Справа № 201/2773/25
Провадження №1-кс/201/1093/2025
УХВАЛА

Іменем України

10 березня 2025 року

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000327 від 05.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що в провадженні слідчого відділення ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000327 від 05.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

Встановлено, що до ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно шахрайських дій осіб, внаслідок яких незаконно було переоформлено права власності на належну їй на праві власності квартиру.

Встановлено, що 07.10.2020 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири №2044, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Продавцем була ОСОБА_7 , 1972 р.н.

В подальшому, у 2021 році, заявниця переїхала на постійне місце проживання до Республіки Польща, правовстановлюючі документи залишись у її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , а квартира здавалась в оренду.

01.03.2025 року заявниця прибула до міста Дніпра з метою вирішення питання щодо продажу цієї квартири та дізналась, що ОСОБА_7 її продала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі довіреності нібито виданої ОСОБА_5 на її ім`я, посвідченою 03.07.2024 року нотаріусом ОСОБА_10 у м. Варшаві.

Згідно показань потерпілої, вищевказаної довіреності вона ніколи не підписувала та ОСОБА_7 прав на продаж квартири не надавала.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_9 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевикладене, слідчий просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Заборонити відчуження та розпорядження цією квартирою, а також заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Слідчий вказував, що існує загроза передчасного розголошення відомостей, які стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, які заплановано провести з метою збирання доказів, існує реальна загроза відчуження нерухомого майна, тому просив дане клопотання розглянути без повідомлення власника майна у порядку ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Забезпечення виконання ухвали про арешт майна просив доручити слідчому СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Слідчий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, у зв`язку з тим, що існує реальна загроза зміни та приховування вказаного майна, з метою забезпечення арешту майна суд приходить до висновку що розгляд даного клопотання необхідно здійснити без участі власника цього майна, його захисників, представників.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього, дійшов наступних висновків.

Як вбачається з наданих суду матеріалів в провадженні слідчого відділення ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000327 від 05.03.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.м.5).

Встановлено, що 07.10.2020 року між ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_5 набула у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.м.15-18).

В подальшому, у 2021 році, ОСОБА_5 переїхала на постійне місце проживання до Республіки Польща, правовстановлюючі документи залишись у її колишнього чоловіка ОСОБА_8 , а квартира здавалась в оренду.

01.03.2025 року заявниця прибула до міста Дніпра з метою вирішення питання щодо продажу цієї квартири та дізналась, що ОСОБА_7 її продала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі довіреності нібито виданої нею на ім`я ОСОБА_7 , посвідченої 03.07.2024 року нотаріусом ОСОБА_10 у м. Варшаві.

Згідно показань потерпілої, вищевказаної довіреності вона ніколи не підписувала, ОСОБА_7 прав на продаж квартири не надавала.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 березня 2025 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_9 (а.м.29).

Постановою старшого слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 05 березня 2025 року вищевказану квартиру визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000327 від 05.03.2025 року (а.с.30).

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 91 КПК України сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, для досягнення дієвості кримінального провадження, положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено застосування заходів забезпечення такого провадження. Як вбачається із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, що заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості, є арешт майна.

Одним з таких заходів є саме арешт майна, що застосовується не тільки для тимчасового позбавлення підозрюваного та обвинуваченого можливості відчужувати певне майно, а й може являти собою заборону для іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна шляхом заборони відчуження, розпорядження, заборони вчинення реєстраційних дій є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, призвести до неправомірного вибуття майна з власності, що призведе до заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і негативно вплине на подальший хід досудового розслідування, його заплутування і затягування штучно створеними перешкодами.

У зв`язку з чим, з метою не допущення переховування, а також для забезпечення схоронності майна, накладення арешту в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки метою накладення арешту є забезпечення його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів для їх подальшого дослідження.

З урахуванням викладеного, підлягає задоволенню клопотання про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речового доказу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000327 від 05.03.2025 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити відчуження та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії стосовно приватизації або набуття права власності на майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Доручити забезпечити виконання ухвали про арешт майна старшому слідчому СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Суддя ОСОБА_1