Справа № 382/1459/23
Провадження № 1-кп/382/27/25
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2025 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000094 від 10 червня 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

угода укладена між обвинуваченим та потерпілим про примирення від 04 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст.121 КК України.

04 січня 2025 року між потерпілим та обвинуваченим була укладена угода про примирення згідно вимог ст. 471 КПК України.

Згідно даної угоди потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, а також покарання, яке повинний понести у вигляді штрафу із застосуванням ст.69 КК України, оскільки обвинувачений вину визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілим з власої ініціативи, змінив внутрішнє ставлення до вчиненого, добровільно відшкодував шкоду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Під час підготовчого судового засідання потерпілий ОСОБА_4 підтримав угоду про примирення з обвинуваченим, просить суд її затвердити, оскільки обвинувачений під час досудового розслідування відшкодував йому вартість лікування та щодо втрати прецездатності, не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, вони примирились, угоду укладено добровільно. Він розуміє наслідки затвердження угоди щодо обмеження його права на оскарження вироку, позбавлення права вимагати в подальшому притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення.

Захисник підтримав дану угоду, зазначивши про можливості застосування ст.69 КК України згідно встановленої практики, обвинувачений вину визнає, відшкодовано шкоду під час досудового розслідування.

Обвинувачений вину визнав, розкаявся та зазначив, що розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Прокурор в підготовчому засіданні заперечував щодо застосування ст.69 КК України щодо визначення міри покарання обвинуваченому у даній угоді про примирення між потерпілим та обвинуваченим, з врахування того, що під час досудового розслідування обвинувачений скористався вимогами ст.63 Конституції України, та не було встановлення визнання вини обвинуваченим, як і активне сприяння розкриттю злочину з огляду на відмову обвинуваченого згідно реєстру матеріалів кримінального провадження від проведення слідчого експерименту за його участі. Було встановленого обтяжуючу обставину вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, з огляду на те, що на час вчинення даного кримінального правопорушення діяв воєнний стан.

Потерпілий та сторона захисту просили у підготовчому засіданні затвердити дану угоду.

Заслухавши думку потерпілого, обвинуваченого, його захисника, прокурора, перевіривши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів кримінального провадження, зміст угоди про примирення, суд дійшов наступного висновку.

Загальний порядок судового провадження на підставі угоди визначений ст.474 КПК України, відповідно до якої якщо угоду досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

На підставі вимог ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, а саме у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст.121 КК України.

Санкція ч. 1 ст.122 КК України передбачає за вчинення вказаного кримінального правопорушення покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином, сторони узгодили обвинуваченому більш м`яке основне покарання, ніж передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України, а суд не вбачає підстав для застосування у даному випадку положень ст.69 КК України, оскільки, це не відповідає вимогам ст.69, 69-1, 66 КК України та суперечить загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України.

Так, статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків визначених цим Кодексом, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Хоча у виключних випадках кримінальний закон і передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК України, проте лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Це можливо, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК України, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Так під час підготовчого засідання обвинувачений повідомив, що визнає вину та розкаюється.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлювався про те, що щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження ( до прикладу, постанова ВС від 9 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Як було встановлено в підготовчому судовому засіданні з повідомлення прокурором, що під час досудового розслідування, не було встановлено визнання вини та щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину з огляду на факт користування обвинуваченим ст.63 Конституції України та відмови від проведення з ним слідчого експерименту.

Наведені обставини не можуть свідчити про його щире каяття, чи активне сприяння розкриттю злочину.

За таких обставин, суд відмовляє у затвердженні поданої угоди про примирення між обвинуваченим і потерпілим від 04 січня 2025 року на підставі вимог п.п.1, 2 ст. 474 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 468, 469, 474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про примирення від 04 січня 2025 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 від 10 червня 2023 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Продовжити судове провадження у загальному порядку.

Суддя ОСОБА_1