Номер провадження:1-кс/521/837/25
УХВАЛА

27 лютого 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0001063 від 16.08.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не маючого судимості,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, перебуваючи в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 , відносно якого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000707 від 24.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням час та спосіб, познайомився із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого також було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за №0000498 від 22.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України.

У подальшому, у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на вимагання грошових коштів з погрозою насильства над потерпілими, що перебувають в ДУ «ОСІ», у період дії воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ХІ від 24.02.2022, на території України з 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України №469/2024 від 23.07.2024, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №3891-IX від 23.07.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб.

Із метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 чітко розподілили між собою ролі, згідно яких ОСОБА_4 повинен був виконувати активні дії щодо залякування потенційного потерпілого, висувати погрози та здійснювати психологічний вплив, враховуючи своє становище у кримінальній ієрархії та будучи (у період знаходження в установі до моменту звільнення 23.09.2024) так званим «смотрящим» за 6-м корпусом ДУ «ОСІ», із метою вимагання грошових коштів. У свою чергу, ОСОБА_7 згідно відведеної йому ролі, повинен був вселяти химерну уяву потерпілому про його підтримку в складному становищі та переконувати останнього у необхідності передачі грошових коштів для забезпечення особистої безпеки та безпечних умов утримання в ДУ «ОСІ».

У подальшому, із метою вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_7 почали підшукувати потенційних потерпілих. Після чого, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вимагання грошових коштів з погрозою насильства над потерпілими, 03.08.2024 у невстановлений в ході досудового розслідування час, познайомився з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «ОСІ» у кримінальному провадженні №0000027 від 16.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Так, ОСОБА_4 підійшов до камерного приміщення, в якому перебував потерпілий ОСОБА_8 та став роз`яснювати останньому правила поведінки у ДУ «ОСІ» серед в`язнів, а саме, що вчинення злочину передбаченого ст. 307 КК України вважається «непорядною статтею», у зв`язку з чим, останній буде піддаватися моральним знущанням та образам, заподіянню тілесних ушкоджень та ін. Для уникнення даних наслідків ОСОБА_4 висловив вимогу потерпілому ОСОБА_8 сплатити внесок у так званий «общак» в сумі 500 доларів США. Сприйнявши погрози ОСОБА_4 як реальні, потерпілий ОСОБА_8 погодився дотримуватись правил поведінки та перерахувати грошові кошти в сумі 500 доларів США в найближчий термін.

Після чого, 04.08.2024 у невстановлений в ході досудового розслідування час, у період утримання потерпілого на другому режимному корпусі ДУ «ОСІ» за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11/1, а саме в камерному приміщені №614, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою, маючи на меті корисливий злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом вимагання грошей у ОСОБА_8 , під приводом повернення неіснуючого боргу, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до ОСОБА_8 та висунули вимогу передати грошові кошти у сумі 500 доларів США в строк до 25.08.2024, при цьому здійснювали відносно останнього психологічний тиск, а саме ОСОБА_7 згідно відведеній йому ролі повинен був вселяти химерну уяву потерпілому про його підтримку в складному становищі, та переконувати останнього у необхідності передачі грошових коштів для забезпечення особистої безпеки та сприятливих для нього умов утримання в ДУ «ОСІ», а ОСОБА_4 навпаки всіляко залякував вимагаючи грошові кошти, висловлював відносно ОСОБА_8 погрози заподіяння тілесних ушкоджень.

У свою чергу, потерпілий, будучи заляканим та побоюючись за своє життя та здоров`я, звернувся до органів Національної поліції України із заявою щодо вчинення кримінального правопорушення відносно нього.

Після чого, із метою отримання грошових коштів від потерпілого ОСОБА_8 , останньому 24.08.2024 приблизно о 18 годині 29 хвилин ОСОБА_4 був наданий номер банківської картки куди необхідно перевести грошові кошти. Сприйнявши погрози ОСОБА_4 та ОСОБА_7 як реальні, потерпілий ОСОБА_8 погодився перерахувати грошові кошти в сумі 500 доларів США у вказаний термін.

У подальшому, 24.08.2024 близько 19 години 22 хвилини (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), особа, яка надала добровільну згоду для проведення контролю за вчиненням злочину у формі слідчого експерименту, перебуваючи за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Авангард, через термінал №1046504 касира вказаного відділення банку, перерахувала 5000 (п`ять тисяч) гривень на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_4 використовував для заволодіння грошовими коштами, та яка видана банком АТ «ТАСКОМБАНК» на ім`я ОСОБА_9 .

Незважаючи на отримання грошових коштів у сумі 5000 гривень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 продовжили висловлювати відносно ОСОБА_8 погрози заподіяння тілесних ушкоджень з метою отримання залишку суми висунутої вимогою.

Своїми незаконними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_7 завдали майнову шкоду потерпілому ОСОБА_8 на суму 5000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимагання передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

29.11.2024 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

29.11.2024 ОСОБА_10 затримано відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_10 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28.02.2025.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001063 від 16.08.2024 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, до 5 (п`яти) місяців, тобто до 28 квітня 2025 року.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.08.2024, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 17.08.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 17.08.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 21.08.2024, протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 24.08.2024, протоколом огляду предмета від 19.10.2024, протоколом про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 12.09.2024 та 22.10.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.11.2024 та іншими матеріалами справи.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором відділу протидії порушенням прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах Одеської обласної прокуратури, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід.

Захисник підозрюваного заперечував у задоволенні клопотання слідчого, вказав, що ризики наведені у клопотанні є необґрунтованими та недоведеними.

Підозрюваний ОСОБА_4 просив суд визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, слідчий суддя вважає доведеним ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні особливого тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Суд також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Наявність обґрунтованого ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що підозрюваний ніде не працює, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення корисливих злочинів, із метою отримання коштів для забезпечення власного проживання.

Також, підозрюваний ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, що підтверджується вимогою про судимість, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став і може продовжувати свою злочинну діяльність та вчинити інші кримінальні правопорушення.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Суд вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, на даному етапі провадження не зменшились. Нових даних на підтвердження неможливості утримання підозрюваного під вартою до суду не надійшло, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення, досудове розслідування триває.

Крім того, у практиці ЄСПЛ визначено, що існування обґрунтованої підозри щодо вчинення особою тяжкого злочину на початковому етапі розслідування виправдовує тримання його під вартою. Хоча, поряд з цим Суд неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»).

Суд вважає, що перелічені прокурором доводи під час розгляду клопотання є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним вище ризикам.

Доводи захисника в обґрунтування заперечень проти клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для тримання під вартою.

Разом із цим, частина ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 днів. Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 27.04.2025.

Ухвала слідчого судді щодо продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_13