Справа № 444/1657/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1232/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на невідбутий строк покарання,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, яке було призначене 7 лютого 2023 року вироком Львівського апеляційного суду (судова справа №444/1657/19, кримінальне провадження №0000387) - задоволено.

Звільнено умовно-достроково ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на невідбутий строк покарання.

Не погоджуючись із цією ухвалою, прокурор Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржена ухвала підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Суд не надав вповні об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та дійшов необґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів.

Зазначає, що висновок суду суперечить положенням ст. 81 КК України, оскільки застосування цієї норми є допустимим в частині звільнення від додаткового покарання лише при розгляді клопотання умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання, яке у цьому випадку судом не розглядалось, відтак судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 подану апеляційну скаргу підтримала та просила таку задовольнити.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 заперечили проти апеляційних вимог, пославшись на їх безпідставність.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Окрім того, стосовно питання щодо правильного застосування судами законодавства про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року (далі - постанова) передбачено, що, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст. 107 КК.

Тобто, як ст. 81 КК України, так і постановою визначено, що для вирішення питання про можливість застосування до особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання необхідна основна умова - фактичне відбуття строку покарання, тобто його реальне відбування, при цьому таким покаранням має бути основне покарання, а не окремо додаткове.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено звільнення окремо від відбування додаткового покарання, без вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання.

Відтак, ці положення вказують на те, що особу може бути звільнено від відбування додаткового покарання лише під час вирішення питання про звільнення від відбування основного покарання.

Натомість, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Львівського апеляційного суду від 7 лютого 2023 року за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Тобто вказаним вироком суду ОСОБА_7 був звільнений від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України та є таким, що фактично покарання не відбуває, а тому до нього неможливо застосувати положення ст. 81 КК України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржена ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання засудженого.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання засудженого.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, яке було призначене вироком Львівського апеляційного суду від 7 лютого 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4