КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора Луганської обласної прокуратури ОСОБА_5 з доповненнями та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.11.2024 відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру, у межах строку досудового розслідування, до 13.01.2025.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/53987/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7612/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначено в межах строку досудового розслідування, до 13.01.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Луганської обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

13.12.2024 від прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_15 , надійшли доповнення до апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 , в яких він зазначав, що слідчим суддею безпідставно не враховано доводи прокурора щодо високого рівня імовірності існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не взято до уваги твердження про те, що сукупність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Після обрання 16.11.2024 слідчим суддею запобіжного заходу, 04.12.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Враховуючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, суспільний резонанс вказаного злочину, особливо в період військового стану, існує ризик, що ця обставина може спонукати підозрюваного залишити своє місце проживання та з метою уникнення відповідальності, переховуватися від органів досудового розслідування та суд.

Крім того, існують додаткові ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які можуть свідчити про те, що такий запобіжний захід, як домашній арешт, є не достатнім та не забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

Слідчим суддею не наведено обґрунтування, яким чином застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе унеможливити встановлені ним ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного.

Крім того, слідчим суддею не враховано той факт, що оголошення про проведення збору коштів для потреб ЗСУ, яке містить банківські реквізити підозрюваного, за допомогою яких ОСОБА_6 заволодів коштами потерпілих - досі актуальне, що свідчить про те, що перебуваючи під домашнім арештом та маючи доступ до своїх соціальних мереж, підозрюваний зможе продовжити злочинну діяльність.

У доповненнях до апеляційної скарги, поданих 24.12.2024, прокурор зазначав, що застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу в певний час доби не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, про що свідчить та обставина, що ОСОБА_6 не прибув за викликом у судове засідання до Київського апеляційного суду на 16.12.2024, унаслідок чого ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2024 на нього було накладено грошове стягнення.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що клопотання слідчого не містить будь-якого обґрунтування висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Твердження органу досудового розслідування про її існування є надуманими, необґрунтованими та сумнівними за змістом.

Також, клопотання не містить будь-якого обґрунтування висновку про наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не вказано жодного конкретного доказу на підтвердження їх існування.

У межах вказаного апеляційного провадження ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2024 було накладено на підозрюваного ОСОБА_6 грошове стягнення у виді 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6056 гривень, за невиконання ним процесуальних обов`язків, а також ухвалено здійснити привід підозрюваного у судове засідання на 25.12.2024 на 14 год. 00 хв. до приміщення Київського апеляційного суду.

25.12.2024 від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшло клопотання про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 16.12.2024 про накладення грошового стягнення на підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями сторони обвинувачення, вислухавши думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту з наведених у ній підстав, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями прокурора, а також одночасно просили скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 16.12.2024 про накладення грошового стягнення на підозрюваного, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що подані прокурором та захисником апеляційні скарги з доповненнями, а також клопотання захисника про скасування грошового стягнення задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001793 від 26.09.2023 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

15.11.2024 у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за 3 ст. 190 КК України (у редакції до 13.07.2023р).

Згідно даних протоколу затримання від 16.11.2024, цього ж дня о 03 год. 06 хв. затримано ОСОБА_6 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

16.11.2024 старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням застави у розмірі 805 200 грн.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.11.2024 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 21:00 год. до 07:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного та воєнного характеру, у межах строку досудового розслідування, до 13.01.2025.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначено в межах строку досудового розслідування, до 13.01.2025 включно.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу - у виді домашнього арешту в нічний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами.

Крім того, слідчий суддя врахував доводи слідчого про існування зазначених у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та/або суду; знищення приховання або спотворення речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілих; можливість перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим, слідчий суддя, врахувавши дані про проходження підозрюваним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого сержанта, та відомості про особу підозрюваного, у тому числі про стан його здоров`я, дійшов висновку щодо відсутності у клопотанні слідчого переконливих доводів про існування такого ступеню вірогідності вищевказаних ризиків, запобігти яким здатен був би лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З урахуванням наведених обставин, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, про неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме у виді домашнього арешту в нічний час доби.

Разом з тим, колегія суддів не убачає підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі, про що порушено питання в апеляційній скарзі сторони захисту, оскільки, на переконання колегії суддів, встановлені обставини у кримінальному провадженні свідчать про наявність обгрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення даного кримінального провадження у виді запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Викладені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому злочину.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Перевіривши доводи прокурора в апеляційній скарзі з доповненнями, колегія суддів також вважає їх такими, що не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, посилання апелянта на те, що після застосування 16.11.2024 слідчим суддею запобіжного заходу, 04.12.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та на переконання апелянта, ця обставина може спонукати підозрюваного залишити своє місце проживання та з метою уникнення відповідальності, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не впливає на правильність висновків суду, оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі з доповненнями стосовно наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину, та підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не убачає.

Інші доводи апеляційних скарг з доповненнями прокурора та захисника підозрюваного висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційних скарг.

Крім того, розглянувши під час апеляційного розгляду доводи поданого захисником підозрюваного клопотання про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 16.12.2024 про накладення грошового стягнення на підозрюваногоу порядку ст. 147 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що вказане клопотання підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до положень абзацу 3 ч. 1 ст. 139 КПК України, якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний, не з`явився без поважних причин на виклик суду та не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Згідно ст. 144 КПК України, грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків.

Грошове стягнення накладається: під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням слідчого, прокурора чи за власною ініціативою, а під час судового провадження - ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

За правилами ч.ч. 1-3 ст. 147 КПК України, особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається слідчому судді, суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Слідчий суддя, суд, визнавши доводи особи обґрунтованими, може самостійно скасувати ухвалу про накладення грошового стягнення, а в іншому випадку - призначає судове засідання для розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення. Особа, яка подала клопотання, а також слідчий, прокурор, за клопотанням якого було накладено грошове стягнення, повідомляються про місце та час розгляду клопотання, проте їх неприбуття не перешкоджає такому розгляду.

Слідчий суддя, суд скасовує ухвалу про накладення на особу грошового стягнення за результатами його розгляду в судовому засіданні, якщо буде встановлено, що стягнення накладено безпідставно, а в іншому випадку - відмовляє у задоволенні клопотання.

Обгрунтовуючи дане клопотання, захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 зазначив, що матеріали справи не містять підтвердження про повідомлення захисника про дату, час та місце судового засідання, а також направлення підозрюваному листа із викликом у судове засідання на 16.12.2024, та вказаний лист ОСОБА_6 не отримував, а відтак накладення грошового стягнення є помилковим.

Як убачається із матеріалів судового провадження, після надходження апеляційних скарг прокурора та захисника на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16.11.2024, підозрюваний ОСОБА_6 , на якого покладено обов`язок прибувати до суду за першою вимогою, у судове засідання по розгляду вищевказаних апеляційних скарг, призначене на 16.12.2024, не прибув, про місце, дату та час апеляційного розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення на його адресу судової повістки від 28.11.2024 за адресою місця його проживання та відбування домашнього арешту. Про причини неявки підозрюваний не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання до суду не подавав.

За таких обставин, ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2024 накладено на підозрюваного ОСОБА_6 грошове стягнення у виді 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6056 гривень, за невиконання ним процесуальних обов`язків.

Викладені у клопотанні захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 доводи про те, що він не був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, спростовуються даними матеріалів судового провадження, які містять відповідні відомості про направлення 28.11.2024 поштою на адресу підозрюваного судової повістки із штрихкодовим ідентифікатором Укрпошти 894, із викликом у судове засідання, призначене на 16.12.2024 (том 1, а.с. 216-217). Станом на день направлення відповідної повістки підозрюваному, до моменту надходження до Київського апеляційного суду 04.12.2024 матеріалів судового провадження відповідно до положень ст. 422 КПК України, наявні у суду апеляційної інстанції матеріали справи не містили інших засобів зв`язку із підозрюваним.

Крім того, про судове засідання, призначене на 16.12.2024, було повідомлено захисника ОСОБА_8 , яким було подано апеляційну скаргу в інтересах підозрюваного, шляхом направлення на вказану ним в апеляційній скарзі адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідного повідомлення, про що свідчить наявний у справі звіт про направлення вихідної кореспонденції від 25.11.2024(том 1, а.с. 214-215). Згідно даних системи Автоматизованої системи електронного документообігу "Апеляція", вказане повідомлення доставлено адресату 26.11.2024 о 08 год. 36 хв.

З урахуванням наведених обставин, на переконання колегії суддів, викладені у клопотанні захисника ОСОБА_8 доводи не є достатньою підставою для скасування ухвали про накладення грошового стягнення на підозрюваного.

Інших обставин, які б свідчили про безпідставність накладеного судом на підозрюваного грошового стягнення, колегією суддів під час розгляду клопотання не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційних скарг, та скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, а також відсутність підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування ухвали про накладення на підозрюваного ОСОБА_6 грошового стягнення.

Керуючись ст. ст. 139, 144, 147, 176-178, 181, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Луганської обласної прокуратури ОСОБА_5 з доповненнями та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2024 року - без змін.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про скасування ухвали Київського апеляційного суду від 16 грудня 2024 року про накладення на ОСОБА_6 грошового стягнення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3