Провадження № 11-сс/4808/17/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року накладено арешт із метою збереження речових доказів із забороню відчуження, розпорядження та користування на тимчасово вилучене 03.12.2024 майно, а саме, автомобіль марки «Volvo V50», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , до скасування арешту у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді та в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області про арешт майна відмовити.

Вважає ухвалу слідчого судді не обґрунтованою та невмотивованою.

Зокрема посилається на те, що ОСОБА_8 12.04.2024 року набув право власності на автомобіль марки«Volvo V50», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок укладення договору купівлі-продажу та оплати його вартості, та не приховуючи, впевнено користувався цим майном. Водночас, при реєстрації ОСОБА_8 права власності на автомобіль, жодних перешкод не було. Отже, ОСОБА_8 є добросовісним набувачем арештованого транспортного засобу та не має процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого у даному кримінальному провадженні. Разом з тим, слідчим суддею не надано оцінки зазначеним доводам представника третьої особи та помилково зроблено висновок про необхідність накладення арешту саме з метою збереження речових доказів із забороною відчуження, розпорядження та користування тимчасово вилученим майном.

Вказує, що за наявності договорів купівлі продажу, довіреності та інших реєстраційних дій щодо транспортного засобу, які не скасовані та не визнані недійсними, у даному кримінальному провадженні вчиняються слідчі дії, спрямовані на обмеження конституційних прав ОСОБА_8 , на підставі припущень заявниці про кримінальне правопорушення.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд провадження.

Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора, просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора та підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001153 від 01.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Зокрема, відомості до ЄРДР внесені згідно з ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2024 року № 344/7200/24 за скаргою ОСОБА_9 про те, що влітку 2023 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпорядився автомобілем марки «Volvo V50», реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору, який належить її чоловікові ОСОБА_11 , без відома та згоди останнього.

12 квітня 2024 року автомобіль марки «Volvo V50», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 було перереєстровано на ім`я ОСОБА_8 та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підставі постанови від 28 червня 2024 року автомобіль марки «Volvo V50», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 оголошено в розшук та відповідні відомості внесено в базу інформаційно-пошукової системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими системами «Відеоконтроль - Гарпун».

03 грудня 2024 року працівниками відділу поліції № 1 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області вказаний транспортний засіб було виявлено та вилучено за адресою: площа Павлівська, 6, у м. Харків та, на підставі постанови про проведення процесуальних дій на іншій території.

Постановою старшого слідчого Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 03 грудня 2024 року автомобіль марки Volvo V50», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001153.

Підставою накладення арешту на автомобіль марки Volvo V50», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 є необхідність збереження речового доказу у кримінальному провадженні.

Згідно реєстраційних документів транспортного засобу «Volvo V50», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 .

04 грудня 2024 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого автомобіля, з метою збереження речового доказу із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на зазначене майно.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, відповідно до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що транспортний засіб, на який накладено арешт, відповідає критеріям речового доказу, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що він в подальшому може мати доказове значення під час досудового розслідування та міг зберегти на собі сліди злочину або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний визначити, що сукупність наявних доказів свідчить про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів звертає увагу, що проведення досудового розслідування дозволяє встановити нові обставини, які вимагають постійного перегляду заходів, які забезпечують кримінальне провадження, а тому суд апеляційної інстанції оцінює законність судового рішення на час його ухвалення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи про те, що арешт на автомобіль дійсно обмежує право на користування та розпорядження вищевказаним майном, однак вважає, що на даному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження є виправданим.

Зокрема, транспортний засіб марки «Volvo V50», 2011 року випуску, тривалий час перебував у розшуку з внесенням відомостей в базу інформаційно-пошукової системи відеофіксації транспортних засобів з розпізнаванням номерних знаків та перевіркою їх за розшуковими системами «Відеоконтроль-Гарпун» та був виявлений працівниками відділу поліції № 1 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області тільки 03 грудня 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів приймає до уваги, що за змістом даних, які внесені до ЄРДР, транспортний засіб марки «Volvo V50», 2011 року випуску, вибув з володіння власника без його згоди внаслідок певних шахрайських дій.

В матеріалах провадження відсутні дані, які спростовують правильність висновку суду першої інстанції про наявність обґрунтованих правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на транспортний засіб, який визнаний речовим доказом у справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2024 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5