Єдиний унікальний номер 205/1418/20
1-кп/205/458/24
Провадження №1-кп/205/458/24
Справа №205/1418/20
У Х В А Л А

06 грудня 2024 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, клопотання прокурора про застосування примусових засобів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002821 від 21 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи неповнолітнім, 30 липня 2019 року, близько 13 години 20 хвилин, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибув на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , достовірно знаючи про наявність у приміщенні гаражу, розташованому за вказаною адресою, ключів від автомобіля «КIA CERATO», р/н НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , в той же день, близько 13 години 30 хвилин, діючи умисно, із корисливих міркувань, знаходячись у зазначеному вище місці, взяв ключі від автомобіля, якими відчинив водійські двері та проник в салон, де сів на сидіння водія та запустив двигун, після чого, не маючи права керування транспортним засобом, всупереч волі потерпілого, почав рух по вулицях м.Дніпро, таким чином незаконно заволодів зазначеним вище транспортним засобом, чим спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 140 454,86 грн.

Таким чином, дії ОСОБА_8 підпадають під ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Прокурор в зв`язку з досягненням ОСОБА_8 , стосовно якого проводився розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру на день розгляду повноліття, просив відмовити в їх застосуванні, а кримінальне провадження закрити.

Захисник ОСОБА_4 , а також ОСОБА_8 та його законний представник не заперечували проти закриття кримінального провадження з підстав, зазначених прокурором.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 , залишили вирішення справи на розсуд суду.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом ст. 97 КК України неповнолітнього, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 цього Кодексу.

Відповідно ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: 1) застереження; 2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; 3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; 4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; 5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Суд може також визнати за необхідне призначити неповнолітньому вихователя в порядку, передбаченому законом.

В даному кримінальному провадженні прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру.

Як встановлено у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_8 , 30 липня 2019 року, близько 13 години 30 хвилин, знаходячись за адресою: м.Дніпро, вул..Якірна 9а, діючи із корисливих міркувань, незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем «КIA CERATO», р/н НОМЕР_1 , вартістю 140 454,86 грн., який належить потерпілому ОСОБА_6 , завдавши останньому майнову шкоду.

Зазначені обставини також повністю підтверджуються: показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , а також письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 02.12.2019 року (а.с.88-89), висновком судової товарознавчої експертизи №21/12.2/450 від 29.01.2020 року (а.с.72-83), згідно з яким середня вартість автомобіля «КIA CERATO», 2007 р.в., складає 140 454,86 грн., а також долученими до справи речовими доказами (а.с.92).

Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні прокурором повністю доведена причетність ОСОБА_8 до вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.289 КК України

Виходячи зі змісту вищезазначених норм закону, слід вважати, що до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Необхідно враховувати спеціальні вимоги судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, встановлені ст. 501 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Згідно ч.1 ч.2 ст.501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно-небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме. Якщо під час судового розгляду не буде доведено однієї з обставин, передбачених у пункті 1 або 2 частини першої цієї статті, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні примусових заходів виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Як зазначено вище, прокурором доведено те, що суспільно-небезпечне діяння мало місце та вчинено це діяння неповнолітнім ОСОБА_8 у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.

Щодо застосування до ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру, то суд, вважає наступне.

За змістом положень статті 105 КК України, примусовий захід виховного характеру є специфічним заходом, який застосовується лише до неповнолітнього та не тільки за умови вчинення злочину особою, яка не досягла повноліття, а і якщо на час застосування такого заходу особа перебувала у неповнолітньому віці.

Судом встановлено, що станом на день розгляду даного клопотання ОСОБА_8 досяг повноліття, що виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Зазначене узгоджується з практикою ВС, викладеною в постанові Верховного Суду України від 26.12.2021 року справа № 461/2728/20 та постанови Верховного Суду України від 10.06.2021 року справа № 303/2121/19.

Потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлено цивільні позови про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 72 498,53 грн. та моральної шкоди на суму 200 000 грн., а також про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 72 498,53 грн. та моральної шкоди на суму 200 000 грн.

Вирішуючи заявлені цивільні позови суд виходить з наступного.

Так, відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року, цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

Враховуючи викладене, а також положення ст.501 КПК України, зі змісту якої також вбачається, що цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує, суд вважає за необхідне цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 369-372, 376, 498, 501 КПК України, ст.ст. 97, 105, 106 КК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_8 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002821 від 21 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України - відмовити.

Кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0002821 від 21 листопада 2019 року відносно ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів, з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1