Номер провадження: 11-сс/813/1915/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000507 від 26.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2025 року, без визначення розміру застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого або альтернативного запобіжного заходу.

Крім того зазначає, що підозрюваний є неповнолітній.

Позиції учасників апеляційного розгляду

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника і просив оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113 КК України, є обґрунтованою.

Так, відповідно до клопотання слідчого 21 листопада 2024 року громадянин України ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 заробити грошові кошти шляхом вчинення підпалу релейної шафи. Із вказаною метою ОСОБА_8 надав для контакту ОСОБА_10 акаунт представника розвідувального органу держави-агресора Російської Федерації із іменем зареєстрованим в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» « ОСОБА_11 ».

Далі, ОСОБА_10 , використовуючи мобільний телефон марки «Real те» голубого кольору будучи зареєстрованим в месенджері (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» з допомогою вказаного месенджеру звернувся до невстановленого за анкетними даними представника розвідувального органу держави-агресора Російської Федерації, який в месенджері «Telegram» використовує ім`я « ОСОБА_11 » з метою отримання «роботи».

Далі, вищевказаний представник розвідувального органу держави-агресора Російської Федерації надав вказівки і повідомив, що за грошову винагороду, з метою ослаблення держави України на території м. Одеси і Одеської області потрібно здійснювати підпали батарейних та релейних шаф, сигнальних установок та інших засобів управління рухомим складом Одеської залізниці, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення.

На вказану пропозицію цього невстановленого за анкетними даними представника розвідувального органу держави-агресора Російської Федерації ОСОБА_10 , керуючись корисливим мотивом, погодився, чим вступив із останнім у злочинну змову, спрямовану на вчинення диверсій.

З метою вчинення диверсії ОСОБА_10 , на виконання спільної злочинної мети та умислу, обрав об`єктом протиправних дій - релейну шафу на залізничній станції «Одеса-Східна» (1296 км, пікет 10) регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця», яка розташована за географічними координатами 46.588065, 30.778835 та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 15 год. 30 хв. 22.11.2024, і місці, завчасно вступивши у злочинну змову із ОСОБА_8 , направлену на підпал вказаної релейної шафи на залізничній станції «Одеса-Східна» (1296 км, пікет 10) регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця», яка має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Після цього, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб, підшукав засоби та знаряддя для вчинення цієї диверсії, взявши у свого знайомого 5-ти літрову каністру, придбавши 22.11.2024 на автозаправці «WOG», яка розташована по вул. Заболотного в м. Одесі близько 2-х літрів бензину, який залив у вказану каністру.

В подальшому, 22.11.2024, близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_10 , діючи умисно та обізнано, керуючись корисливим мотивом, виконуючи завдання невстановленого за анкетними даними представника розвідувального органу держави-агресора Російської Федерації, знаючи про розпочату з 2014 року збройну агресію Російської Федерації проти України, яка з 24.02.2022 набула характеру широкомасштабного військового вторгнення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання шкідливих, невідворотних наслідків у вигляді загрози національній безпеці в економічній і воєнній сферах, а також державній власності, переслідуючи мету ослаблення держави в умовах воєнного стану, пішки прийшов до розташування релейної шафи залізничної станції «Одеса-Східна» (1296 км, пікет 10) регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця», яка розташована за географічними координатами 46.588065, 30.778835, де вчинив дії, спрямовані на зруйнування та пошкодження об`єктів, що мають важливе народногосподарське та оборонне значення, здійснивши підпал релейної шафи на залізничній станції «Одеса-Східна» (1296 км, пікет 10) регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця», що є магістральною залізницею Одеського залізничного вузла та відноситься до об`єкту критичної інфраструктури стратегічного призначення.

Для підпалу ОСОБА_10 з використанням каністри та бензину облив релейну шафу, за допомогою сірників підпалив його, після чого зовнішнє покриття релейної шафи спалахнуло та почало горіти. Для звітування виконаного завдання, ОСОБА_10 за допомогою відеокамери власного мобільного телефону марки «Real ті» зафіксував відео зйомкою свої, протиправні дії (підпал), для підтвердження факту підпалу, в тому числі для розповсюдження в мережі Інтернет, після чого, використовуючи месенджер (сервісі для обміну голосовими, текстовими повідомленнями і медіафайлами) «Telegram» надіслав цей відеозапис для звіту про вчинену диверсію невстановленому за анкетними даними представнику розвідувального органу Російської Федерації від якого мав це злочинне завдання. В той же час, співробітники «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця», вищевказаний підпал помітили і загасили пожежу, чим не дали можливість ОСОБА_10 довести свій злочинний умисел до кінця.

22.11.2024, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, на крипто гаманець останнього, за підпал вищевказаної релейної шафи ОСОБА_10 , отримали 250 доларів США, які в подальшому ОСОБА_8 перерахував на власну банківську карту А банк № НОМЕР_1 та розділили зняті з допомогою банкомату грошові кошти із яких 200 доларів США отримав ОСОБА_10 , а 50 доларів США ОСОБА_8 .

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Оскільки в апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_8 , апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що пред`явлена підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113 КК України, за кваліфікуючими ознаками: закінчений замах на вчинення з метою ослаблення держави підпалів, спрямованих на зруйнування та пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на те що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину та у випадку його засудження, йому може загрожувати покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна.

З огляду на суворість імовірного покарання, у випадку встановлення вини підозрюваного ОСОБА_8 , він може вжити заходів до переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також з п. 36 рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Москаленко проти України». Крім того, ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Крім того, підозрюваний є особою, завербованою представниками спецслужб Російської Федерації та виконував за грошову винагороду їх завдання та які в свою чергу на даний час можуть вчинити дії, направлені на його викрадення, вивезення за межі України, переміщення, приховування тощо, а також, що підозрюваний, знаючи про те, що на даний час частина території України знаходиться під тимчасовою окупацією країни-агресора та не знаходиться під контролем правоохоронних органів України, що унеможливить його розшук, створює ризик переховування від органу досудового розслідування останнього на цих територіях, а також тим, що він проживає на території м. Одеса, яке розташоване в прикордонному районі, що надає можливість перетнути державний кордон України з огляду на те, що він є неповнолітньою особою, яка не перебуває на військовому обліку.

Ризик незаконного впливу на свідків у певному кримінальному провадженні обумовлюється тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили. Тобто ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

З огляду на те, що в ході проведення слідчих дій залучено понятих, встановлюються свідки та підозрюваному надаються копії відповідних процесуальних документів із зазначенням їх анкетних даних, останній може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявним ризик незаконного впливу підозрюваного на таких осіб.

Крім того, як обґрунтовано зазначає слідчий суддя, існує також ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 є лише складовою частиною добре налагодженої злочинної мережі негласного апарату російських спецслужб та перебуваючи на свободі може перешкоджати органу досудового розслідування встановлювати інших можливих співучасників.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, що може зашкодити виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків та що підтверджується матеріалами, які додані до даного клопотання. Крім цього він може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Як обґрунтовано зазначає слідчий суддя, на даний час не встановлено можливих свідків, вказаного кримінального правопорушення, досудове розслідування відносно ОСОБА_8 лише розпочато та проводиться збір доказової бази, у зв`язку з чим він має виконувати процесуальні обов`язки, які мають забезпечити об`єктивне та всебічне досудове розслідування в найкоротші строки.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що підозрюваний є неповнолітнім, має постійне місце проживання, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобіганню встановлених ризиків у разі застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Твердження захисника ОСОБА_7 про неврахування судом того, що підозрюваний є неповнолітнім, та до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосовано лише за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених КПК України, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених КПК України.

Тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України.

Також, у своїй апеляційній скарзі захисник вказував на негативний стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 .

В свою чергу апеляційний суд зазначає про те, що захисником не надано доказів того, що ОСОБА_8 було відмовлено у наданні медичної допомоги, або така допомога, якої він потребує в умовах лікувального закладу вказаного типу не може бути наданою, не надано будь-якої медичної документації щодо критичного стану здоров`я підозрюваного, який би виключав можливість утримання особи під вартою в умовах слідчого ізолятора.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-2, 258 258-5, 260, 261, 437 - 442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини 1 ст. 176 КПК України - тримання під вартою.

З огляду на викладене, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу апеляційний суд вважає непереконливими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 4 статті 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Разом з тим, відповідно до приписів ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177-178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113КК України, він є особою, завербованою представниками спецслужб Російської Федерації та виконував за грошову винагороду їх завдання під час діючого в Україні воєнного стану, враховуючи фактичні обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, що можуть свідчити про підрив незалежності, суверенітету України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 ..

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199 309, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 року, якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000507 від 26.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 113 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.01.2025 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4