КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,строком на 60 діб, тобто до 23 грудня 2024 року включно,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком на 60 діб, тобто до 23 грудня 2024 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вмотивував його з посланням на зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, а також взяв до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які були встановлені під час розгляду відповідного клопотання прокурора

В ухвалі суду зазначено про те, що вказані обставини мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, у зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Зважаючи на це, а також враховуючи наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, суд дійшов до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року скасувати та відмовити у задоволені клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник вважає, що ухвала Дарницького районного суду міста від 25 жовтня 2024 року є незаконною і необґрунтованою та такою, що підлягає до скасування у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ігноруванням практики ЄСПЛ.

Оскаржувана ухвала, на думку апелянта, ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах, справу розглянуто несправедливим упередженим судом, а ОСОБА_6 позбавлено права на належну судову процедуру та захист.

Також захисник вказує, що клопотання прокурора було розглянуто та задоволено упередженим судом, який на підставі п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України не міг брати участь у кримінальному проваджені, у зв`язку з порушенням встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення судді для розгляду справи.

Зокрема, захисник вважає, що головуючий суддя ОСОБА_7 незаконно, ще 28 червня 2023 року усунув від розгляду кримінального провадження двох інших суддів та всупереч ч. 3 ст. 35 КПК призначив себе одноособово розглядати кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 і незаконно з цього часу розглядав це провадження, обирав ОСОБА_6 , а також неодноразово продовжував запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, на думку захисника, склад суду першої інстанції є незаконним на підставі Пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ № 817-ІХ від 21.07.2020, тому як, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, необхідно було продовжувати та завершувати колегіальним складом суду, визначеним до набрання чинності цим Законом, протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2019 року та від 12 червня 2023 року.

Щодо позбавлення обвинуваченого ОСОБА_6 права на належну судову процедуру та захист захисник вказує на те, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам захисту з цього приводу, що, крім іншого, свідчить про неповноту судового розгляду.

Окрім того, на думку захисника, суд у своєму рішенні зазначив доводи захисту яких не було, та не зазначив доводи які були заявлені в заперечені, що свідчить про незаконність такого рішення, оскільки не зрозуміло, які саме доводи брав суд до уваги коли приймав рішення.

У той же час, суд першої інстанції не надав оцінку, порушенням процедури, які вбачаються в порушенні прокурором порядку визначеному ч. 2 ст. 184 КПК, яка передбачає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Судом навіть не з`ясовувалося, чи отримав взагалі обвинувачений ОСОБА_6 примірник або копію клопотання про продовження строків тримання його під вартою, а лише послався на ч. 3 ст. 331 КПК України визначивши лише обов`язок суду розглянути клопотання прокурора.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції діяв упереджено та очевидно не бажав з`ясовувати та забезпечувати права обвинуваченого на захист, як того вимагає п. 13 ч. 1 ст. 7, ст.ст. 9, 20, ч. 2 ст. 193 КПК України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження захисник зауважує, що суд посилається на дії невідомих осіб, в яких очевидно вбачається склад злочину та упереджено вважає їх реальними та доведеними, ще й вважає причетним до цих дій ОСОБА_6 .

Щодо ризиків втечі та не процесуальної поведінки обвинуваченого, то суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що адвокатом ОСОБА_8 зазначалося, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 розслідувалося та розглядається судом з 20 лютого 2019 року, а обвинувачений ОСОБА_6 тримається під вартою з 19 грудня 2023 року.

Суд першої інстанції не надав оцінки твердженням захисту про те, що сторона обвинувачення протягом тривалого розслідування та розгляду справи (протязгом п`яти з половиною років) не може забезпечити доведення вини ОСОБА_6 та належну правову процедуру, чим позбавляє ОСОБА_6 права на розумні строки кримінального провадження, правову визначеність, охорону прав свобод та законних інтересів учасника кримінального провадження (ст. 2 КПК), яким є і обвинувачений.

Щодо тяжкості обвинувачення, то захисник звертає увагу, що сама по собі тяжкість злочину, у скоєнні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо неї найсуворішого запобіжного заходу у виді взяття під варту.

І в даному випадку доцільним є застосування більш м`якого запобіжного засобу, адже досудове слідство завершено, обвинувачений не мав і не має намірів, переховуватись від суду, або якось впливати на учасників процесу, або заважати судовому процесу щодо встановлення обставин справи.

Також, на думку захисника, суд першої інстанції допустив неправильне застосування законів України та ігнорування практики ЄСПЛ.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Києві, родину, одружений, має чотирьох малолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та потребують його допомоги, в період з 20 лютого 2019 року по 19 грудня 2023 року протягом 3 років 10 місяців ОСОБА_6 , маючи статус підозрюваного та обвинуваченого в цьому проваджені, жодного разу не порушував обов`язки, покладені на нього кримінально-процесуальним кодексом, майновий стан його та його родини наразі є тяжким.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

В апеляції захисника відсутнє клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, а тому розгляд скарги проведено відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін кримінального провадження.

Висновок, викладений в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону.

Так суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , врахував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу згідно з вимогами ст. 178 КПК України.

Наведені в ухвалі ризики щодо можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення ґрунтується на досліджених у суді матеріалах кримінального провадження оскільки, як вважає суд, ризики, що були підставою для застосування цього запобіжного заходу та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Доводи захисника про те, що судом не зазначено, якими доказами підтверджується ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, а також те, що ухвала суду не містить обґрунтувань того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, чи вчинити інші кримінальні правопорушення, є безпідставними.

Так, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, врахував стадію судового розгляду, ті обставини, що ОСОБА_6 усвідомлюючи, яке покарання йому загрожує у разі доведення вини, може переховуватись від суду, також те, що реальним та доведеним є ризик незаконного впливу на потерпілого та можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.

Також суд врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, та прийшов до обґрунтованого висновку, що обставини, які були підставою для застосування цього запобіжного заходу та його продовження, не зменшилися та не перестали існувати.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 про порушення прокурором при поданні клопотання строків, передбачених ч. 1 ст. 199 КПК України, та невручення завчасно клопотання захисникам та обвинуваченому, то вони не можуть бути взятими до уваги з огляду на те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Доводи захисника про те, що суддя повинен був провести аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, за змістом ч. 2 ст. 177 та ст. 199 КПК України при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою перевіряються обставини, які свідчать про те, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики не зменшились або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено, щоб при продовженні строку тримання під вартою, суд аналізував наявність усіх ризиків, передбачених законом.

Суд зобов`язаний проаналізувати наявність ризиків, зазначених у клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою, і у даному провадження суд цього дотримався.

Посилання захисника на те, що згідно з практикою ЄСПЛ сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою і суд також зобов`язаний перевірити можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу є неспроможними, оскільки суд, окрім покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого злочину, врахував й інші ризики, які існують з огляду на стадію судового розгляду.

Окрім того, суд врахував, що продовження стооку тримання під вартою не буде значним в розумінні балансу інтересів судового розгляду й обмеження прав особи на пересування.

Також суд, вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів є обґрунтованим, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання в апеляції на те, що судом не взяті до уваги доводи сторони захисту на спростування тверджень прокурора про існування ризиків та їм не надано оцінки є необґрунтованими.

Так, розглядаючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд вислухав думки обвинуваченого та його захисника про безпідставність та необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, виклав в ухвалі позицію сторони захисту та навів доводи на спростування цієї позиції з посиланням на конкретні обставини провадження, якими доводився існування ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, незаконного впливу на потерпілого та можливість вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд, посилаючись на те, що судами м. Києва та Київської області розглядаються інші кримінальні провадження щодо ОСОБА_6 обґрунтовано дійшов до висновку про існування ризику вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Ризик незаконного впливу на потерпілого суд обґрунтував з посиланням на факти тиску на потерпілого з боку осіб, які діяли від імені ОСОБА_6 , про що потерпілий повідомив у відповідній заяві до прокуратури та клопотанні про застосування відносно нього заходів безпеки.

При цьому суд звернув увагу на те, що інший обвинувачений у цьому провадженні, який згідно з обставинами, викладеними в обвинувальному акті, є співучасником кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 , тривалий час переховується від суду.

Ризик переховування обвинуваченого від суду обумовлений усвідомленням покаранням, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні особливо тяжкого злочину.

При цьому наявність у обвинуваченого місця проживання, міцних соціальних зав`язків, з урахуванням того, що ОСОБА_6 проживає з цивільною дружиною та має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, а також, те, що він є раніше не судимим, само по собі не може нівелювати існування ризиків, які були підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому відповідні доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував вказаних обставин, не можуть бути взятими до уваги.

Доводи захисника про те, що судом не було розглянуто жодного з альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів є неспроможними, оскільки в ухвалі суду викладені мотиви, якими керувався суд, вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, а також вмотивовано висновок про відсутність підстав для обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу.

Зокрема, суд достатньо обґрунтовано вмотивував висновок про те, що о єдиним запобіжним заходом, який в змозі забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Безпідставними слід також визнати доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності складу суду та порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 з огляду на таке.

Так, з наявних матеріалів провадження убачається, що захисник ОСОБА_5 заявляв відвід судді ОСОБА_9 , під головуванням якого була постановлена оскаржувана ухвала, з підстав, аналогічних тим, які викладені в апеляційній скарзі.

Зокрема, у заяві захисника ОСОБА_5 про відвід судді ОСОБА_9 вказувалось на порушення встановленого законом порядку при визначенні складу суду та необхідність забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_6 на належний судовий розгляд справедливим, безстороннім судом, створеним на підставі закону, а не одноособово призначеним у цьому кримінальному провадженні суддею.

Заява захисника ОСОБА_5 про відвід судді Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_9 була розглянута Дарницьким районним судом м. Києва під головуванням судді ОСОБА_10 та ухвалою від 03 жовтня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Таким чином, питання щодо законності складу суду, який розглядав клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було вирішено у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, а тому доводи апеляційної скарги щодо незаконності складу суду є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи законною і обґрунтованою ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не убачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, строком на 60 діб, тобто до 23 грудня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 -без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 753/14509/19

Провадження № 11-кп/824/5860/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1