ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/243/25 Справа № 693/842/24 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі за участі: прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченогоОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000651 від 27 квітня 2024 року за апеляційною скаргою прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хижня Жашківського району Черкаської області, громадянина України, працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на 1 (один) рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в 2 (два) роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 11 359 грн 20 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.05.2024 на мотоцикл марки «Forte» без реєстраційного номера.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

У с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 26.04.2024 в темний час доби, приблизно о 23 год 30 хв, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керував технічно справним мотоциклом марки «Forte» без реєстраційного номера на сухому асфальтобетонному покритті вулиці Шевченка в с. Вороне Жашківської ТГ Уманського району Черкаської області, рухаючись зі сторони с. Хижня Жашківської ТГ Уманського району Черкаської області.

У цей же час справа, в попутному напрямку по ходу руху мотоцикла марки «Forte», поблизу узбіччя рухався пішохід ОСОБА_9 , 2008 року народження, в сторону с. Зелений Ріг Жашківської ТГ Уманського району Черкаської області.

У ході подальшого руху водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість у повному обсязі спостерігати за рухом пішохода ОСОБА_9 , вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п. 1.5., 2.3. б), 12.3., 12.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, згідно з якими: «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; «12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; «12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год».

У результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання дорожньо-транспортної події, водій ОСОБА_7 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих уламкових переломів середньої третини діафізів обох кісток правої гомілки зі зміщенням відламків, дві рани в ділянці нижньої третини правої гомілки по передній поверхні, закритий подвійний перелом нижньої щелепи в ділянці тіла та вертикальний лівого вінцевого відростка з незначним зміщенням уламків, які відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, забійну рану потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і множинні садна обличчя, обох верхніх та обох нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм транспортного засобу мотоцикла марки «Forte» без реєстраційного номера ОСОБА_7 , зокрема вимог п.п. 12.3, 12.4. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку Жашківського районного суду Черкаської області від 16.10.2024 в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та, дослідивши матеріали, які характеризують обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим і засудити за ч. 1 ст. 286 КК України на 1 (один) рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком в 2 (два) роки та покласти обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильності кваліфікації дій, посилаючись на положення ст. 75, 77 та роз`яснення Пленуму ВСУ, викладені у постанові від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», прокурор зазначає про безпідставність звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з випробуванням, оскільки таке звільнення може бути застосовано виключно до основного покарання, а додаткові покарання підлягають реальному виконанню.

Крім того звертає увагу на те, що суд, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, не навів умов застосування такого інституту, що суперечить точному змісту ст. 75 КК України.

В судове засідання не з`явились потерпілий ОСОБА_9 , його законний представник ОСОБА_10 та представник ОСОБА_11 , які в заявах від 18.02.2025 просили апеляційний розгляд проводити за їх відсутності, а щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, поклались на розсуд суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційної скарги з наведених в ній доводів, обвинуваченого ОСОБА_7 , який у вирішенні апеляційних вимог поклався на розсуд суду та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обміркувавши над доводами апеляційної скарги, повторно дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 належить задоволенню.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, колегія суддів погоджується.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції дотримана.

Вирішуючи питання про достатність призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з положень статей 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. В будь-якому випадку, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, та даним про особу винного.

Як убачається з вироку суду першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_7 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу винуватого, який за місцем проживання характеризується добре, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також інші обставини кримінального провадження в їх сукупності. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, в тому числі із звільненням від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, стороною обвинувачення не оскаржується, тому колегія суддів визнає його необхідним, достатнім, справедливим, таким, що слугуватиме перевихованню обвинуваченого та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Також колегія суддів погоджується із призначенням ОСОБА_7 , який, на момент вчинення кримінального правопорушення, не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, додаткового обов`язкового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що узгоджується із висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.09.2023, справа №702/301/20.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, або із застосуванням положень ст. 69 КК України, під час апеляційного розгляду не встановлено. Обставин, що можуть бути визнані пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 , з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Разом з цим колегія суддів визнає обґрунтованими посилання прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при звільненні ОСОБА_7 від відбування призначеного йому обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, на підставі ст. 75 КК України та зазначає про таке.

За змістом ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Всупереч наведених вимог закону, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд застосував положення ст. 75 КК України, як до основного покарання у виді обмеження волі, так і до додаткового позбавлення права керувати транспортними засобами, що є неприпустимим.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 409, ст. 413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 частини 1 статті 420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Оскільки при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 16.10.2024 в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду скарги на вирок місцевого суду.

Колегія суддів зауважує, що не наведення у вироку умов застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачених ч. 3 ст. 75 КК України, на що в апеляційній скарзі вказує сторона обвинувачення, не є підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, передбаченою ч. 1 ст. 409 КПК України.

Керуючись ч. 15 ст. 615, ст. 404, п. 3 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 1 року обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком у 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок Жашківського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2024 року залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді