ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/442/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2024 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Зоря Веселинівського району Миколаївської області, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, має на утриманні 3 малолітніх дітей, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, востаннє вироком Біляївського районного суду Одеської області від 23.02.2016 за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років, звільненого по відбуттю покарання 23.03.2020,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

На підставі ст. 72 КК України, в строк призначеного судом покарання, ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення, з моменту його затримання, тобто з 25.07.2024 по дату винесення вироку включно, тобто по 31.10.2024.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою -продовжено до 23:59 27.12.2024.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, 24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», яким затверджено Указ Президента України №64/2022 від 24.01.2022 «Про введення военного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 5:30 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, 15.03.2022 Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії военного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався.

Встановлено, що 11.09.2023 близько 22:30, у ОСОБА_7 , раніше судимого за вчинення злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, який перебував поруч будинку №23 по вул.Молодіжна в м.Тернополі, виник повторний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 11.09.2023 близько 22:30, перебуваючи по вул.Молодіжна в м.Тернополі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечних характер своїх дій, таємно, проник на приватну територію на якій знаходиться будинок АДРЕСА_3 , що на праві власності належить ОСОБА_9 та шляхом розбиття вікна потрапив у приміщення вказаного будинку.

Надалі, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , зайшов у вітальню та підійшов до комоду, який був зачинений, відчинив його і взяв грошові кошти в сумі 120 грн та з тієї ж кімнати взяв телевізор торговельної марки «Еrgo» моделі «43GUS8500» в комплекті із пультом дистанційного керування вартістю 10 460,32 грн. та монітор торговельної марки «Philips» моделі «226V3L-SB25/00» вартістю 1315,33 грн., з якими вийшов із приміщення будинку АДРЕСА_3 та таким чином, покинув місце вчинення злочину, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 11 895,65 грн.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Вказані вимоги мотивує тим, що ОСОБА_7 вину визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував потерпілій завдані збитки, позитивно характеризується за місцем проживання, а відбування покарання у виді позбавлення волі поставить у скрутне становище його сім`ю, адже у нього на утриманні троє малолітніх дітей.

Крім того потерпіла просила суворо його не карати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити з мотивів, викладеній у ній, міркування прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Домірність покарання за злочин є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст.75 КК законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжує покарання.

Встановивши наявність ряду пом`якшуючих покарання обставин, врахувавши дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, щире каяття, думку потерпілої, місцевий суд при призначенні покарання, не навів у вироку мотивів неможливості застосування положень ст.75 КК України.

Відповідно до положень ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав сумніватися в щирості розкаяння обвинуваченого, який як на досудовому слідстві, так і у суді повністю визнав себе винним, із самого початку послідовно розповідав про обставини вчиненого ним злочину, які повністю відповідають тим, що були визнані судом доведеними. Просив вибачення у потерпілої, якій повністю відшкодував шкода, про що остання підтвердила суду у поданій письмовій заяві у якій також просила обвинуваченого суворо не карати.

На думку колегії суддів така поведінка обвинуваченого свідчить не лише про визнання ним своєї вини, але і вказує на розкаяння обвинуваченого у вчиненому злочині.

Ураховуючи наведене та зважаючи на конкретні обставини цього кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, що є тяжким, його поведінку після вчинення злочину, відношення до скоєного та критичний осуд своєї поведінки, позицію потерпілої, обставини, що пом`якшують покарання: визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжує покарання, а також враховуючи наявність на утриманні обвинуваченого трьох малолітніх дітей, колегія суддів вважає, що досягти мети покарання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливо без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та визначити останньому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з визначенням терміну іспитового строку та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу, що буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку таке звільнення від відбування призначеного покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65, 75 КК та принципам законності, індивідуалізації та справедливості.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - зміні в частині призначеного покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.185 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.a

Головуючий

Судді