Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/176/25 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.185 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001655 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, Донецької області, ромської національності, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не маючий утриманців, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 07.06.2023 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.4 ст.185 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2023 і остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в закону силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з 13 червня 2024, з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 5300 (п`ять тисяч триста) гривень 96 копійок.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, поєднану з проникненням у житло за таких обставин.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212- IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-ІХ, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-ІХ, Указом від 1 травня 20-3 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-ІХ, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-ІХ), Указом Президента України № 49/2024 від 05.02.2024 року затверджений Законом України від 13.02.2024 № 3564-ІХ, Указом Президента України № 271/2024 від 06.05.2024 затверджений Законом України від 08.05.2024 № 3684-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Так, 12 червня 2024 року, близько 19.00 години, більш точного часу не встановлено, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , проходив по провулку 1-й Бережинський, що розташований в місті Кропивницький, де його увагу привернуло домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 . Розуміючи те, що у вказаному домоволодінні можуть бути предмети, які складають матеріальну цінність у ОСОБА_8 , виник умисел, який спрямований на проникнення до вказаного житлового будинку з метою подальшого викрадення майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, цілеспрямовано переслідуючи мету власної наживи, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені потерпілим або іншими сторонніми особами, ОСОБА_8 проник до приміщення вищевказаного будинку, де в подальшому таємно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro 6/64 GB Green» в корпусі зеленого кольору, вартістю 3137 гривень 50 копійок, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 3137 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно його підзахисного за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги показання обвинуваченого, який стверджує, що потерпілий сам дав йому свій мобільний телефон, щоб заложити його хлопцям і на виручені гроші купити спиртного.

Апелянт вважає, що в обвинуваченого відсутній умисел на вчинення крадіжки та відсутня суб`єктивна сторона складу злочину.

Також, суд першої інстанції не врахував пояснення потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких останній запросив його підзахисного до себе та чекав на його зустріч.

Безпосередньо свідок ОСОБА_9 не була свідком подій, які підтверджують обставини вказані в обвинувальному акті.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, вирок суду на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений

ОСОБА_8 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав в повному обсязі та вказав, що потерпілого знає близько одного року, вони разом часто вживали алкогольні напої вдома у потерпілого.

12.06.2024 прийшов до потерпілого додому та постукав у хвіртку, той йому відчинив. Вони пішли до флігеля, де вживали алкогольні напої.

Після того, як спиртне закінчилось потерпілий дав йому свій мобільний телефон, щоб заложити його хлопцям і на виручені гроші купити спиртного. Він взяв телефон потерпілого та пішов. По дорозі зайшов на заправку, оскільки його мобільний телефон сів і він вирішив його підзарядити.

Коли перебував на заправці, приїхала поліція, затримала його та вилучила телефон потерпілого.

Вказав, що матір потерпілого до них не заходила, конфліктів ані з потерпілим, ані з матір`ю не мав. Чому потерпілий написав на нього заяву він не знає.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що вони раніше дружили з обвинуваченим.

Він проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом з матір`ю, однак в окремих приміщеннях, у них з матір`ю загальний лише двір. Так,

12.06.2024 він перебував вдома, подзвонив ОСОБА_8 та запросив його до себе, однак той не приїхав і він заснув. Вказав, що телефон був поряд з ним.

Його розбудила мати та сказала, що бачила як ОСОБА_8 виходив з хвіртки їх домоволодіння, вона його хотіла наздогнати, однак той втік. Запитала де його мобільний телефон, однак ніде його не було.

Він подумав, що ОСОБА_8 міг його забрати, тому викликав працівників поліції.

Разом з працівниками поліції поїхав додому до ОСОБА_8 , однак його там не було.

Після чого, вони заїхали на заправку, де виявили ОСОБА_8 , у якого був його мобільний телефон в руках. Вказав, що претензій до ОСОБА_8 не має, просив суворо його не карати.

Свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції пояснила, що вона проживає разом з сином за однією адресою, однак вона в будинку, а син у флігелі, та мають у користуванні спільний двір.

12.06.2024 перед тим, як піти до магазина, вона заходила до сина та бачила, що він спав і біля нього лежав мобільний телефон. ОСОБА_8 поруч не було. Вона вийшла у двір, пройшла крізь хвіртку, зачинила її та направилась до магазину.

Коли хвилин через 10 повернулась, то побачила, що хвіртка у двір була відчинена, поряд стояв ОСОБА_8 , який вийшов з двору і швидко кудись направився.

Вона забігла до сина у флігель, де виявила, що телефон сина зник.

Вона розбудила сина та запитала, де його мобільний телефон. Вони викликали працівників поліції. Пізніше телефон повернули сину.

Вказала, що її син та ОСОБА_8 товаришували.

Крім даних показань обвинуваченого, свідків та потерпілих, вина ОСОБА_12 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 12.06.2024 з фото таблицею до нього, згідно якого слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області оглянуто домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 . В ході огляду виявлено та вилучено сліди рук на семи липких стрічках, які поміщено до спецпакету №WAR0117372 (а.с.11-22);

- протоколом особистого обшуку затриманого чи взятого під варту та догляду речей, що знаходяться при ньому від 13.06.2024, згідно якого, в присутності понятих, було обшукано затриманого ОСОБА_8 . Під час особистого обшуку виявлено та вилучено у нього мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro 6/64 GB Green» Imei1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 в чохлі чорного кольору (а.с. 28);

- протоколом огляду предмету від 13.06.2024, з фототаблицею до нього, в ході якого слідчим ВРЗЗКС СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області оглянуто мобільний телефон марки марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro 6/64 GB Green» Imei1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 (а.с. 33-35);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.06.2024, згідно якого, в присутності понятих, серед чотирьох осіб, свідок ОСОБА_9 впізнала чоловіка під номером 4, якою є ОСОБА_8 , який 12.06.2024 здійснив крадіжку мобільного телефону із приміщення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 39-43);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 24.06.2024, з додатком до нього, в ході якого слідчим СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області пред`явлено для впізнання чотири мобільних телефони, серед яких потерпілий ОСОБА_13 впізнав під №1свій мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro», вказавши, що на ньому дещо пошкоджена задня камера, є потертості (а.с. 50-53);

- висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/112-24/8132-ТВ від 18.06.2024, згідно якого ринкова вартість цін станом на 12.06.2024 представленого на експертизу мобільного телефону марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro» в корпусі зеленого кольору, у гарному технічно справному та придатному для подальшого використання стані, придбаного бувшим у використанні у 2021 році складає 3137,50 гривень (а.с. 58-67);

- протоколом огляду предмету від 24.06.2024, з додатком до нього, згідно якого оглянуто диск формату DVD-R, сірого кольору, на якому міститься запис «Чуіщев». На диску міститься відеозапис з нагрудних відеореєстраторів наряду УПП в Кіровоградській області, які здійснювали виїзд за адресою: м. Кропивницький, вул. Преображенська, територія АЗС «ОККО» та затримання ОСОБА_8 (а.с. 85-86);

Колегія суддів проаналізувавши докази в їх сукупності вважає, що суд першої інстанції безпосередньо дослідивши зібрані під час досудового розслідування докази сторони обвинувачення та сторони захисту у їх сукупності щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, не дав їм належної правової оцінки, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та дійшов до висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи.

Частиною 3 статті 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку викладається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Кваліфікація дій обвинуваченого повинна відповідати встановленим фактичним обставинам провадження.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Відповідно до п.9 Постанови ПВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Зокрема, висновок суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України не повною мірою узгоджується із установленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, визнаними ним доведеними.

При розгляді справи в апеляційній інстанції колегія суддів вважає , що нак підставі ч. 2 ст. 404 КПК України необхідно виключити кваліфікуючу ознаку «поєднаної з проникненням у житло» з наступних підстав.

Для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме вчинення крадіжки «поєднаної з проникненням у житло» важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу крадіжки характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні крадіжки, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. Проте не можна кваліфікувати як такі, що вчинені з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, дії особи, яка потрапила до житла, іншого приміщення чи сховища без умислу заволодіти чужим майном, однак заволоділа ним в подальшому.

Як правильно зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню:

1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища);

2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа.

Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати:

1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти;

2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 18.04.2018 року у справі №569/1111/16-к.

Судом першої інстанції у оскаржуваній справі встановлено наступні фактичні обставини справи, ОСОБА_8 проник до приміщення домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , де в подальшому таємно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro 6/64 GB Green» в корпусі зеленого кольору, вартістю 3137 гривень 50 копійок, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_10 .

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини та враховуючи, що потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції надав пояснення згідно яких вказав, що 12.06.2024 він перебував вдома, подзвонив ОСОБА_8 та запросив його до себе, колегія суддів приходить до висновку, що в діях ОСОБА_8 відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у житло, а тому дана ознака підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції.

Колегія суддів, також враховує поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , якого потерпілий ОСОБА_10 запросив до свого житла. Тобто, ОСОБА_8 на законних підставах перебував у домоволодінні потерпілого. В подальшому вже знаходячись у будинку домоволодіння потерпілого у обвинуваченого виник умисел на викрадення майна потерпілого.

Таким чином, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд виходить за межі обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, а саме: виключивши кваліфікуючу ознаку «проникнення у житло» оскільки це покращує становище обвинуваченого ОСОБА_8 .

Таким чином, умисні дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Апеляційним судом достовірно встановлено, що:

12 червня 2024 року, близько 19:00 години, більш точного часу не встановлено, тобто в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 , 17 знаходився в домоволодінні, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке на праві власності належить ОСОБА_9 , куди був запрошений на прохання співвласника майна потерпілого ОСОБА_10 ..

Перебуваючи у вказаному домоволодінні, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_10 спить у ОСОБА_8 виник умисел, який спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, цілеспрямовано переслідуючи мету власної наживи, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає та його злочинні дії не будуть помічені потерпілим або іншими сторонніми особами, ОСОБА_8 таємно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон марки «Хіаоmi Redmi 8 Pro 6/64 GB Green» в корпусі зеленого кольору, вартістю 3137 гривень 50 копійок, який на праві власності належить потерпілому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_11 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 3137 гривень 50 копійок.

Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_11 слід кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану.

Що стосується доводів захисника про відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, необхідно зазначити наступне.

Так доводи сторони захисту про відсутність складу кримінального правопорушення зводяться до показань обвинуваченого ОСОБА_11 , відповідно до яких потерпілий

ОСОБА_10 дав йому свій мобільний телефон, щоб заложити його хлопцям і на виручені гроші купити спиртного.

Однак ,вказані доводи колегією суддів не можуть бути враховані, оскільки не підтверджені жодними доказами та спростовуються безпосередньо показаннями потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 .

А тому, колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про відсутність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, як такі, що не підтвердженні відповідними доказами та надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку, що істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку або перешкоджали чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, не встановлено. Також, не встановленого упередженого ставлення суду до обвинуваченого ОСОБА_11 під час розгляду справи.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що процесуальні права обвинуваченого та їх реалізація в ході судового розгляду справи були забезпечені та дотримані, і їх істотних порушень, не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винуватого, який за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, не має утриманців, не працює, раніше судимий, злочин вчинив в період іспитового строку.

Згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня КОР» Психоневрологічне диспансерне відділення ОСОБА_14 у лікаря нарколога на обліку не значиться.

Згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» №11469/111-24 від 13.06.2024 ОСОБА_8 двічі (2006 р., 2008 р) знаходився на стаціонарному обстеженні за направленням військкомату з приводу розладу особистості, а в 2011 році перебував на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні з приводу психічних розладів та розладів поведінки внаслідок вживання алкоголю.

Згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 19.06.2024 ОСОБА_8 неодноразово знаходився на лікуванні в умовах наркологічного диспансеру, востаннє з 11.11.2022 по 12.11.2022 з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю.

Враховано відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

А тому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції визначеної ч.4 ст.185 КК України.

Беручи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 в період звільнення від відбуття призначеного покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2023 вчинив нове кримінальне правопорушення, суд першої інстанції правильно застосував положення ч.1 ст.71 КК України призначивши ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків і до призначеного покарання за даним вироком частково приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.06.2023.

Таке рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційних скарг під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення..

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України, - змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого.

Виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку «проникнення у житло».

В решті вирок суду першої інстанції, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4