Провадження №1-кп/127/583/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 28 частиною другою статті 306 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 307, частиною першою статті 309, частиною третьою статті 28 частиною другою статті 306 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307, частиною першою статті 309, частиною третьою статті 28 частиною другою статті 306 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307, частиною першою статті 263, частиною третьою статті 28 частиною другою статті 306 Кримінального кодексу України (далі КК), ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою, другою та третьою статті 307, частиною першою статті 309, частиною третьою статті 28 частиною другою статті 306 КК, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами другою та третьою статті 307, частиною першою статті 309, частиною третьою статті 28 частиною другою статті 306 КК, та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 307, частиною першою статті 309 КК.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку дії застосованих до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту у певний період доби. Клопотання мотивував тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, на цей час не відпали.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , їхні захисники, а також інші учасники судового процесу щодо вирішення клопотання прокурора поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотань прокурора, суд приймає до уваги таке.

Частиною шостою статті 181 КПК регламентовано, що у разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. При цьому частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії, обраних до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_9 запобіжних заходів, спливає 19.04.2025. У судовому засіданні встановлено, що примірники клопотань були вручені обвинуваченим завчасно. Отже, стороною обвинувачення вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо вручення примірника клопотання обвинуваченим, проте не дотримані вимоги щодо строку звернення з відповідними клопотаннями до суду. Разом з тим, суд враховує, що сторона захисту не заперечувала проти розгляду клопотань прокурора, а чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість, зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

У постанові від 22.02.2021 (справа № 991/1226/21) Верховний Суд звернув увагу на те, що КПК не передбачає відмови у продовженні строку запобіжного заходу через пропущення прокурором строку звернення з клопотанням.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисних тяжких та особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Суд бере до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не завершене, зокрема не допитані свідки кримінального провадження, про виклик і допит яких клопотав прокурор у підготовчому судовому засіданні.

Крім того, суд враховує, що обвинувачені проти задоволення клопотань прокурора не заперечували.

З огляду на викладене, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на свідків кримінального провадження, а також для виконання вимог, встановлених статтею 177 КПК, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години до 07:00 години наступної доби за адресами їх проживання, поклавши на останніх обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4, 8 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години до 07:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 15 квітня 2025 року до 23:59 години 14 червня 2025 року.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме з 22:00 години до 07:00 години наступної доби за адресою: АДРЕСА_2 , на 60 днів, тобто з 15 квітня 2025 року до 23:59 години 14 червня 2025 року.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 8 частини п`ятої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України покласти на ОСОБА_7 та ОСОБА_9 такі зобов`язання: прибувати на виклики до суду за першою ж вимогою на визначений час; не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання, утримуватись від спілкування зі свідками кримінального провадження, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: