КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/5213/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 24 червня 2009 року за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 10 березня 2011 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2. ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; вироком Золотоніського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки; вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 01 червня 2024 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі;

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком 2 роки.

Строк покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного виконання вироку, зарахувавши в строк покарання перебування під вартою 04.04.2024 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що 04.04.2024 року близько 09 год 00 хв ОСОБА_8 , перебуваючи біля зупинки транспортних засобів, розташованої за адресою: м.Київ, вул. Грушецька, помітив частину блістерної упаковки із вмістом однієї таблетки білого кольору. Усвідомлюючи, що у вказаній частині блістерної упаковки знаходиться наркотичний засіб, діючи умисно, ОСОБА_8 вирішив підібрати частину блістерної упаковки із вмістом однієї таблетки білого кольору та залишити її собі з метою подальшого власного вживання, що й зробив, тим самим незаконно придбав шляхом знайдення наркотичний засіб та почав його незаконно зберігати при собі з метою власного вживання без мети збуту.

Після чого, ОСОБА_8 , достовірно розуміючи, що у вказаній частині блістерної упаковки знаходиться наркотичний засіб, помістив його до правої кишені штанів, тим самим почав незаконно зберігати при собі його для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, ОСОБА_8 , незаконно зберігаючи при собі вищевказаний наркотичний засіб, направився пішки до Солом`янського районного суду м.Києва, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушецька, 1.

04.04.2024 року о 10 год 38 хв ДОП Солом`янського УП ГУНП у м.Києві за адресою: м.Київ, вул. Грушецька, 3 виявлено у ОСОБА_8 , який незаконно в правій кишені штанів, незаконно зберігав частину блістерної упаковки із вмістом однієї пігулки білого кольору.

04.04.2023 року о 11 год 48 хв за адресою: м.Київ, вул. Грушецька, 3 , в порядку ч. 3 ст. 298-2 КПК України здійснено затримання ОСОБА_8 та здійснено обшук, в результаті чого вилучено частину блістерної упаковки із вмістом однієї таблетки білого кольору.

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/111-24/21565-НЗПРАП від 10.04.2024 року у наданій на дослідження таблетці білого кольору, виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальна маса метадону (фенадону) в речовині становить 0,022 г.

Метадон (фенадон), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список №1 наркотичні засоби, обіг яких обмежено в «Таблиці 2» є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив умисні дії, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні наркотичної речовини без мети збуту, тобто дії передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції за наявності альтернативних видів покарань, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, безпідставно, за вчинення кримінального проступку, призначив покарання у виді обмеження волі.

Крім того, апелянт вказує на те, що ОСОБА_8 добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування від наркоманії та, на переконання захисника ОСОБА_7 , в силу ч. 4 ст. 309 КК України звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про судове засідання, не з'явився, захисник ОСОБА_7 просив проводити розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту в повному обсязі та просив вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року залишити в силі; захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити з наведених у ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюютьсяяк в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого будь-ким з учасників апеляційного розгляду не оспорюються.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог закону не дотримався у повному обсязі.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому виду й міри покарання, суд першої інстанції лише формально послався на врахування ступенню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого та, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням та призначив ОСОБА_8 правопорушення у виді обмеження волі строком 2 роки.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України передбачає альтернативне покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років.

Однак, призначаючи обвинуваченому більш суворий вид покарання - обмеження волі, суд першої інстанції не обґрунтував своє рішення у цій частині належним чином.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи будь-яких даних про негативну характеристику обвинуваченого не містять, як і не надано таких даних стороною обвинувачення, а також бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 проходить реабілітацію в Реабілітаційному центрі, що свідчить про те, що обвинувачений зробив для себе належні висновки та став на шлях виправлення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого виду основного покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, яке буде співрозмірним і відповідатиме у даному випадку меті покарання у розумінні ст. 50 КК України.

З урахуванням практики Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі №617/775/20(провадження №13-110кс21), така зміна вироку Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року ніяким чином не погіршить становище обвинуваченого.

З огляду на викладене, зважаючи на положення п. 1 ч. 1 ст. 408, 407 КПК України, вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання підлягає зміні, а відтак апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 22 квітня 2024 року змінити в частині покарання. Призначити ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді: ______________ ______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4