Справа № 136/2408/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2025 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000316 від 30.10.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Купище Коростенського району Житомирської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, проживає у цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.01.2025 вказане кримінальне провадження було призначене до судового розгляду.

Прокурор ініціював клопотання про продовження строків застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Ураховуючи те, що судовий розгляд даного кримінального провадження в межах строку дії ухвали суду від 19.12.2024 якою до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою неможливо завершити, на даний час ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, прокурор просить продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

У судовому засіданні вказане клопотання прокурор підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просив врахувати, що ризики, які були підставою для застосування такого виду запобіжного заходу зменшились, впливу на потерпілого та свідків він не буде здійснювати, за викликами суду буде з`являтись, тому просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого та вказав на наявність усіх правових підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, мотивуючи тим, що останній проживає у цивільному шлюбі, мав до затримання роботу, що може свідчити про наявність міцних соціальних зв`язків та факторі стримуючого характеру.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши клопотання ініційоване прокурором, обвинувальний акт та додані до нього документи встановив, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, проти власності, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду від 19.12.2024 у даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого завершується 17.02.2025.

Згідно з ухвалою Липовецького районного суду від 16.01.2025 кримінальне провадження призначено до судового розгляду, який розпочато, допитано потерпілого, тоді як відповідно до встановленого порядку інші дії не проведено, а застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід вичерпує свою дію 17.02.2025.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

За змістом ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що в контексті практики Європейського суду з прав людини наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин (рішення від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»).

При цьому суд звертає увагу, що розгляд кримінального провадження розпочато лише з допиту потерпілого, тому наразі суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

На думку суду відомості та докази, що наведені у клопотанні у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про причетність ОСОБА_3 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою, відповідає закону та фактичним обставинам кримінального провадження.

Суд вважає, що стороною обвинувачення доведено, що ризики, передбачені передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які стали підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою частково зменшились, однак продовжують існувати.

Такими підставами вважати суду є те, що злочин, що інкримінується ОСОБА_3 , відповідно до приписів ст.12 КК України є тяжким, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Суд приймає до увагу позицію Європейського суду з прав людини, де зазначено, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При вирішенні цього клопотання судвраховує дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_3 , є особою молодого віку, не одружений, неповнолітніх дітей чи осіб, яких утримує не має, офіційно не працевлаштований, у власності рухомого чи нерухомого майна не має.

У судовому засіданні обвинувачений запевнив, що проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_6 , вказана обставина не заперечувалась прокурором, однак скорегована, що така тривалість стосунків обвинуваченого до затримання мала в межах п`яти місяців.

Окрім цього, обставини наведені прокурором про те, що 28.11.2024 після вручення ОСОБА_3 письмового повідомлення про підозру та повістки про виклик до ВП № 4 Вінницького РРУП ГУНП у Вінницькій області, для проведення слідчих та інших процесуальних дій, останній не з`явився, контактний мобільний телефон НОМЕР_1 вимкнув на неодноразові телефонні дзвінки він не відповідав, залишив місце проживання повідомлене слідчому, доведена, оскільки місце перебування ОСОБА_3 було встановлено лише оперативним шляхом, його затримано на підставі ухвали слідчого судді та доставлено приводом до Липовецького районного суду для розгляду клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищевикладене свідчить про те, що обвинувачений може залишити своє місце проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності та переховуватись від суду, в тому числі повернутись за адресою зареєстрованого місця проживання, що може ускладнити судовий розгляді чи втекти на непідконтрольну Україні територію.

Разом з цим, суд вважає обгрунтованими доводи сторони обвинувачення, що на даний час достатня вірогідність того, що обвинувачений ОСОБА_3 може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом їх вмовляння, залякування чи підкупу з метою подальшого спонукання їх до перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, зміни їх показань у суді.

Даний факт підтверджується тим, що свідків у даному кримінальному провадженні ще не допитано, а ОСОБА_3 на момент вчинення кримінального правопорушення проживав у с. Козинці, Турбівської ТГ, Вінницької області, де також проживають свідки і працює потерпілий, яких він знає та з метою уникнення від кримінальної відповідальності може вчиняти протиправні дії, які в кінцевому результаті можуть вплинути на судовий розгляд, з урахуванням встановленої КПК процедури отримання показань від таких осіб.

Щодо ризику можливого вчинення інших кримінальних правопорушень, то вказана обставина підтверджується тим, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в установах виконання покарань України, зокрема: 16.03.2012 засуджений Коростенським міським судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, 104 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений за ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 30.11.2012 засуджений Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 28.08.2013 засуджений Коростенським міським судом Житомирської області за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за ст. 2 Закону України «Про амністію» 03.07.2014 з Ізяславської ВК № 31 Хмельницької області.

У даному випадку наявність досвіду притягнення до кримінальної відповідальності та вчинення повторно умисного злочину проти власності, навіть з урахування строків давності вчинення таких кримінальних правопорушень може бути свідченням того, що особа не робить належних висновків, а страх перед покаранням, важкість покарання, яке йому може бути призначене у разі визнання винуватим в інкримінованому злочині у виді позбавлення волі, у співставленні можливих негативних для нього наслідків, обставин вчиненого ним кримінального правопорушення може вчинити спроби, які йому інкримінуються.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу про який клопотала сторона захисту у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, судом встановлено, що доказів належності житла особі не надано, як і не надано доказів згоди власника такого майна.

Зважаючи на викладене, а також те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, з урахуванням особи обвинуваченого, неможливість завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи введений в Україні воєнний стан, суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого діяння, яке йому інкримінується, а також особі обвинуваченого, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів наразі не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому строк дії запобіжного заходу має бути продовжено на 60 днів.

Оскільки перед судом заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу, а ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 19.12.2024 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із покладенням обов`язків та визначено розмір застави, суд вважає за необхідне продовжити строк дії покладених на підозрюваного обов`язків та можливість внесення застави у визначеному слідчим суддю розмірі.

За таких обставин, слідчий суддя, задовольняє клопотання прокурора.

Разом з цим, оскільки проведення судового засідання є неможливим, суд відкладає його розгляд та вважає за необхідне забезпечити участь обвинуваченого в режимі відеоконференції.

Керуючись ст. 131, 199, 314, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Визначити строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 застосування запобіжного заходу тривалістю до 14.04.2025.

Відповідно до ст. 194 КПК України продовжити строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків, що викладені в ухвалі слідчого судді від 19.12.2024 на строк дії даної ухвали, а також можливість внесення застави у визначеному слідчим суддю розмірі.

Розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України відкласти на 03.03.2025 о 15:00 годині який проводити в приміщенні Липовецького районного суду Вінницької області за адресою: дистанційно в режимі відеоконференції між Липовецьким районним судом Вінницької області та ДУ «Вінницька УВП №1», направивши копію даної ухвали до установи для належної підготовки та проведення розгляду кримінального провадження за участі обвинуваченого ОСОБА_3 та уповноваженого представника установи з метою виконання вимог КПК України.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Вінницького апеляційного суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_7