В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000324, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 , на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 серпня 2024 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Іванівка, Іванівського району, Одеської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого розлученого, який має 4 неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

10.10.2012 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

01.09.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у вигляді 4 років 5 місяців позбавлення волі, 26.07.2018 був звільнений умовно-достроково невідбутий строк 1 рік 4 місяці 16 днів;

22.07.2022 року Вознесенським міськрайоним судом Миколаївської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.307 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок. Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_10 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 307 КК України. Визнати ОСОБА_11 засудженим за ч. 4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визнати ОСОБА_7 засудженим за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за ч. 4 ст. 185 КК України, та за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, до покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 307 КК України у виді 4

років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати до покарання, визначеного за оскаржуваним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки та призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін. У ході апеляційного перегляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, дані які характеризують особу обвинуваченого.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.1 ст.307 КК України, та призначено йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, за ч.1 ст.307 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, які кваліфіковані в цьому провадженні за ч.4 ст.185 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72, ч.3 ст.78 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків стосовно злочину, кваліфікованого в цьому провадженні за ч.1 ст.307 КК України, який вчинено ним в період іспитового строку, та частково приєднано до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки та призначено йому остаточно покарання у виді 5 (п`яти) років та 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_7 попереднє ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі, призначене йому за цим вироком суду, за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме з 12.12.2023 року (ухвала слідчого судді від 12.12.2023 року про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) по 10.01.2024 року (повідомлення ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" від 17.01.2024 року про те, що ОСОБА_7 був звільнений із 10.01.2024 року на підставі внесення застави у розмірі 161040 гри.) та з 03.04.2024 року (протокол затримання від 03.04.2024 року, ухвала слідчого судді від 03.04.2024 року, якою змінено запобіжний захід з застави на тримання під вартою, заставу звернуто в дохід держави) по день набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз у розмірі 2312 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, вважає, що зазначений вирок суду в частині призначення покарання є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність - застосування закону, який не підлягав застосуванню.

Вказує, що ОСОБА_12 вчинив чотири тотожні злочини, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, упродовж квітня - червня 2022 року - до постановлення вироку Вознесенського міськрайонноrо суду Миколаївської області від 22.07.2022, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, а злочин, передбачений ч. 1 ст. 307 КК України, ним вчинено 31.08.2023, тобто після ухвалення зазначеного вироку.

Також зауважує, що судом неправильно застосовано приписи ст. 71 КК України, а саме призначено покарання за сукупністю вироків, з яких із оскаржуваного вироку судом для приєднання обрано лише покарання, призначене за ч. 1 ст. 307 КК України. За такого, суд першої інстанції визначивши покарання за кожен злочин окремо, безпідставно призначив покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, та неправильно визначив остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, і тягне за собою скасування судового рішення, відповідно до п. 2 ч.1 ст.413 КПК України.

При цьому, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, у тому числі за корисливі злочини, скоїв низку тяжких корисливих злочинів, та тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів у період іспитового строку за попереднім вироком, вважає, що остаточне покарання визначене судом за сукупністю вироків не відповідає особі обвинуваченого і не буде достатнім для його виправлення та

перевиховання, внаслідок м`якості.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом встановлено та визнано доведеним, що в першій половині квітня 2022 року (точну дату та час не встановлено) ОСОБА_7 перебував в приміщенні житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , де проживав з дозволу власниці ОСОБА_13 . В даний період часу ОСОБА_7 , користуючись тим, що ОСОБА_13 знаходилась у Польщі, вирішив викрасти її майно. Так, ОСОБА_7 реалізуючи виконання злочинного наміру, розуміючи, що діє під час воєнного стану, направився до приміщення житлового будинку, де знаходились холодильник, електрична піч, металева ванна, газовий балон, газова плита та пральна машинка.

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, будучи усвідомленим, що на території України діє воєнний стан, користуючись тим, що в приміщенні житлового будинку нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 повторно таємно викрав газовий металевий балон об`ємом 50 л вартістю 866 грн., електричну піч марки "SatoriSEO-4207-GR" вартістю 1292 грн. 20 коп., металеву ванну марки "Estap" вартістю 1100 грн., холодильник марки "KristaR134" вартістю 3560 грн., пральну машинку марки "VilgrantV107-35D" вартістю 1437 грн. 45 коп. Заволодівши майном ОСОБА_13 , ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння з викраденим майном, таким чином розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 8255 грн. 65 коп.

У другій половині квітня 2022 року (точну дату та час не встановлено) ОСОБА_7 перебував в приміщенні житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , де проживав з дозволу власниці ОСОБА_13 . В даний період часу ОСОБА_7 , користуючись тим, що ОСОБА_13 знаходилась у Польщі, вирішив викрасти її майно. Так ОСОБА_7 , реалізуючи виконання злочинного наміру, розуміючи, що діє під час воєнного стану, направився до приміщення житлового будинку, де знаходились дитяче ліжко та дитяче крісло для годування.

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, будучи усвідомленим, що на території України діє воєнний стан, користуючись тим, що в приміщенні житлового будинку нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 повторно таємно викрав дитяче ліжко, виготовлене з червоного дубу, торгової марки «Pali» вартістю 1200 грн. та дитяче крісло для годування торгової марки «Tugle» вартістю 550 грн. Заволодівши майном ОСОБА_13 , ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння з викраденим майном, таким чином розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 1750 грн.

В червні 2022 року (точну дату та час не встановлено) ОСОБА_7 перебував в приміщенні житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , де проживав з дозволу власниці ОСОБА_13 . В даний період часу ОСОБА_7 , користуючись тим, що ОСОБА_13 знаходилась у Польщі, вирішив викрасти її майно. Так ОСОБА_7 , реалізуючи виконання злочинного наміру, розуміючи, що діє під час воєнного стану, направився до приміщення житлового будинку, де знаходились дерев`яний стіл та шість дерев`яних стільців.

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, будучи усвідомленим, що на території України діє воєнний стан, користуючись тим, що в приміщенні житлового будинку нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 повторно таємно викрав дерев`яний розкладний стіл у наборі з шістьма дерев`яними стільцями загальною вартістю 500 грн. Заволодівши майном ОСОБА_13 , ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння з викраденим майном, таким чином розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

Крім цього, в період з березня 2022 року по червень 2022 року (точну дату та час не встановлено) ОСОБА_7 перебував в приміщенні житлового будинку, що по АДРЕСА_2 , де проживав з дозволу власниці ОСОБА_13 . В даний період часу, ОСОБА_7 , користуючись тим, що ОСОБА_13 знаходилась у Польщі, вирішив викрасти її майно. Так ОСОБА_7 , реалізуючи виконання злочинного наміру, розуміючи, що діє під час воєнного стану, направився до приміщення житлового будинку, де знаходився розкладний диван.

Реалізуючи свій злочинний умисел та корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна, будучи усвідомленим, що на території України діє воєнний стан, користуючись тим, що в приміщенні житлового будинку нікого немає та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 повторно таємно викрав розкладний диван торгової марки "Ribekamini" вартістю 3650 грн. Заволодівши майном ОСОБА_13 , ОСОБА_7 покинув територію домоволодіння з викраденим майном, таким чином розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 3650 грн.

Крім того, у невстановлені дату, час, місце та спосіб ОСОБА_7 , керуючись корисливим мотивом, незаконно придбав у невстановленої особи не менше як 10 пігулок у полімерно-металевому блістері, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, який в подальшому почав незаконно зберігати при собі з метою збуту. 31.08.2023 о 10:59 год., перебуваючи на вул.Одеській в с.Прибужани Вознесенського району Миколаївської області, співробітниками поліції Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївської області проведено контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичного засобу - метадону у ОСОБА_7 , який керуючись корисливим умислом, направленим на незаконний збут наркотичних засобів, незаконно, протиправно за гроші у сумі 1500 гривень збув ОСОБА_14 (анкетні дані свідка змінено на підставі Закону «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" №3782-ХІІ від 23.12.1993 року) 10 пігулок у полімерно-металевому блістері, шо містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон масою 0,2504 г. ОСОБА_14 придбані ним у ОСОБА_7 10 пігулок в полімерно-металевому блістері, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон масою 0,2504 г того ж дня добровільно видав працівникам поліції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_13 , судом кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану та за ч.1 ст.307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов висновку про його винність у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.307 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Разом з тим, після ухвалення вироку - 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що два епізоди таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 , які кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив в другій половині квітня 2022 року на загальну суму 1750 грн. та в червні 2022 року на загальну суму 500 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240,5 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за епізодами таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 в другій половині квітня 2022 року та в червні 2022 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 2481 грн (1240*5 = 2481).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 за епізодами викрадення майна в другій половині квітня 2022 року та в червні 2022 року гривень менш чим 2481 грн.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна у другій половині квітня 2022 року та у червні 2022 року, вартість якого становить менше за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за цими епізодами не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, та проти такого закриття не заперечували учасники провадження.

Також судом ураховується усталена практика Європейського суду з прав людини щодо поняття «якість закону» - національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб. Відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 «Ніякого покарання без закону» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого.

Враховуючи наведене, а також згоду сторін судового провадження на закриття кримінального провадження на цій підставі, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за епізодами таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 в другій половині квітня 2022 року на загальну суму 1750 грн. та в червні 2022 року на загальну суму 500 грн - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України, колегія суддів вважає його обґрунтованим та правильним.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України врахував, характер та ступень суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо; на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, проте перебував на обліку у нарколога та 26.08.2015 року знятий з обліку у зв`язку із засудженням; його вік та наявні соціальні зв`язки, те, що він проживає в родині сестри та її дітей, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин, а також те, що злочини, які вчинив ОСОБА_7 , належать до тяжких злочинів проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів,

за такого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 міри покарання у виді позбавлення волі.

Незважаючи на те, що стосовно ОСОБА_7 належить закрити кримінальне провадження за епізодами таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 в другій половині квітня 2022 року та в червні 2022 року, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, проте, враховуючи кількість і вартість викраденого майна, за іншими епізодами злочинної діяльності обвинуваченого, вказане вище істотно не зменшує обсяг обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК, визнаний судом першої інстанції доведеним. А тому суд апеляційної інстанції погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Що стосується посилання прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України.

Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Відповідні роз`яснення містяться у постанові Верховного Суду від 25.06.2018р. у справі № 511/37/16-к, які з урахуванням ч. 6 ст. 368 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний враховувати.

Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 вчинив чотири тотожні злочині упродовж квітня-червня 2022 року - до постановлення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022р., яким його засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ст.70 КК України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, а злочин, передбачений ч.1 ст.307 КК України, ним вчинено 31.08.2023р., тобто після ухвалення зазначеного вироку.

Разом з тим, судом першої інстанції призначено покарання за сукупністю вироків, з яких із оскаржуваного вироку судом для приєднання обрано лише покарання, призначене за ч.1 ст.307 КК України, що є неправильним застосуванням приписів ст.71 КК України.

За такого, суд першої інстанції визначивши покарання за кожен злочин окремо, безпідставно призначив покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за ч.4 ст.185 КК України та ч.1 ст.307 КК України, та неправильно визначив остаточне покарання на підставі ст.71 КК України, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_7 занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступені тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться в тому числі і до тяжких злочинів, вчинених в період іспитового строку та військового стану, особі обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався за вчинення тяжких злочинів, до нього двічі застосовувався інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням, проте обвинувачений на шлях виправлення не став, порушував умови звільнення, в період іспитового строку вчиняв нові тяжкі злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку небажання стати на шлях виправлення. Тому призначене судом першої інстанції покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі є занадто м`яким, не відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, не є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень. А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 більш суворого покарання за сукупністю вироків.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 серпня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, відповідно до положень ст.420 КПК України.

Керуючись ст.376, 405, 407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 ,- задовольнити частково.

Скасувати вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 1 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 , - в частині призначення покарання та в частині засудження за ч.4 ст. 185 КК України за епізодами таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 в другій половині квітня 2022 року на загальну суму 1750 грн. та в червні 2022 року на загальну суму 500 грн.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за епізодами таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 в другій половині квітня 2022 року на загальну суму 1750 грн. та в червні 2022 року на загальну суму 500 грн - закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_10 покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 307 КК України.

Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч. 4 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за ч. 4 ст. 185 КК України за цим вироком, та за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, - у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 307 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати до покарання, визначеного за оскаржуваним вироком, невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.07.2022, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України, до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили, тобто з 28.01.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, - з 12.12.2023 року по 10.01.2024 року та з 03.04.2024 року по день набрання вироком законної сили тобто по 28.01.2025 року.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскарженим в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судді