УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003063 від 21.07.2019 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський Житомирської область, громадянина України, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, за ст. 128 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту із зміненим обвинуваченням у кримінальному провадженні №0003063 від 21.07.2019 відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 121 КК України, досудовим розслідуванням встановлено, що 20.07.2019 близько 14 години останній перебував в дворі будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 , в ході якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_5 усвідомлюючи характер своїх протиправних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_7 та раптово наніс один удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя, від якого ОСОБА_7 впав на землю.

В результаті вказаних дій, ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову та лицеву травму у вигляді синця та крововиливу в ділянці правого ока, підшкірної емфіземи м`яких тканин обличчя справа, уламкового перелому передньої, зовнішньої та верхньої стінок правої гайморової пазухи, переломів по вилично-скроневому шву, виличної дуги праворуч та очної поверхні клиновидної кістки справа із розвитком післятравматичного правобічного гаймориту й етмоїдиту, які в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Таким чином, ОСОБА_5 , умисно заподіяв ОСОБА_7 тілесне ушкодження, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Своїми умисними діями, що виразились в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

В ході судового розгляду, після допитів свідків, потерпілого, обвинуваченого, експертів встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, внаслідок чого виникла необхідність у зміні правової кваліфікації та обсягу обвинувачення ОСОБА_5 та, відповідно, у зміні обвинувачення в суді, оскільки у пред`явленому обвинуваченні зазначена кваліфікація дій у сукупності з дослідженими іншими доказами не дає можливості встановити як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони вчиненого кримінального правопорушення.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження, експерт ОСОБА_8 повідомив суду, що у висновку СМЕ №2792 останній зазначив, що ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення та розмежувати їх неможливо, зокрема, повідомив суду, що перелом клиновидної кістки справа неможливо отримати без падіння на площину.

Крім того, в ході судового розгляду допитано свідка ОСОБА_9 , який перебував у дворі будинку та бачив, як молода дівчина, коли сіла в авто, не могла виїхати, почала сигналити, з під`їзду вийшли люди (чоловіки, жінки) та почався словесний конфлікт, після чого потерпілий замахнувся правою рукою і впав на обвинуваченого, в наслідок чого, обвинувачений наніс удар останньому. Потерпілий впав на землю на спину, обвинувачений сів зверху та тримав останнього.

Обвинувачений ОСОБА_10 в свою чергу надав суду частково визнавальні показання, які неможливо спростувати, оскільки відсутні медичні документи та рентгенівські знімки, які необхідні для проведення комісійної судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень потерпілого.

З огляду на викладене, керуючись вимогами ст.ст. 36, 291, 337, 338, 341 КПК України, пред`явлене обвинувачення було змінено та викладено у наступній редакції:

ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 20.07.2019 близько 14 години перебував в дворі будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник словесний конфлікт з ОСОБА_7 .

В подальшому, під час суперечки, що виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, на подвір`ї вищевказаного будинку, ОСОБА_7 правою рукою замахнувся в бік ОСОБА_5 , який в свою чергу, не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень та не передбачаючи настання такої шкоди для здоров`я ОСОБА_7 , хоча винен був і міг їх передбачити (злочинна недбалість) наніс удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя останнього, від якого ОСОБА_7 не втримавши рівновагу впав з висоти власного зросту на землю.

В наслідок вищезазначених дій ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової та лицевої травми у вигляді синця та крововиливу в ділянці правого ока, підшкірної емфіземи м`яких тканин обличчя справа, уламкового перелому передньої, зовнішньої та верхньої стінок правої гайморової пазухи, переломів по вилично-скроневому шву, виличної дуги праворуч та очної поверхні клиновидної кістки справа із розвитком післятравматичного правобічного гаймориту й етмоїдиту.

Таким чином, своїми необережними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Своїми діями, які виразились в необережному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_5 відповідно зміненого обвинувального акту вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України та закриття провадження у справі у зв`язку з закінченням строків давності, обґрунтовуючи, що з часу події кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 пройшло більше п`яти років, тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Сторона захисту у судовому засіданні підтримала зазначене клопотання та просила його задовольнити.

Представник потерпілого зазначив, що від позову потерпілий відмовляється, оскільки вся шкода останнім вся відшкодована.

Наслідки відмови від позову судом роз`яснені. Представник потерпілого просив відмовити в задоволенні цивільного позову та така правова позиція узгоджена з потерпілим.

Прокурор підтримав клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження за ст. 128 КК України. Є всі умови для застосування ст. 49 КК України.

Представник потерпілого в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання сторони захисту.

Обвинуваченому роз`яснені наслідки закриття кримінального провадження за нереабілітуючою обставиною. Однак, ОСОБА_5 не заперечував проти закриття справи за ст. 128 КК України, відповідно до положень ст. 49 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності передбачене ст. 49 КК України.

Дослідивши санкцію ст. 128 КК України, можна зробити висновок, що дане кримінальне правопорушення, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З наведеного можна зробити висновок, що строк давності в даному випадку складає три роки з дня вчинення злочину.

Згідно ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

У даному кримінальному провадженні строк давності не призупинявся. В розшуку ОСОБА_5 не перебував.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

У кримінальному провадженні відсутні відомості, що ОСОБА_5 вчинено нове кримінальне правопорушення.

Згідно матеріалів справи, подія кримінального правопорушення за ст. 128 КК України відбулася 20.07.2019. З цього виходить, що проміжок часу з моменту вчинення злочину складає понад 3 років, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності за нетяжкий злочин.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №287/359/14-к, суд прийшов до висновку, що у нормах КПК не вбачається, що при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України необхідно враховувати позицію обвинуваченого щодо визнання чи невизнання ним вини у пред`явленому обвинуваченні.

В мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №566/554/16-к вказується про те, що у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закривається кримінальне провадження та звільняється особа від кримінальної відповідальності. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Роз`яснивши обвинуваченому наслідки закриття провадження у судовому засіданні, останній не заперечував проти закриття кримінального провадження за ст. 128 КК України.

З огляду на наведене, враховуючи доводи сторін, останні правові мотиви та рішення прийняті Верховним Судом, клопотання захисника підлягає до задоволення, а кримінальне провадження №0003063 від 21.07.2019 за ст. 128 КК України - закриттю, оскільки спливли строки давності, передбачені ст. 49 КК України та перебіг давності не зупинявся і не переривався.

Процесуальні витрати та речові докази по даному кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно ОСОБА_5 не накладався.

Слід прийняти відмову цивільного позивача ОСОБА_7 в цивільному позові до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Керуючись ст.ст. 12, 49 КК України та ст. ст. 128, 284 КПК України,

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Прийняти відмову цивільного позивача ОСОБА_7 в цивільному позові до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Кримінальне провадження №0003063 від 21.07.2019 - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1