Провадження № 1-кп/201/983/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 та клопотання захисників про зміну їм запобіжного заходу на домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000033 від 17.01.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має неповну середню освіту, офіційно не одружений, на утриманні перебуває дитина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), офіційно не працює, має хронічну хворобу, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одружений, утриманців не має, працює за контрактом, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_5 (ВКЗ)

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на 60 днів, посилаючись на тяжкість обвинувачення і наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачені, їх захисники проти задоволення клопотання заперечили, посилаючись на недоведеність ризиків, захисники подали клопотання і просили змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Вирішуючи подані клопотання суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.03.2024 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 затримані в порядку ст. 208 КПК України і ухвалами слідчих суддів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2024 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, який в подальшому продовжувався.

09.12.2024 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу вчергове продовжено та визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

06.02.2025 спливає строк дії запобіжного заходу, застава не сплачена.

У відповідності до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно зі ст. ст. 7, 8, 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства, суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені п.п. 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд виходить з того, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжкими і особливо тяжкими.

Тому, розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , на переконання суду, можуть переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Разом з тим, на даний час судом досліджені половина матеріалів кримінального провадження і допитаний потерпілий, який повідомив, що взяв у обвинувачених 8000 доларів США для виконання певної роботи, яку в обумовлений строк не виконав і обвинувачені зажадали у нього повернення коштів, які він в подальшому їм повернув. Потерпілий повідомив, що моральна шкода йому відшкодована та він не має претензій до обвинувачених, також він просив призначити їм покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі.

Тому суд вважає не доведеним ризик незаконного впливу на потерпілого, адже відповідно до вимог ст. ст. 22, 92, 184 КПК України покладено саме на орган досудового розслідування (сторону обвинувачення). Незазначення аргументів на користь твердження про існування таких ризиків є недоліком клопотання та позбавляє сенсу досліджувати це питання. Суд переконаний, що залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, а не виконувати невластиві йому функції за них. Тим більше слідчий суддя не має на себе перебирати обов?язки органу досудового розслідування (сторони обвинувачення) з доведення тих чи інших ризиків.

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у разі визнання їх винуватими у пред`явленому обвинуваченні та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 тримаються під вартою вже 10 місяців, активно беруть участь у дослідженні доказів, відшкодували моральну шкоду потерпілому, який не має претензій до обвинувачених, позов не підтримує, просив призначити їм покарання, яке не пов`язане із позбавленням волі.

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинувачених під вартою, з огляду на показання потерпілого, які він дав у судовому засіданні, а також активну участь у дослідженні доказів обвинуваченими, зважаючи, що надані стороною обвинувачення дані не свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання ризиків, доведених в судовому засіданні, враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), суд, згідно положень ч. 4 ст. 194 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, а також покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, на утриманні перебуває дитина ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), має хронічну хворобу, раніше судимий. ОСОБА_4 має постійне місце проживання, працює за контрактом, раніше не судимий.

Отже суд приходить до висновку про можливість застосування до них більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням на обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Застосування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обумовлюється відповідними ризиками, які встановлені судом і є підтвердженими, тривалістю їх перебування під вартою, а також показами потерпілого, якому шкода відшкодована, його думкою про покарання і дослідженими матеріалами кримінального провадження.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи вказані обставини, суд переконаний, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт у повній мірі забезпечить дотримання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 процесуальних обов`язків під час судового слідства.

При цьому застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених суд на даному етапі не встановив.

У зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисників про зміну їм запобіжного заходу на нічний домашній арешт підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177,178, 183, 331 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити частково.

Клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_3 задовольнити частково.

Застосований ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів, тобто до 29 березня 2025 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_3 на строк дії ухвали наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла після відбою сигналу «Повітряна тривога»;

- не відлучатись з території м. Дніпра без дозволу суду (за виключенням випадків безпосередньої загрози життю та здоров`ю внаслідок збройної агресії РФ проти України);

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- за наявності, здати на зберігання до органів міграційної служби свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Попередити ОСОБА_3 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Попередити ОСОБА_3 про те, що за умисне невиконання ухвали передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити частково.

Клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосований ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк 60 днів, тобто до 29 березня 2025 року включно.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 на строк дії ухвали наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_3 , за винятком випадків переміщення до найближчого укриття на час дії сигналу «Повітряна тривога» та подальшого невідкладного повернення до житла після відбою сигналу «Повітряна тривога»;

- не відлучатись з території м. Дніпра без дозволу суду (за виключенням випадків безпосередньої загрози життю та здоров`ю внаслідок збройної агресії РФ проти України);

- утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- за наявності, здати на зберігання до органів міграційної служби свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. За умисне невиконання ухвали передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Попередити ОСОБА_4 про те, що за умисне невиконання ухвали передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1