Справа № 173/3321/24
Номер провадження1-кп/173/232/2024
12 грудня 2024 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, із середньо спеціальною освітою, незаміжньої, яка не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 20 вересня 2024 року, близько 14 год 00 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вживала алкогольні напої разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після чого між ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , на грунті особистих непорозумінь виникла словесна сварка. Під час якої ОСОБА_4 , перейшов до приміщення літньої кухні, та продовжив висловлюватись на адресу ОСОБА_5 нецензурною лайкою. В свою чергу ОСОБА_5 , усвідомлюючи образу від слів свого співмешканця ОСОБА_4 , прийшла у стан сильної агресії, після чого у неї виник умисел на заподіяння ОСОБА_4 тілесних ушкоджень за допомогою кухонного ножа, який знаходився на столі літньої кухні. Далі ОСОБА_5 , реалізовуючи свій протиправний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_4 тяжкого тілесного ушкодження, взяла зі столу у праву руку кухонний ніж, та бажаючи нанести удари ножем, раптово для ОСОБА_4 , скориставшись тимчасовою відсутністю уваги останнього, бо знаходидась за спиною у ОСОБА_4 , умисно нанесла не менше трьох ударів лезом ножа в ділянку спини ОСОБА_4 , від чого останній відчув сильний фізичний біль та впав на підлогу. Далі ОСОБА_5 припинила заподіювати тілесні ушкодження потерпілому, та одразу по мобільному телефону викликала швидку медичну допомогу та почала надавати домедичну допомогу потерпілому ОСОБА_4 .
У результаті умисних насильницьких дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1436-Е від 26.09.2024 року, заподіяно тілесні ушкодження, у вигляді рани на спині в 4 міжребер`ї по біля хребтовій лінії, лінійної форми з гострими кутами та рівними краями, що проникає у плевральну порожнину четвертого міжребер`я, також дві рани в області спини справа, в п`ятому міжребер`ї по лопатковій лінії паралельно один до одного, лінійної форми з гострими кутами та рівними краями, що проникають у плевральну порожнину. Враховуючи характер ран на спині справа та зліва, перевагу глибини раневого каналу над довжиною ран, що ушкодження є проникаючі колото-різані поранення грудної клітки, виникли внаслідок не менш 3-х травматичних дії плоского, колючо-ріжучого предмета (предметів); проникаючі колото-різані поранення, які супроводжувались явищами гемо пневмотораксу, у сукупності так і кожне окремо - відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю ( п.п. 2.1.2. та 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року). Виявлені у нього ушкодження виникли незадовго до надходження до стаціонару. Давність утворення ушкоджень може відповідати терміну вказаному у медичних документах.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнала свою вину у вчинені інкримінованого їй злочину, підтвердила, що обставини викладені прокурором в обвинувальному акті відповідають дійсності. Показала, що 20 вересня 2024 року за адресою спільного з ОСОБА_4 проживання в АДРЕСА_2 зранку вживали спиртні напої. Ближче до обіду (за часом) почали словесно сваритись, потім битись, вона хотіла його полякати, взяла ніж, нанесла удари в спину від яких останній впав. Вона побачила кров та викликала швидку, розпочала надавати медичну допомогу. Потерпілого забрала швидка, до неї приїхала поліція та вона розповіла про події, що трапились. Додала, що з потерпілим проживає понад 7 років та на даний час продовжує з ним проживати, попросила вибачення у нього коли він перебував у лікарні та останній простив її. Зазначила, що в той день перебувала у стані сильного сп`яніння, проте на теперішній час усвідомила та переоцінила свою поведінку, шкодує з приводу вчиненого.
Оскільки обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає не доцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що обоє винуваті в тих обставинах при яких він отримав тілесні ушкодження, підтвердив, що потерпіла вибачилась під час його перебування у лікарні. Зазначив, що обвинувачена зробила належні висновки та вони примирились, тому просив її не наказувати.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченою, яка критично ставиться до скоєного, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, щиро розкаялась, а також вчинення злочину щодо особи з якою перебуває у близьких відносинах, просив суд визнати ОСОБА_5 винуватою та призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України та вирішити питання щодо речових доказів.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинувачену, вислухавши думку потерпілого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченої, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає з`явлення із зізнанням та щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи, яка перебуває у близьких відносинах.
Згідно з досудовою доповіддю органу пробації від 14 листопада 2024 року, складеної стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої та її спосіб життя, історію правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінює як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як високий. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи не можливо без ізоляції від суспільства.
Разом з цим, висновок досудової доповіді органу пробації носить рекомендаційний характер і має бути ґрунтовно оцінений судом разом з іншими даними, що характеризують особу обвинуваченого, а тому суд не приймає його до уваги.
Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Судом враховано, що ОСОБА_5 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, не працює, раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання з`явлення із зізнанням, щире каяття, обставин, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи з якою перебуває у близьких відносинах, а також те, що вчинене нею кримінальне правопорушення віднесене до тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити їй міру покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
На думку суду призначене покарання у виді позбавлення волі буде мати стримуючий ефект до вчинення в подальшому кримінальних правопорушень. Беручі до уваги зазначене вище, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ст.75КК України та звільнити її від відбування покарання з випробуванням, оскільки остання на час вчинення злочину усвідомила що накоїла, одразу викликала швидку, активно сприяла розкриттю злочину, вибачилась перед потерпілим та думку потерпілого, який просив не наказувати обвинувачену, оскільки обоє винні у конфлікті, критичне ставлення обвинуваченої до скоєного, а тому її виправлення можливе без реального відбування покарання. Суд вважає можливим надати можливість обвинуваченій виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання. При цьому, слід покласти на обвинувачену обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню нею так і іншими особами злочинів.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ: 2 опечатаних паперових пакунки у які поміщено зразки крові ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , 2 опечатаних паперових пакунки, у які поміщено футболку та змиви з обох рук, один спец пакет у який упаковано ніж №1, один спец пакет у який упаковано ніж №2, один конверт у якому знаходяться залишки змивів та витяжок з об`єктів, один спецконверт в якому знаходяться нігтьові зрізи з рук ОСОБА_5 , а також один конверт у якому знаходяться осади з об`єктів та витяжка з об`єкту на фрагментах марлі, які відповідно до квитанції №1519 зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП №3 Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області знищити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1