Дата документу 28.11.2024 Справа № 334/7449/24
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/716/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/7449/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 вересня 2024 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 вересня 2024 року за клопотанням слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку, що стався внаслідок вчинення передбаченого ч.2 ст.307 КК злочину.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту грошових коштів.

Свої вимоги мотивував тим, що вказані гроші є спільно нажитим майном з його дружиною. Ці кошти не відповідають критеріям речового доказу. Слідчий суддя розглянув клопотання слідчого без виклику власника майна.

Заслухавши ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти, в решті ухвалу слідчого судді залишити без змін; перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, перелічене в описовій частині клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000667 від 02 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК.

Зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що протягом тривалого часу група осіб, мешканців міста Запоріжжя, здійснює виготовлення та зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу "Канабіс", психотропної речовини "Метамфетамін".

27 вересня 2024 року за місцем мешкання ОСОБА_6 проведено обшук ( АДРЕСА_1 ). В ході обшуку було виявлено та вилучено майно перелічене у клопотанні слідчого, в тому числі й грошові кошти.

28.09.2024 року постановою слідчого всі вилучені речі та предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки вилучені предмети можливо є предметами кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди злочинної діяльності, необхідні досудовому слідству для проведення ряду експертиз, вилучені грошові кошти необхідні досудовому слідству для отримання достатніх доказів встановлення осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення та ряду інших кримінальних правопорушень, з метою збереження речових доказів, слідчий просив накласти на них арешт.

Слідчий суддя, посилаючись на ч.1 ст.170 КПК задовольнив зазначене клопотання, з огляду на те, що у судовому засіданні доведено його обґрунтованість.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з таким висновком слідчого судді з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.171 КПК, зазначив мету відповідно до положень ст.170 КПК, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту - збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні слідчим доводи про накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку грошові кошти недостатні для підтвердження наявності підстав, передбачених ст.167 КПК для накладення арешту на майно.

Зокрема, посилаючись у клопотанні, що грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 є речовим доказом та відповідають критеріям майна, на яке може бути накладено арешт, визначеним ст.170 КПК, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

В той же час, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч.2 ст.170 КПК, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, на яке просив накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.2 ст.307 КК, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Постанова слідчого у справі про визнання вилучених під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 грошових коштів 1050 доларів США та 36 000 гривень, речовими доказами процесуальним законом не передбачена і на вирішення питання про арешт майна не впливає.

Сам по собі факт наявності в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого від 28.09.2024 року про визнання вилученого майна речовими доказами не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст.98 КПК. Ухвалення на досудовому розслідуванні такої постанови кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів звертає увагу, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вилучені за місцем проживання ОСОБА_6 грошові кошти мають до розслідуваного кримінального правопорушення і колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на майно.

Посилання слідчого на необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуку майно для проведення призначених експертиз в рамках кримінального провадження не може бути єдиною підставою для накладення арешту на майно. Адже слідчим не зазначено про те, що вилучені грошові кошти будуть предметом дослідження таких експертиз.

ОСОБА_6 не є підозрюваним в рамках вищезазначеного кримінального провадження.

Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими, або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Обвинувачення не заперечує факту приналежності вилученого і арештованого майна ОСОБА_6 . Проте оскільки той має статус свідка, накладати арешт на належне йому майно, яке не відповідає критеріям речового доказу, не можна.

Щодо доводів про розгляд клопотання слідчого у відсутність власника майна, то слід зазначити, що норми ч.2 ст.172 КПК передбачають розгляд клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_6 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Оскільки в іншій частині рішення слідчого судді не оскаржувалось, апеляційний суд з огляду на зміст ч.1 ст. 404 КПК в його іншій частині не переглядав.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 30 вересня 2024 року про арешт майна змінити.

Виключити з переліку майна, яке підлягає арешту грошові кошти на загальну суму 1050 доларів США, а саме: десять купюр номіналом 100 доларів США, а також одну купюру номіналом 50 доларів США; грошові кошти на загальну суму 36 000 гривень, а саме: тринадцять купюр номіналом 1000 гривень, тридцять сім купюр номіналом 500 гривень, двадцять дві купюри номіналом 200 гривень, одну купюру номіналом 100 гривень, які належать ОСОБА_6 .

В решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4