Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3188/24
Провадження № 1-і/723/11/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м. Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець клопотання прокурора Сторожинецького відділу Чернівецької окружної прокуратури Чернівецької області ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зруб Комарівський Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше несудимого, який обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000149 від 15.03.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 КК України.

В ході судового розгляду прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів без визнавчення застави, яке обґрунтував продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачений може незаконно впливати на свідка та вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, посилаючись на викладені в ньому доводи.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання прокурора, просив відпустити його під домашній арешт з носінням електронного браслету, пославшись на те, що з місця злочину не зникав, дочекався поліцію, а свідок ОСОБА_6 була поряд, до неї агресії не проявляв. Просить прийняти до уваги, шо він бажає стати на захист нашої держави, для цього записався до 3 ОДШР і звільнення з-під варти необхідне йому, щоб оформити необхідні документи для військової служби.

Захисник в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, вказавши на недоведеність ризиків, зазначених в клопотанні, доводи якого зводяться до суворості покарання за кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , що не може бути підставою для утримання тримання під вартою. Разом з тим, просить застосувати до підзахисного домашній арешт.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.199 КПК України при вирішенні питання продовження строку запобіжного заходу суд має перевірити обставини, які свідчать про не зменшення ризику чи появу нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставини, внаслідок дії яких неможливо завершити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 15.03.2024 року щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави, який в подальшому продовжувався ухвалами слідчого судді та суду, останній раз до 24.03.2025 року.

Оцінюючи встановлені в судовому засіданні обставини доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, визначені в ст.178 КПК України, суд вважає, що встановлені ризики продовжують існувати і не зменшилися.

Суд знаходить обгрунтованим заявлений прокурором ризик щодо можливості незаконного впливу обвинуваченого на свідка ОСОБА_7 , з тих підстав, що обвинувачений знайомий зі свідком, перебуваючи на волі він матиме реальну можливість здійснювати вплив на свідка з метою схилення до зміни наданих нею показань або ж відмови від них з метою уникнення ним покарання. Крім того, свідок під час досудового розслідування та в суді вказувала на те, що ОСОБА_4 застосував до неї фізичну силу, коли вона намагалася припинити протиправну діяльність обвинуваченого. Суд також враховує те, що задоволено клопотанням сторони захисту про додатковий допит свідка ОСОБА_7 .. Наведене, на думку суду, дає обгрунтовані підстви вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений матиме реальну можливість здійснити незаконний вплив на зазначеного свідка з метою зміни останньою показань на його користь.

Крім того, сторона обвинувачення вказує на продовження існування ризику вчинення ОСОБА_4 нового кримінального правопорушення з огляду на те, що при скоєнні інкримінованого злочину, який є особливо тяжким, обвинувачений вчинив інші неправомірні дії - застосував фізичну силу до свідка ОСОБА_7 .. Крім того, вироком Сторожинецького районного суду від 15.08.2024 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу. На думку сторони обвинувачення це свідчить про схильність ОСОБА_4 до вчинення насильницьких дій, через що запобігти можливості вчинення ним нових кримінальних правопорушень без продовження тримання під вартою неможливо.

На думку суду наведені факти свідчать, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вчинити нове кримінальне правопорушення.

До завершення строку дії попередньої ухвали суду щодо тримання під вартою ОСОБА_4 судовий розгляд кримінального провадження не може бути завершений внаслідок об`єктивних причин.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Суд вважає, що вимоги громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі, переважають в даному випадку право на повагу до свободи особи.

При цьому суд не знаходить підстав вважати, що наявні ризики зменшилися внаслідок тривалості перебування обвинуваченого під вартою. На це вказує, на думку суду, той факт, що доводи про наявність ризику за п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України доповнилися фактом про вирок суду від 15.08.2024 року щодо ОСОБА_4 , вже в період чергового продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, з врахуванням вимог ст.183 КПК України щодо винятковості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що застосований запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 є необхідним і відповідає закону. А тому слід продовжити термін дії застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд погоджується з позицією сторони обвинувачення, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить в повній мірі виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не дасть реальної змоги запобігти зазначеним вище ризикам, з огляду також і на характер вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, тяжкість покарання.

Так як суд встановив, що ризики продовжують існувати і не зменшилися, то відповідно не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу. Стороною захисту протилежного не доведено. При цьому, позиція сторони захисту є суперечливою, так як заперечуючи в повному обсязі наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, просять застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.

При цьому суд не визначає розмір застави, оскільки питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 184, 196-199, КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 16 травня 2025 року без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали. Суддя ОСОБА_8