Справа № 344/1713/25
Провадження № 1-кс/344/975/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000097, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в обґрунтування якого зазначив, що слідчим відділом СУ ГУНП в Івано-Франківській області, за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000097 від 23.01.2025 за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2ст. 115 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що у січні 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 звернувся до свого товариша ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 із проханням знайти особу, яка за грошову винагороду у сумі 2000 доларів США спричинить тяжкі тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительці АДРЕСА_3 .

Неприязні відносини ОСОБА_5 та ОСОБА_7 склалися у зв`язку із підозрами ОСОБА_5 про те, що його дружина зраджує йому та витратила усі грошві кошти зароблені ним під час проходження служби у Збройних силах України та виконанні бойових завдань на сході України.

ОСОБА_6 , за дорученням ОСОБА_5 , здійснював пошуки особи, із числа раніше судимих, яка зможе умисно спричинити тяжкі тілесні ушкодження його дружині ОСОБА_7 за грошову винагороду у сумі 2000 доларів США.

В подальшому, 19.01.2025 ОСОБА_6 зустрівся із знайомим

ОСОБА_8 на Привокзальній площі в м. Івано-Франківську, та знаючи, що останній раніше судимий за вчинення насильницьких злочинів, запропонував йому спричинити тілесні ушкодження іншій людині за грошову винагороду в сумі 2000 доларів США.

ОСОБА_8 погодився на таку пропозицію, так як перебував у скрутному фінансовому становищі.

22 січня 2025 року в обідню пору доби, ОСОБА_8 зустрівся із ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по вул. Тролейбусній в м. Івано-Франківську. Під час спілкування ОСОБА_5 вказав ОСОБА_8 , що потрібно виколоти очі та вбити його дружину ОСОБА_7 .

Також, ОСОБА_5 показував фото дружини у соцмережі «Фейсбук» та вказував на те, що вона наркозалежна та цю обставину можна використати для позбавлення життя людини.

За умовами узгодженого плану під час розмови між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , останній, як виконавець повинен здійснити ОСОБА_7 ін`єкцію наркотичних засобів, спрямованої на заподіяння смерті особи.

Крім того, було обумовлено, що 28.01.2025 о 10 год ОСОБА_7 буде приймати участь у судовому розгляді справи про адміністративне правопорушення в Івано-Франківському міському суді за її заявою про вчинення домашнього насильства ОСОБА_5 , який також буде учасником процесу.

Після того, як ОСОБА_7 вийде із приміщення суду ОСОБА_6 вкаже ОСОБА_8 на особу, якій необхідно буде спричинити ін`єкцію наркотичних засобів, спрямованої на позбавлення життя.

27 січня 2025 року, відбулася чергова зустріч між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 в м. Івано-Франківську на Привокзальній площі.

Під час вказаної зустрічі, ОСОБА_5 передав ОСОБА_6 , а той у свою чергу передав ОСОБА_8 грошові кошти, спрямовані для придбання засобів конспірації, одягу, мобільного телефону, знаряддя та інших засобів для вчинення кримінального правопорушення в сумі 3400 грн.

Також в ході розмови було уточнено час та місце, де має перебувати потерпіла, а також узгоджено, про те що ОСОБА_6 чітко вкаже на неї, після того як її побачить. Також повторно було обумовлено дії ОСОБА_8 , а саме введення ОСОБА_7 смертельної дози наркотичного засобу.

28 січня 2025 року, близько 9 год 00 хв ОСОБА_6 , забрав з обумовленого місця ОСОБА_8 , та перемістився на вул. Грюнвальдська, у м. Івано-Франківськ, де спільно із останнім розпочав очікував появи ОСОБА_7

ОСОБА_5 у свою чергу, знаходився у приміщенні Івано-Франківського міського суду, де відбувалося засідання та де він був учасником процесу спільно із ОСОБА_7 .

В подальшому за інформуванням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердив ОСОБА_8 про те, що потерпіла вийшла з приміщення суду та вказав на ОСОБА_7 , надавши кінцеві настанови у деталях вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_5 , вчинив усі дії спрямовані на вчинення замовлення умисного вбивства ОСОБА_7 групою осіб, та був переконаний у подальшій реалізації свого злочинного умислу.

28 січня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, раніше судимого, інваліда третьої групи, затримано в порядку ст. 208 КПК України.

Того ж дня ОСОБА_5 повідомлено про підозру в закінченому замаху на вчинення умисного вбивства на замовлення, за попередньою змовою группою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджуються протоколами допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколами допитів свідка ОСОБА_8 , протоколами обшуків та іншими доказами, у їх сукупності.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини, щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series A, N 182).

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі від десяти то п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі та він усвідомлює про можливість призначення йому судом саме такого виду покарання в разі доведення його вини в суді;

- п. 2 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки досудове розслідування триває та підозрюваний, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вчиняти такі дії;

- п. 3 - незаконно впливати на потерпілого та іншого підозрюваного у кримінальному провадженні, так як йому відомі їх анкетні дані та він може, шляхом погроз, змушувати їх змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_5 може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду;

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення умисних злочинів та продовжує вчиняти злочинні дії.

Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин справи, також, останній офіційно не працює, постійного джерела доходу немає, та з метою отримання коштів може знову вчинити нові кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене вважає, що застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання чи особистої поруки буде недостатнім для запобігання ризикам та забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

При запобіжному заході у виді домашнього арешту підозрюваний усвідомлюючи про можливість призначення йому судом покарання у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання на території Івано-Франківської області з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також неможливо, оскільки відсутня інформація щодо постійного джерела доходів та власних коштів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Обставин, які є перешкодою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, не встановлено.

Відповідно до п. 1, ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та ст. 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_5 вважає за доцільне застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу. Просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні захисник підозрюваного посилаючись на недоведеність ризиків заперечив з приводу задоволення клопотання, просив врахувати характеризуючи дані підозрюваного та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28 січня 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України.

28 січня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст.115 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 115 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , належить до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті.

Так, відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

В той же час наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 до вчинення зазначеного злочину, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколами допиту потерпілої ОСОБА_7 , протоколами допитів свідка ОСОБА_8 , протоколами обшуків та іншими доказами, у їх сукупності.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 11, 12 ст.115 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.1,2,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак, прокурором жодним чином не доведено, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 зазначеного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, інвалід третьої групи, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.

В той же час обставини, які зазначені підозрюваним та його захисником, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні даного клопотання, оскільки такі не виключають обґрунтованості підозри та наявність встановлених в судовому засіданні ризиків.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею враховується тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, а також те, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_5 посягає на життя та здоров`я особи, які у відповідності до Конституції України є найвищими соціальними цінностями, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування доведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, а також керується ч.4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28 березня 2025 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1