Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5421/23
Провадження №: 1-кп/332/122/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді: ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Заводського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 від 10.04.2023, у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений зауважив, що у сторони обвинувачення відсутні докази вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Захисник просила замінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт за місцем його проживання. Зазначила, що ризики на які посилається прокурор є надуманими на необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Положеннями ст. 199 КПК України визначений порядок продовження строку тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 територіальну підсудність судових справ Гуляйпільського районного суду Запорізької області змінено на Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2024 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , по 06.01.2025 року (включно).

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні прокурор належним чином мотивував своє клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Так, обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які законодавцем віднесені до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, а санкція ч. 4 статті 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років.

Очікуване покарання, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Крім того, обвинувачений, який вважається раніше не судимим в силу ст 89 КК України, непрацевлаштований, не має постійного джерела доходу, що з урахуванням тяжкості можливого покарання, вказує на те, що обвинувачений може вжити заходів, щоб уникнути відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення, відповідно наявні ризики, передбачені п. 1 та п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, втратив свою актуальність, адже у справі досліджені усі докази, допитані свідки та потерпіла.

Суд не погоджується із доводами сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу на домашній арешт, з підстави того, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України виправдовують тримання обвинуваченого під вартою та не дозволяють застосувати до обвинуваченого альтернативні види запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Посилання обвинуваченого на той факт, що прокурором не надано жодного доказу на підтвердження його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, слідчий суддя (суд) на етапі обрання запобіжного заходу не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя (суд) на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Питання обґрунтованої підозри вирішувалося під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під варти, а як зазначалося раніше, під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається лише питання наявності ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, хоча й обмежує права та свободи останнього, однак відповідає характеру суспільного інтересу, підставам та меті його застосування, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Наявність лише постійного місця проживання з урахуванням фактичних обставин, характеру, тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень та встановлених ст. 177 КПК України ризиків, які продовжують існувати, недостатньо для доведення як відсутності ризиків, так і того, що ОСОБА_4 виконуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки за умови застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд також приймає до уваги запровадження в Україні військового стану, а також той факт, що на території, де проживав обвинувачений, на даний час ведуться активні бойові дії, що унеможливлює здійснення контролю за виконанням зобов`язань обвинуваченого.

З урахуванням наведеного суд вважає, що підстав для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено, тому клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосування насильства, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави судом не визначається.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 331, 372, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто по 17 лютого 2025 року, включно.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1