№ 207/78/25
№ 1-кс/207/55/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Кам`янське клопотання старшого слідчого СВ ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

10.01.2025 року, старший слідчий СВ ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 в якому просить накласти арешт на майно, а саме: 1. транспортний засіб марки АС, модель AC-U 39095 ВП6, тип легковий - загальний, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про право на реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » належить ОСОБА_5 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у багажному відділенні якого знаходяться фрагменти стовбурів дерев загальною кількістю 74 штуки, довжиною 120 см. кожний, діаметром: 12 фрагментів - d 15 см.; 7 фрагментів - d 16 см.; 2 фрагменти - d 4 см.; 1 фрагмент - d 33 см.; 14 фрагментів - d 14 см.; 5 фрагментів - d 19 см.; 7 фрагментів - d 12 см.; 3 фрагменти - 20 см.; 8 фрагментів - d 10 см.; 2 фрагменти - 18 см.; 5 фрагментів - d 9 см.; 1 фрагмент - d 24 см.; 3 фрагменти - d 17 см.; 4 фрагменти d 11 см.; 2. електропила ланцюгова помаранчево-білого кольору, фірми «STIHL» модель MSA 200.0 С, у якій відсутній ланцюг та акумулятор; 3. один ключ з написом «ГАЗ» з металевим кільцем та підвіскою; 4. свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » на ім`я ОСОБА_5 .

Свої вимоги слідчий мотивувала тим, що у СВ ВП №2 Кам`янського РУП перебуває кримінальне провадження за №0000022 від 09.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

У судове засідання слідчий СВ ВП №2 Кам`янського РУП не з`явився. Надала заяву про розгляд справи без її участі.

Враховуючи ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання, докази по даних матеріалах, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п.1, 2 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, дізнавача або прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 цього Кодексу

Згідно з ч.2, 3 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: - правову підставу для арешту майна; - можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); - можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); - розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); - розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; - наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до клопотання, 08.01.2025 року старшим слідчим СВ ВП №2 КРУП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовими доказами і вирішення питання про їх зберігання, а саме: 1. транспортний засіб марки АС, модель AC-U 39095 ВП6, тип легковий - загальний, зеленого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі свідоцтвом про право на реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » належить ОСОБА_5 , фактичним користувачем якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у багажному відділенні якого знаходяться фрагменти стовбурів дерев загальною кількістю 74 штуки, довжиною 120 см. кожний, діаметром: 12 фрагментів - d 15 см.; 7 фрагментів - d 16 см.; 2 фрагменти - d 4 см.; 1 фрагмент - d 33 см.; 14 фрагментів - d 14 см.; 5 фрагментів - d 19 см.; 7 фрагментів - d 12 см.; 3 фрагменти - 20 см.; 8 фрагментів - d 10 см.; 2 фрагменти - 18 см.; 5 фрагментів - d 9 см.; 1 фрагмент - d 24 см.; 3 фрагменти - d 17 см.; 4 фрагменти d 11 см.; 2. електропила ланцюгова помаранчево-білого кольору, фірми «STIHL» модель MSA 200.0 С, у якій відсутній ланцюг та акумулятор; 3. один ключ з написом «ГАЗ» з металевим кільцем та підвіскою; 4. свідоцтво про право на реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » на ім`я ОСОБА_5 .

Слідчим СВ ВП №2 КРУП не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч.2 ст.170 КПК України, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що майно, на яке просила накласти арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні за ч.1 ст.239 КК України та засобом вчинення даного злочину.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Cт.1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Правова кваліфікація даного злочину визначена ст. 246 ч.1 КК України незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Крім того, слідчим не доведено, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись майном призведе до збереження речового доказу, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, приведе до його знищення чи приховування.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також зважаючи, що сторона кримінального провадження, що звернулась із клопотанням про накладення арешту не довела необхідності арешту, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання по кримінальному провадженню №0000022 від 09.01.2025 року старшого слідчого СВ ВП №2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1