Справа№ 953/1304/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № №0000012 від 03.01.2025, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України, українця, уродженця м. Харкова, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні неповнолітніх та осіб похилого віку не маючого, інвалідності не має та не є військовослужбовцем, раніше засудженого 11.06.2024 вироком Київського районного суду м. Харкова з призначенням покарання у виді 60 годин громадських робіт, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в:

11.06.2024 ОСОБА_3 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, до покарання у виді громадських робіт строком на 60 годин. 23.12.2024 ОСОБА_3 прибув до Київського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, де був письмово ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання у виді громадських робіт та попереджений про кримінальну відповідальність, відповідно до ч. 2 ст. 389 КК України, про що останній надав підписку.

Також ОСОБА_3 під особистий підпис видано направлення до Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою м. Харків, вул. Алчевських, 49, для відбування безоплатних громадських робіт, відповідно до якого він повинен приступити до відбування покарання з 24.12.2024.

Однак, ОСОБА_3 будучи працездатним, маючи змогу працювати та відбувати призначене Київським районним судом м. Харкова покарання умисно, ігноруючи вирок суду, з метою ухилення від відбування громадських робіт, без поважних причин, ігноруючи обов`язки пов`язані із відбуттям призначеного покарання, згідно табелю виходу на роботу з 24.12.2024 року по 30.12.2024 року (не вийшов на відпрацювання покарання: 24.12.2024 року, 25.12.2024 року, 26.12.2024 року, 27.12.2024 року, 28.12.2024 року, 30.12.2024 року), з 31.12.2024 року по 09.01.2025 року (не вийшов на відпрацювання покарання: 31.12.2024 року, 01.01.2025 року, 02.01.2025 року, 03.01.2025 року, 04.01.2025 року, 06.01.2025 року, 07.01.2025 року, 08.01.2025 року, 09.01.2025 року), до Харківського районного управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області не з`явився, чим ухилився від їх відбування.

Такі дії, ОСОБА_3 набули тривалого системного характеру і полягають у невиконанні обов`язку (бездіяльність), щодо відбування покарання у виді 60 (шістдесят) годин громадських робіт та відповідно до ст. 40 КВК України є ухиленням від виконання покарання, оскільки більше двох прогулів без поважних причин протягом місяця є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Отже, з 24.12.2024 по 09.01.2025 під час перебування на обліку у Київському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації » в Харківській області ОСОБА_3 без поважних причин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення, будучи попередженим про наслідки не відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт, систематично не виходив на відпрацювання громадських робіт, допустив прогули та фактично не відпрацював 60 годин.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Згідно заяви обвинуваченого щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника, обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

ОСОБА_3 надав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно ч. 4. ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Таким чином, дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що провина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого кримінального проступку за ч.2 ст. 389 КК України повністю доведена.

При призначенні покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий, 11.06.2024 вироком Київського районного суду м. Харкова з призначенням покарання у виді 60 годин громадських робіт, не відбув 60 годин громадських робіт, з середньою освітою, не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні малолітніх осіб та осіб похилого віку, зареєстрований та проживає в м. Харкові, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність таких, що пом*якшують покарання, вважає, що виправлення обвинуваченого можливо при призначенні йому покарання за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді обмеження волі. Перешкод для призначення даного виду покарання судом не встановлено і не зазначено про такі обмеження у представлених матеріалах.

Також, суд застосовує вимоги ст.ст. 71,72 КК України, оскільки обвинувачений не відбув покарання, призначене йому 11.06.2024 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді 60 годин громадських годин в повному обсязі.

І тільки таке покарання у вигляді обмеження волі, з врахуванням особливостей та обставин вчинення обвинуваченим, суспільної небезпеки вчиненого, особи обвинуваченого, який не зробив для себе відповідних висновків, не працює, тобто не має законних джерел заробітку, не має сім*ї та дітей, тобто тісних соціальних зв*язків, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 в умовах контролю за його поведінкою та для виконання призначеного судом покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Підстав для застосування до ОСОБА_3 вимог ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, враховуючи особу обвинуваченого, суспільну небезпечність вчиненого, вчинення злочинів в період воєнного часу, та наявністю невідбутого покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова.

Витрат по справі немає, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 302, 373, 374, 381-382 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 389 КК України - у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі вимог ст.ст. 71,72 КК України, з врахуванням того, що ОСОБА_3 не відбув в повному обсязі покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2024 року у вигляді 60 годин громадських робіт, суд, до призначеного покарання приєднує частково невідбуту частину покарання у вигляді 56 годин громадських робіт (із розрахунку 8 годин громадських робіт за 1 день обмеження волі), за сукупністю вироків, та остаточно призначає покарання у вигляді 1 року 7 днів обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня фактичного виконання вироку суду.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1