Справа № 155/1352/24 Провадження №11-кп/802/139/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000050 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на вирок Горохівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Стрільче, Горохівського району, Волинської області, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 з військовим званням «старший солдат», раніше не судимий,

засуджений за ч.3 ст.358 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч.4 ст.358 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 1 (один) рік обмеження волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він у жовтні 2022 року, точного часу та дати вчинення кримінального правопорушення досудовим розслідуванням не встановлено, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 у званні «старший солдат», перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел, направлений на підроблення посвідчення водія на своє ім`я, яке видається установою, скориставшись всесвітньою мережею «Інтернет» за допомогою соціальної мережі «Телеграм» знайшов оголошення щодо виготовлення підроблених документів, а саме посвідчення водія. В подальшому, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, ОСОБА_8 вступив в злочину змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка розмістила вказане оголошення, з якою заздалегідь домовився про виготовлення посвідчення водія, яке надає йому право керування транспортним засобом за обумовленою ціною.

В подальшому, ОСОБА_8 через цей же мобільний додаток, з метою підроблення посвідчення водія, яке згідно п.16 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08 травня 1993 року, є документом, що підтверджує право його власника на керування транспортним засобом та видається після проходження особою, яка раніше не мала посвідчення водія, медичного огляду в порядку, передбаченому Міністерством охорони здоров`я, а також підготовки відповідно до планів і програм, та після складання теоретичного і практичного іспитів у територіальних органах з надання сервісів послуг МВС, надав в електронному вигляді через мобільний додаток «Телеграм», невстановленій досудовим розслідуванням особі свої паспортні дані, номер ідентифікаційного коду платника податків, фотокартку, особистий підпис, з метою внесення їх до підробленого посвідчення водія на своє ім`я, бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідальності до вимог, які пред`являються до даного виду документів.

В подальшому, невстановлена досудовим розслідуванням особа, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 використовуючи надані ним особисті дані, за невстановлених обставин, підробила офіційний документ посвідчення водія, яке надіслала ОСОБА_8 .

Після чого, в жовтні 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), ОСОБА_8 у відділенні «Нова пошта», яке розташоване за адресою вулиця Козацька, 17, місто Горохів, Луцького району, Волинської області, отримав виготовлене на його ім`я посвідчення водія серії НОМЕР_2 видане 17 жовтня 2022 року ТСЦ 0541, яке надає право керувати транспортними засобами категорії «В», «С», за що перерахував невідомій особі грошові кошти в сумі 22000 гривень 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_8 , 12 травня 2024 року, близько 18 години 30 хвилин, рухаючись за кермом транспортного засобу марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_3 , по вулиці Центральній, що в селі Стрільче, Луцького району, Волинської області, був зупинений працівниками СРПП ВП №2 (м.Горохів) Луцького РУП ГУНП у Волинській області за порушення вимог здійснення повороту, а саме при здійсненні повороту праворуч не увімкнув покажчик зміни руху. Після чого, керуючись прямим умислом, спрямованим на використання завідомо підробленого документа, особисто, достовірно знаючи про факт підроблення документа, на законну вимогу поліцейського відповідно до ст.32 ЗУ «Про Національну поліцію» добровільно пред`явив для перевірки наявності права на керування транспортними засобами, підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган видачі ТСЦ 0541 розташований за адресою: місто Вінниця, вулиця Ботанічна, 24, бланк якого не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічних видів бланків посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів, чим фактично використав завідомо підроблений документ.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, а також вид та розмір призначеного покарання за ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України незаконним. Вказує на те, що згідно Пленуму Верховного Суду України, однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкції статей. Посилається на те, що призначаючи основне покарання місцевим судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_8 негативно характеризується, притягувався до адміністративної відповідальності, є військовослужбовцем. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.358 КК України та призначити покарання за ч.3 ст.358 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ч.4 ст.358 КК України 1 рік обмеження волі і на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців. В частині застосування до обвинуваченого ст.75 КК України вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримував та просив скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою учасників судового провадження, керуючись вимогами ст.349 КПК України після допиту обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор вирок суду в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, не оспорює, а тому вирок суду в цій частині також не перевіряється.

Разом з тим, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає слушними з огляду на таке.

Згідно положень ч.1 ст.70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, місцевий суд призначив ОСОБА_8 за ч.3 ст.358 КК України та за ч.4 ст.358 КК України призначив однакове за видом та розміром покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, при цьому, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому на підставі ч.1 ст.70 КК України, суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

За встановленого в ході апеляційного розгляду неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.358 КК України.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Положеннями частини 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А згідно правил ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст.358 КК України, місцевим судом дотримані не в повній мірі, тому оскаржуваний вирок суду в цій частині підлягає зміні з таких підстав.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до положень ч.1 ст.408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

За змістом вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під час розгляду місцевим судом обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчинені кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого, просив не позбавляти його волі.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, є військовослужбовцем, безпосередньо брав участь в бойових діях для захисту держави, отримав бойове поранення, має міцні соціальні зв`язки, інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс визнання вини та щире каяття.

Наявність вказаних обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у поєднанні із наведеними даними про його особу дають обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.4 ст.358 КК України найменш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.358 КК України, у вигляді штрафу в максимальному розмірі, а саме 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

А остаточне покарання обвинуваченому слід визначити на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

На думку апеляційного суду, покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, визначене обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Підстав для призначення обвинуваченому бороді остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, про що просить в своїй апеляційній скарзі прокурор, апеляційний суд не вбачає.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Горохівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2024 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання змінити.

Залишити ОСОБА_8 призначене покарання за ч.3 ст.358 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді