Справа № 539/1597/25
Провадження № 1-кс/539/220/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року місто Лубни

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Пилипчук М. М., за участю секретаря судового засідання Крайсвітньої Н. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Лубнах Полтавської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Пилипчука М. М. надійшла скарга від ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі Лубенський РВП ГУНП в Полтавській області), що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 27 березня 2025 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що ОСОБА_1 , як цивільною дружиною ОСОБА_2 , 27 березня 2025 року подано до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 146, частиною п`ятою статті 426-1 Кримінального кодексу України (далі КК України), що підтверджується реєстрацією, штрих-кодом № М-3124 від 27 березня 2025 року на самій заяві про вчинення кримінального правопорушення та копією талона-повідомлення єдиного обліку від 31 березня 2025 року № 5033 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.

ОСОБА_1 вказувала, що люди у військовій формі, які представилися працівниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки, разом із працвіником поліції 27 березня 2025 року на вулиці із застосуванням психічного впливу затримали ОСОБА_2 . Вказані особи вимагали у ОСОБА_2 документи, проте власні документи не пред`явили. У подальшому ОСОБА_1 доставили до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Протокол затримання не складався. Вважала, що ОСОБА_1 був безпідставно затриманий, позбавлений волі та примусово доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де утримувався до вечора 27 березня 2025 року. Зазначила, що наразі ОСОБА_2 знаходиться у Чернігівській області у навчальному центрі, де на нього постійно вчиняються психологічний тиск та залякування, з умовою проходити якійсь медичні обстеження без документів та психологічні тести. 31 березня 2025 року ОСОБА_1 відвідала Лубенський РВП ГУНП в Полтавській області, щоб з`ясувати, чи внесені відомості до ЄРДР та чи проводяться слідчі дії щодо її звернення. Проте, не зважаючи на викладене, з`ясувалось, що до теперішнього часу відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР не внесені, а досудове розслідування не розпочато.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: визнати бездіяльність уповноважених осіб Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР після отримання її заяви про вчинення злочинів відносно її цивільного чоловіка ОСОБА_2 , передбачених частиною першою статті 146, частиною п`ятою статті 426-1 КК України; зобов`язати уповноважених осіб Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області невідкладно внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР за її заявою про вчинення злочинів відносно її цивільного чоловіка ОСОБА_2 , передбачених частиною першою статті 146, частиною п`ятою статті 426-1 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просила задовольнити її вимоги з підстав, викладених у скарзі. Вказувала, що ОСОБА_2 не звертався до правоохоронних органів із заявами щодо його незаконного затримання, а також не телефонував за вказаним фактом до поліції на номер «102». Зазначила, що до 02 квітня 2025 року розмовляла по телефону із ОСОБА_2 , який і повідомив про обставини, викладені у скарзі.

Представники Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області в судове засідання не з`явилися. Начальник Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Лариса Гавриленко подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі у зв`язку з неможливістю прибути на судовий розгляд. Вказувала, що заперечує щодо задоволення скарги.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Відповідно до статті 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, віднесені законність (стаття 9 КПК України), змагальність (стаття 22 КПК України) та диспозитивність (стаття 26 КПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (частина шоста статті 22 КПК України).

Відповідно до частини першої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань (частина п`ята статті 214 КПК України).

Пунктом першим частини першої статті 303 КПК України визначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Підставами вважати, що у заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин, є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину і підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі статтею 91 КПК України. Такими даними є відомості на підтвердження реальності конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України).

КПК передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

У постанові від 16 травня 2019 року у справі № 761/20985/18 Верховний Суд зазначив, що «якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження розпочато, то воно негайно має бути припинено із позиції вимог правопорядку, з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 818/15/18 зауважила, що «у межах процедури за правилами пункту 1 частини першої статті 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 556/450/18 вказано, що «за змістом статті 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається. Разом з тим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Положення частини першої статті 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача, прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема, ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого чинним КК України.

Таким чином, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_1 27 березня 2025 року звернулася до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України, в якій вказувала про безпідставне затримання зранку 27 березня 2025 року ОСОБА_2 працівниками ТЦК та СП у присутності працівника поліції, а також направлення його ( ОСОБА_2 ) до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із вказаних обставин не вбачається повідомлення саме про ознаки кримінального правопорушення, в тому числі пов`язаного з викраденням, незаконним затримання або зникненням особи, а фактично зазначається лише примушування особи до виконання нею свого конституційного обов`язку із захисту Батьківщини під час збройної агресії російської федерації.

ОСОБА_1 не наведено фактичних обставин, які б свідчили про вчинення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також працівником поліції кримінальних правопорушень, оскільки останніми виконувалися заходи спрямовані на виявлення призовників, військовозобов`язаних, резервістів, які порушують правила військового обліку.

Законом від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» статтю 24 Закону України «Про Національну поліцію» доповнено частиною п`ятою, згідно з якою за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На переконання слідчого судді, заява ОСОБА_1 не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, оскільки у вказаній заяві викладені обставини затримання ОСОБА_2 особами, які мають на те відповідне право.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_2 незаконно позбавляли волі, викрали або військова службова особа перевищила владу чи службові повноваження, тобто, що були вчинені кримінальні правопорушення, передбачені статтями 146, 426-1 КК України, за обставинами викладеними у заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_1 на запитання слідчого судді пояснила, що у неї відсутні будь-які докази на підтвердження викладених у скарзі доводів. Вказувала, що також відсутні і докази, які підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. Пояснила, що ОСОБА_2 не звертався до правоохоронних органів із заявами щодо його незаконного затримання, а також не телефонував до поліції на номер «102» за вказаним фактом. При цьому зазначила, що у період з 27 березня 2025 року до 02 квітня 2025 року розмовляла по телефону із ОСОБА_2 , який і повідомив про обставини, викладені у скарзі.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Посилання заявника є лише її припущенням щодо незаконного позбавлення ОСОБА_2 волі, викрадення або перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень, однак на підтвердження таких доводів не наведено жодних обставин, які прямо чи опосередковано можуть свідчити про наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, заява ОСОБА_1 не містить таких фактичних даних на підтвердження того, що заявником подано повідомлення про злочини, які містить достатні відомості про реальність конкретної події злочину із зазначенням конкретного часу, місця, способу, інші обставини вчинення злочину в розумінні статті 11 КК України, відповідно до якої злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Таким чином, оскільки відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події злочину відповідно до статті 11 КК України, матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що уповноваженими особами Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги, відтак у її задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 214, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення, залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя М. М. Пилипчук