, вільно обирати місце свого перебування за своїм бажанням, знаходженні весь цей час у стані залякування щодо можливого позбавлення його життя, розправою над родичами і знайомими, неналежному отриманні харчування і питної води, що призводило до виснаження організму. Тобто потерпілому ОСОБА_6 завдані фізичні та психічні страждання, які за ступенем інтенсивності, довготривалістю дій та негативними соціально-психологічними наслідками є суттєвими для життєдіяльності ОСОБА_6 та розмір їх відшкодування у грошовому еквіваленті складатиме 1 340 280 грн.

Крім того, стаття 28 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 «Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання» від 26.01.1987 жодні виключні обставини, якими б вони не були, стан війни чи загроза війни, внутрішня політична нестабільність чи будь-який інший надзвичайний стан не можуть бути виправданням катувань.

Оскільки ОСОБА_6 публічно обговорював проблемні питання, які виникли у батальйоні спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, та щодо проведення перевірок з питань фінансової та кадрової роботи, упродовж серпня - вересня 2014 року, у останнього склалися неприязні відносини із керівництвом батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, у тому числі з організатором, якому не подобалася така поведінка ОСОБА_6 , що могла призвести до погіршення репутації, як самого батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, так і його начальницького складу.

Користуючись появою 13.09.2014 у мережі Інтернет персональної інформації про особовий склад батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, невстановлений організатор, з урахуванням активної позиції ОСОБА_6 , щодо ініціювання різного роду перевірок у батальйоні, результати яких могли негативно вплинути на репутацію керівництва батальйону та самого батальйону в цілому, вирішив нейтралізувати ОСОБА_6 , спланувавши механізм здійснення його викрадення, подальшого незаконного утримання, катування з метою примусити ОСОБА_6 зізнатися у причетності до витоку персональних даних військовослужбовців батальйону «Донбас» у мережу Інтернет, подавивши при цьому на тривалий час волю ОСОБА_6 .

До реалізації плану по викраденню та утриманню ОСОБА_6 організатор вирішив залучити одну із його довірених осіб, що відрізнялася своєю вірністю та виконавською дисципліною, а саме ОСОБА_3 , який міг виконати подібного роду розпорядження, залучивши до його реалізації підпорядковану йому групу військовослужбовців батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Тому, приблизно 13-14 вересня 2014 року, точний час в ході слідства не встановлено, організатор схилив та залучив ОСОБА_3 та підпорядковану йому групу військовослужбовців батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ до вчинення злочину, як виконавців, та надав їм протиправне розпорядження щодо викрадення і подальшого незаконного позбавлення волі ОСОБА_6 , визначивши його об`єктом злочинних дій. При цьому, організатор спланував механізм вчинення кримінального правопорушення, який полягав у затриманні, катуванні ОСОБА_6 під приводом причетності останнього до появи у мережі Інтернет персональної інформації про особовий склад батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ, тим самим усунувши ОСОБА_6 від можливих його негативних, публічних виступів та публікацій стосовно керівництва та діяльності батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 НГУ.

Після викрадення ОСОБА_6 , при зазначених вище обставинах, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати вказівки невстановленого організатору в частині готування ОСОБА_6 , з метою примусити ОСОБА_6 зізнатися у причетності до витоку персональних даних військовослужбовців батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у мережу Інтернет, 14.09.2014 близько 22.00 годин, перебуваючи на території дитячого оздоровчого табору ім. В. Терешкової, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , що станом на вересень 2014 року слугував одним із місць дислокації військовослужбовців батальйону спеціального призначення ь ч НОМЕР_1 НГУ, повідомив свій злочинний план ОСОБА_11 , матеріали стосовно «кого виділено в окреме провадження. Отримавши від ОСОБА_11 згоду на спільне вчинення злочину, з відома та за погодження з невстановленим організатором цього злочину, не ставлячи до відома про злочинність своїх дій ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_29 , ОСОБА_3 повідомив ним про те, що лише він та ОСОБА_11 будуть визначати умови перебування та режим харчування ОСОБА_6 . Іншим було доведено, що до їх обов`язків лише входить слідкування щоб ОСОБА_6 не збіг та про його присутність не дізналися сторонні.

Далі, ОСОБА_3 і ОСОБА_11 усвідомлюючи протиправність своїх дій відносно ОСОБА_6 , маючи прямий умисел на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного, морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, а саме отримати від нього зізнання щодо його причетності до витоку персональних даних військовослужбовців батальйону «Донбас» у мережу Інтернет, помістили ОСОБА_6 до приміщення туалету, площею приблизно 1,5 квадратних метра, у будівлі «Медпункт» вказаного дитячого оздоровчого табору та посадили викраденого на стілець, прив`язавши його ноги до ніжок стільця, зв`язали руки і ноги ОСОБА_6 клійкою стрічкою, наділи на голову шапку типу «балаклава», чим позбавили можливості вільно пересуватися та відчувати фізичні страждання від таких умов утримання.

Далі, у період з 14.09.2014 по 15.10.2014, ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, з відома та за погодженням із невстановленим організатором злочину, з метою примусити ОСОБА_6 зізнатися в причетності до витоку персональних даних військовослужбовців батальйону «Донбас» у мережу Інтернет проводили допити ОСОБА_6 .. Зазначені допити супроводжувалися застосуванням фізичного та морального насильства, яке виразилося у нанесенні побоїв, погрозами і залякуваннями направленими щодо фізичної розправи над ним, його рідними та знайомими. Крім того, в цей проміжок часу ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, з відома та за погодженням із невстановленим організатором злочину, з метою примусити ОСОБА_6 зізнатися в причетності до витоку персональних даних військовослужбовців батальйону «Донбас» у мережу Інтернет вчиняли дії, направлені на заподіяння фізичних та психологічних страждань, які виразились у триманні протягом календарного місяця ОСОБА_6 зв`язаним у сидячому положенні, у холодному та вологому приміщенні, площею приблизно 1,5 квадратних метра, розбавляючи ОСОБА_6 нормальних умов для сну, можливості рухатися, обмеженні в їжі та воді. Тобто потерпілому ОСОБА_6 були завдані фізичні та психічні страждання, які за ступенем інтенсивності, довготривалістю дій та негативними соціально-психологічними наслідками є суттєвими для життєдіяльності ОСОБА_6

31.01.2025 від захисника адвоката ОСОБА_30 до суду з надійшло письмове клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. В обґрунтування клопотання захисник зазначає наступне. Згідно з обвинувальним актом, зазначені діяння були вчинені у вересні- грудні 2014 року, а саме 14 вересня 2014 року ОСОБА_6 було викрадено, а 12 грудня 2014 ОСОБА_6 було звільнено. Однак сторона захисту та сам ОСОБА_3 не погоджується із вказаним обвинувальним актом. Сам ОСОБА_3 вважає себе невинуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки протягом всієї своєї служби чесно та сумлінно виконував покладені на нього обов`язки. Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, обвинувачений або його захисник також із власної ініціативи можуть звернутися до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження через звільнення від кримінальної відповідальності внаслідок спливу строків давності. Таке клопотання розглядається судом невідкладно. Захисник зазначає, що за ч. 2 ст. 146 КК України строк давності складає 5 років (дата вчинення злочину: 14 вересня - 12 грудня 2014 року), отже строки давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчились 12 грудня 2019 року. За ч. 2 ст. 127 КК України, строк давності, як за тяжкий злочин складає 10 років (дата вчинення злочину: 14 вересня - 12 грудня 2014 року). Отже, фактично на даний час минуло більше 10 років та 3 місяці. Протягом всього часу досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_3 чесно та сумлінно виконував свої службові обов`язки протягом 10 років; регулярно з`являвся за викликами слідчих органів та суду; не переховувався від правосуддя, хоча мав можливість виїзду за кордон; постійно проживав за місцем реєстрації та був доступний для правоохоронних органів; не вчиняв нових злочинів. ОСОБА_3 не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків давності. На підставі чого, захисник просить закрити кримінальне провадження № 0000181 від 06.04.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Захисник адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника, зазначив, що вважає себе невинуватим, також зазначив, що йому зрозумілі наслідки закриття провадження, що це не є реабілітуючими обставинами.

Прокурор поклався на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_6 висловив думку, що бажав би, щоб кримінальне провадження було вирішено по суті, але інші фігуранти вже давно скористались цим своїм правом, а отже і обвинувачений ОСОБА_3 має право.

Суд вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Самарського районного суду м. Дніпропетровська №38-р від 10.11.2020 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, відповідно до рішення зборів суддів від 10.11.2020 та рішення ВРП від 10.11.2020 про звільнення судді ОСОБА_31 у відставку, відповідно до п. 4 ч. 5 розділу VIII положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 220/2338/18. Головуючим суддею визначено ОСОБА_1 .

Згідно встановленого обсягу та порядку дослідження доказів, судом було допитано потерпілого, свідків. Зі свого боку суд, сприяючи розгляду справи в розумні строки, постійно направляв свідкам судові повістки, sms-повідомлення, а також при наявності клопотань та за власної ініціативи постановляв ухвали про застосування до свідків примусового приводу. Також, судом було зроблені відповідні запити до Єдиного державного демографічного реєстру з метою уточнення даних, щодо зареєстрованого місця проживання свідків, витребувано інформацію у Державної прикордонної служби України відомостей, щодо перетину кордону свідками та у Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копії актових записів про смерть свідків. Записів про смерть жодного свідка немає, всі свідки, крім ОСОБА_32 не виїжджали за кордон. За клопотанням сторони захисту було змінено порядок дослідження доказів та у зв`язку із неявкою свідків досліджено письмові та електронні докази. Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року встановлено стороні обвинувачення, в особі групи прокурорів в кримінальному провадженні № 0000181, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.04.2018 року - строк для подання до суду доказів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , щодо вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме: забезпечити присутність свідків обвинувачення для їх допиту до 04 грудня 2024 року. У подальшому було допитано свідка ОСОБА_33 . Від інших свідків обвинувачення прокурор відмовився.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину .

Законодавцем за ч. 2 ст. 146 КК України, передбачене покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

З моменту скоєння кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 146 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_3 пройшло більше п`яти років.

Частиною 2 ст. 127 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 12 КК України, нетяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років; тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування відносно особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання ( ч. 4 ст. 286 КПК України).

У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку ( ч. 3 ст. 285 КПК України).

З моменту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, станом на день розгляду клопотання захисника минуло понад десять років, обвинувачений ОСОБА_3 наполягає на звільненні його від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку притягнення його до відповідальності, і після роз`яснення йому наслідків такого закриття при відсутності реабілітуючих обставин, останній наполягав на задоволенні даного клопотання.

За ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка вчинила кримінальлне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування.

Водночас матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_3 не містять даних на підтвердження факту саме умисного вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на ухилення від досудового розслідування, чи оголошення обвинуваченого у розшук. Інших даних, які би свідчили про те, що обвинувачений вчиняв умисні дії, направлені на ухилення від суду, матеріали кримінального провадження не містять.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Тобто, особа вважається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення лише з часу, коли суд ухвалить обвинувальний вирок щодо неї і цей вирок набере законної сили, до цього особа вважається не винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження та відомостей з ЄДРСР вбачається, що стосовно ОСОБА_3 відсутні будь-які обвинувальні вироки, які набрали б законної сили.

На підставі вище приведених обставин та норм матеріального та процесуального права клопотання захисника підлягає задоволенню.

Щодо цівільного позову ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд зазначає наступне.

Звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_3 на певному етапі розгляду кримінального провадження тягне за собою суттєвий правовий наслідок, зокрема щодо розгляду цивільного позову потерпілого.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

Окрім того, пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 31.03.1989 року, «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» роз`яснено, що в разі закриття кримінальної справи цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілих можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає залишенню без розгляду, з роз`ясненням позивачеві права на звернення з позовом у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 129, 284, 285, 286, 359-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_30 про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України задовольнити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000181 відносно ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1