ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6663/24

Провадження № 1-в/210/16/25

09 січня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80») ,

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви. Надав до суду заяву про розгляд заяви без його участі.

Засуджений ОСОБА_3 подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор ОСОБА_4 вважав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 статті 539 КПК питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно із пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами […] 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Клопотання подано до суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Заявник просить врегулювати питання приведення вироку у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-ІХ.

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

В силу ч. 2 ст. 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно ч. 1, 3 ст. 26 КПК сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2024 рік становить 3028 грн.

Після внесення змін у статтю 51 КУпАП кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 15 червня 2018 року Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, а саме за ознаками незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднаного з проникненням в приміщення та за ознаками незаконного зберігання бойових припасів, без попереднього законом дозволу.

ОСОБА_3 призначено покарання:

- за ч.2 ст.289 КК України у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна?

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання за сукупністю скоєних злочинів у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75, п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 3(три) роки.

Суд зауважує, що зміни, внесені Законом України № 3886-IX, до ст. 51 КУпАП не поширюють свою дію на положення статті 289 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом та на положення статті 263 КК України, якою передбачено кримінальну відповідальність за незаконне зберігання бойових припасів, без попереднього законом дозволу. Тому підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 15 червня 2018 року за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, відсутні.

Також ОСОБА_3 засуджений 15 квітня 2019 року Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у приміщення.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодом злочинної діяльності від 11 травня 2018 року становить 13560,48 грн.

ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, поглинуто покарання призначене за даним вороком, покаранням, призначеним вироком Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 15.06.2018 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75, п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3(три) роки.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762,00 грн.

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 квітня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України, відсутні оскільки внаслідок злочину завдано збитків, що перевищує мінімальний поріг кримінальної відповідальності.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 25 серпня 2021 року Решетилівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за кожним епізодом злочинної діяльності становить, відповідно:

- 08.05.2021 року 29530,56 грн.;

- 19.05.2021 року 29582,26 грн.;

- 24.05.2021 року 46124,30 грн.;

- 29.05.2021 року 34762,67 грн.

ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного судом покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.04.2019 і остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років 6 (місяців) місяців позбавлення волі.

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270,00 грн.

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 серпня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України, відсутні оскільки за кожним епізодом злочинної діяльності завдано збитків, що перевищують мінімальний поріг кримінальної відповідальності.

Також судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 22 січня 2024 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме: а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у інше приміщення.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілим від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодом злочинної діяльності від 05 березня 2019 року становить 3862,68 грн.

ОСОБА_3 призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за теперішнім вироком, більш суворим покаранням призначеним за попереднім вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.08.2021 року, остаточно призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921,00 грн.

Підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року за ч. 3 ст. 185 КК України, відсутні оскільки за внаслідок злочину завдано збитків, що перевищують мінімальний поріг кримінальної відповідальності.

Отже, підстави для застосування положень частини 2 статті 74 КК України (особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання), відсутні, адже караність діянь в розрізі кожного вироку не усунута законом, на який покликається засуджений.

Відтак у задоволенні заяви засудженого слід відмовити.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку у відповідність з Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1