ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/677/25 Справа № 203/1347/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000469 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_9 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 травня 2025 року, з визначенням застави у розмірі 605 600 гривень 00 копійок та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у разі її внесення.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК, що підтверджується документами, долученими до клопотання слідчого у їх сукупності.

Крім того, слідчим та прокурором доведено існування ризиків, а саме: ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного кримінального правопорушення, пов`язаного з обігом наркотичних засобів, він є діючим працівником правоохоронного органу, тому може переховуватись від органів досудового розслідування, має можливість незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя дійшов висновку, що ризики підтверджуються обставини вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , покарання, яке йому загрожує, в своїй сукупності можуть свідчити про ризик переховування від суду та слідства, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК. При цьому, ч. 2 ст. 307 КК передбачає основне покарання лише у вигляді позбавлення волі не менше шести років і в цьому випадку не можливе звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК без застосування положень ст. 69 КК, що додаткового підвищує ризик переховування від суду та слідства. При цьому, раніше ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваного, і тому такий ризик щодо нього мав значно меншу вірогідність.

Також, наразі не проведені всі необхідні слідчі та розшукові дії, є підстави вважати, що без застосування відповідного запобіжного заходу підозрюваний може спотворити докази у кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризику, вказаного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 є діючим працівником правоохоронного органу, слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризику незаконного впливу на свідка, який перебуває в залежності від підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзіпрокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 1000 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 3 028 000 гривень та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Зазначає, що слідчий суддя при ухваленні рішення не в повній мірі врахував наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ст. 177 КПК та роль ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який брав активну участь у збуті наркотичних засобів, тобто у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких. Також вказані обставини не враховані слідчим суддею при вирішенні питання про розмір застави, у зв`язку з чим слідчий суддя безпідставно відхилив доводи сторони обвинувачення про наявність виключного випадку для визначення застави поза межами, встановленими ст. 182 КПК України. Вважає, що застава у розмірі, визначеному слідчим суддею не здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та визначений розмір у 200 прожиткових мінімумів є не матиме на підозрюваного превентивного впливу, тому просить постановити ухвалу, якою визначити заставу у вищевказаному розмірі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити, вважав ухвалу слідчого судді в частині визначення розміру застави необґрунтованою, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою збільшити розмір застави.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ст. 131 КПК).

Згідно з вимогами статей 177, 178 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, висновки слідчого судді та матеріали, долучені до клопотання слідчого, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином. Доводи сторони прокурора, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі про необхідність збільшення розміру застави для підозрюваного, апеляційний суд вважає неспроможними з огляду на таке.

Щодо обґрунтованості підозри.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК, за обставин, викладених в повідомленні про підозру, є достатньо обґрунтованими і такими, що підтверджуються сукупністю матеріалів, доданих до клопотання слідчого, і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, не оскаржуються прокурором в апеляційній скарзі, а сторона захисту з цих підстав апеляційну скаргу не подавала.

Стосовно доведеності ризиків.

Апеляційний суд погоджується з ризиками, встановленими слідчим суддею, зокрема ризиком переховування ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді у виді позбавлення волі не менше шести років і в цьому випадку неможливе звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК без застосування положень ст. 69 КК, що додатково підвищує ризик переховування від суду та слідства. При цьому, раніше ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваного, і тому такий ризик щодо нього мав значно меншу вірогідність.

Обґрунтованими є і висновки слідчого судді про наявність ризику, вказаного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи, що наразі не проведені всі необхідні слідчі та розшукові дії, тому є підстави вважати, що без застосування відповідного запобіжного заходу підозрюваний може спотворити докази у кримінальному провадженні.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, у вигляді можливого незаконного впливу на свідка підтверджується тим, що ОСОБА_7 на час розгляду клопотання був діючим працівником правоохоронного органу, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу на свідка, який перебуває в залежності від підозрюваного.

Також апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вищенаведеним ризикам, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, статус підозрюваного як працівника правоохоронного органу, а тому слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з альтернативою у вигляді застави.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність збільшення розміру застави, суд апеляційної інстанції доходить висновку про його визначення слідчим суддею з належним дотриманням вимог ст. 182 КПК, з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про розмір застави, суд апеляційної інстанції враховує обставини даного конкретного кримінального провадження та положення ст. 182 КПК, за змістом яких застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Слідчий суддя визначив заставу як альтернативний запобіжний захід у сумі 605 600 гривень 00 копійок та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, що, на переконання колегії суддів, є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, забезпечення дієвості кримінального провадження, який під острахом звернення вказаної суми в дохід держави утримується від перешкоджання кримінальному провадженню та буде належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд зважає на положення ч. 4 ст. 182 КПК, відповідно до яких розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК).

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК).

Слідчий суддя правильно враховував обставини даного конкретного кримінального провадження та особу підозрюваного і дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про вихід за граничний розмір застави.

У пунктах 25, 26 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України», Заява № 23312/15, від 13.04.2022, суд зазначає, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява № 54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява № 60859/00, пункт 111, від 07 грудня 2006 року).

Нездійснення національними судами оцінки спроможності заявника сплатити необхідну суму може призвести до встановлення порушення Судом. Однак обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинен сумлінно надати достатню інформацію, яку можна перевірити у випадку необхідності, про розмір застави, який має бути встановлений (див. рішення у справах «Тошев проти Болгарії» (Toshev v. Bulgaria), заява № 56308/00, пункт 68, від 10 серпня 2006 року, та «Іванчук проти Польщі» (Iwanczuk v. Poland), заява № 25196/94, пункт 66, від 15 листопада 2011 року).

Разом з тим, ставлячи апеляційні вимоги про збільшення розміру застави, прокурор посилається на вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які і так встановлені слідчим суддею та переважно обґрунтовує такі доводи тяжкістю інкримінованого ОСОБА_7 злочину та суворістю ймовірного покарання, що не може бути вирішальним фактором для виправдання збільшення розміру застави.

Також прокурором не надано відомостей про майновий стан підозрюваного та фінансову спроможність останнього внести заставу у розмірі, про який просить прокурор.

Водночас, сторона захисту надала суду апеляційної інстанції документи, які підтверджують отримання позики членом сім`ї та близькими особами ОСОБА_7 грошових коштів для внесення застави за останнього. Та обставина, що ризик втрати грошових коштів близькими для ОСОБА_7 особами у разі порушення ним відповідних процесуальних обов`язків, є додатковою гарантією запобігання встановленим ризикам.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги прокурора як необґрунтовані і не мотивовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За результатами апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції доходить висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177-178, 182, 183, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного за частинами 1, 2 статті 307 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4