Справа № 158/798/25
Провадження № 1-кп/0158/103/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження №0000500 від 19.05.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Човниця, Ківерцівського району Волинської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2024 року близько 12 години 48 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «МАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи з приватної території фермерського господарства «Поляна М» на автодорогу по вулиці Волі у селі Тростянець, Луцького району Волинської області, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, під час виїзду на дорогу, не урахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, чим порушив вимоги п.п. 10.1 та 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, в результаті чого допустив зіткнення з велосипедом марки «MC Kenzei», яким керувала малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, велосипедистка ОСОБА_6 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням та наявністю обширної рани довжиною 15 см по внутрішній поверхні середньої третини гомілки, ампутації 4 передніх верхніх зубів, забійних саден тулуба і кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали перебуває грубе порушення ОСОБА_5 вимог п.п. 10.1 та 10.2, Правил дорожнього руху:

п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 10.2 виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину з приводу пред`явленого йому обвинувачення визнав в повному об`ємі, показав суду, що 18 травня 2024 року близько 12 години 48 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «МАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи з приватної території ФГ «Поляна М» по вулиці Волі у селі Тростянець, Луцького району Волинської області, проявив безпечність та неуважність під час виїзду на головну дорогу, допустив зіткнення з велосипедом марки «MC Kenzei», яким керувала малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Повністю відшкодував потерпілій завдані його протиправними діями збитки. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки він є мобілізованим і виконання покладених на нього обов`язків пов`язано із керуванням транспортними засобами.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також враховуючи те, що ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження інших письмових доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого.

Законний представник потерпілої ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що малолітня потерпіла ОСОБА_6 є його дочкою. Від дочки йому стало відомо, що вона, побачивши автомобіль, який виїжджав з огородженої території фермерського господарства, злякалась і не зорієнтувалась в обстановці, що виникла. На даний час дитина майже повністю відновилась. Будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 немає, останній повністю відшкодував завдані ним збитки, а тому просить суворо не карати останнього та не позбавляти волі, а також не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення є послідовними та змістовними, відповідають даним, наведеним у обвинувальному акті. На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 , який своїми необережними діями, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, вчиненого з необережності, особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягається вперше, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони, є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував потерпілій завдані його протиправними діями матеріальні збитки, думку законного представника потерпілої, який просить обвинуваченого суворо не карати, не позбавляти волі, а також не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Обставини, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення злочину особою вперше, добровільне відшкодування завданих збитків.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання в межах санкції статті закону, за якою він притягується до кримінальної відповідальності без застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою під час іспитового строку.

Не призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14.09.2023р. за результатами розгляду справи №524/12818/21 (провадження №51-1782км23) вказано, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає суду можливість як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Указане положення закону має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд («судова дискреція») залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків, тощо.

Суд, враховуючи характер та обсяг допущених обвинуваченим ОСОБА_5 порушень Правил дорожнього руху, його негативне ставлення до вчиненого, а також те, що вчинений ним злочин відноситься до категорії необережних, беззаперечно визнав свою винуватість та зважаючи на думку законного представника потерпілої, яка сама по собі, як зазначено вище, хоча і не є вирішальною, але враховується судом в сукупності з іншими обставинами, приходить до висновку про незастосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того суд враховує, що виконання обвинуваченим ОСОБА_5 військового обов`язку пов`язано з керуванням транспортними засобами, що підтверджується наданими доказами та дослідженими судом доказами. Застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на переконання суду, не буде справедливим та необхідним покаранням у даному випадку та може негативно відобразитись на боєздатності відповідного військового підрозділу.

Суд також бере до уваги також те, що обвинувачений ОСОБА_5 боронить Україну шляхом відсічі збройної агресії з боку російської федерації, та вважає, що призначення вищезазначеного покарання забезпечить можливість продовження обвинуваченим військової служби, що беззаперечно відповідає інтересам суспільства та цілком обґрунтовує необхідність застосування до обвинуваченого вищезазначених положень.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Процесуальні витрати по справі, пов`язані із проведенням судової інженерно транспортної експертизи №СЕ-19/103-24/13918-ІТ в сумі 3979 грн. 05 коп., які підтверджено документально, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 в дохід держави.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 100, 174 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати винним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4-х (чотири) років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1, ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Судові витрати по справі за проведення судової інженерно транспортної експертизи в сумі 3979 (три тисячі дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 05 коп. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази:

- транспортний засіб марки "МАЗ", державний номерний знак « НОМЕР_2 », номер шасі НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігається ОСОБА_7 повернути власнику;

- велосипед дитячий типу «дамка» марки «МС Kenzie» біло-помаранчевого кольору, який зберігається на території спеціального майданчика для тимчасово триманих транспортних засобів за адресою: с. Сокиричі, вул. Солдатська, 1, Луцького району Волинської області повернути ОСОБА_4 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.05.2024р. (судова справа №158/1597/24, провадження №1-кс/0158/703/24) скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1