Справа № 489/1567/25
Провадження № 1-кп/489/661/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

21 березня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження №0001486 від 14.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, особи з інвалідністю 3 групи, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 та проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 263 ч. 1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

встановив:

Відповідно до обвинувального акту 10.10.2024 о 08.30 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у під`їзді № 6 в будинку АДРЕСА_3 , діючи в умовах воєнного стану, введеного в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом злому замку вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_4 вищевказаного будинку, звідки умисно таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в сумі 199500 грн; грошові кошти в сумі 200 доларів США, що еквівалентно 8240 грн; золоту каблучку 585 проби, вартістю 6000 грн, а всього на загальну суму 213 740 грн. Після того ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 213 740 грн.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, всупереч вимогам постанови ВРУ від 17.06.1992 № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», пунктів 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, ОСОБА_3 у невстановлені час та місці, незаконно придбав у невстановленої особи без передбаченого законом дозволу корпус від гранати типу Ф-1 та підривач типу УЗРГМ, які переніс до місце свого проживання по АДРЕСА_2 , де став незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу.

В період часу з 19:40 год. 11.10.2024 до 01:00 год. 12.10.2024 під час санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 промислового виготовлення та підривач уніфікований із запалом дистанційної дії типу УЗРГМ промислового виготовлення, що застосовується для спорядження ручних осколкових гранат Ф-1, РГД-5, РГ-42, які при конструктивному поєднанні утворюють вибуховий пристрій промислового виготовлення військового призначення оборонну осколкову ручну гранату типу Ф-1, яка відноситься до бойових припасів основного призначення, які він зберігав без передбаченого законом дозволу

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України придбання та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

05.03.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисників укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст. 472 КПК України.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за статтями 185 ч. 4 та 263 ч. 1 КК України та щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, при цьому обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначених діяннях. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений: за ч. 4 ст. 185 КК України п`ять років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України три роки позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та відповідно до ст. 75 КК України зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказані вид та міра покарання визначені сторонами угоди з урахуванням особи обвинуваченого, який беззастережно визнав свою вину, щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю 3-ї групи, характеризується посередньо, наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор, обвинувачений, захисник та представник потерпілого в судовому засіданні підтримали угоду про визнання винуватості та вважають, що є всі підстави для її затвердження судом та призначення погодженого сторонами угоди покарання. При цьому, обвинувачений повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, зазначив про своє щире розкаяння та запевнив суд про неприпустимість вчинення кримінальних правопорушень в майбутньому.

Потерпіла надала письмову згоду на укладення між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (крім кримінальних проваджень щодо корупційних кримінальних правопорушень та кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 263 ч. 1 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та беззаперечно погоджується на це.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 05.03.2025 між прокурором та обвинуваченим за участю його захисників про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами виду та міри покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи тривалість строку випробовування, суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, враховує особу обвинуваченого, який вважається раніше не судимим, одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, є особою з інвалідністю внаслідок бойових дій, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду, не має негативної характеристики, а також той факт, що в Україні введений воєнний стан, що покладає на жителів держави додаткові обмеження, тому зазначені обставини, які зменшують суспільну небезпечність обвинуваченого, вказують на можливість встановлення дворічного іспитового строку для його виправлення.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024, 16.10.2024, 17.10.2024 у справі № 489/7938/24, підлягають скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості та можливість призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, тому застосований відносно нього запобіжний захід у вигляді застави підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024 відносно ОСОБА_3 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 242240 грн.

Відповідно до повідомлень ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 16.10.2024 №20/6/3-9482 та ТУ ДСА України в Миколаївській області від 14.10.2024 № 7/1-1941/24, а також квитанції № 2.69331693.1 від 14.10.2024, застава у розмірі 242240 грн за ОСОБА_3 внесена заставодавцем ОСОБА_8 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024 у справі № 489/7939/24 на депозитний рахунок № UA0016294 в ДКС України м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області.

Від заставодавця надійшло клопотання про повернення йому внесеної за обвинуваченого суми застави.

Учасники не заперечували проти повернення застави заставодавцеві.

Враховуючи, що внесена за обвинуваченого застава на час ухвалення вироку не звернена в дохід держави, дія запобіжного заходу у виді застави втрачає свою дію з дня ухвалення вироку та заставодавець просить повернути йому вказану суму застави, тому зазначене на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України є підставою для повернення застави заставодавцю.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду від 05.03.2025 між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 ч. 4 та 263 ч. 1 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбуття визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі статей 75, 76 КК України засудженого ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з дня ухвалення вироку, тобто з 21.03.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 11.10.2024 до 15.10.2024 включно з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази:

- один слід слідоутворюючого об`єкту; циліндровий механізм вхідних дверей та ключ до нього; змиви потожирової речовини; фрагменти пластику, металеву трубку, викрутку, балончик, торцеві ключі, шматок металу, канцелярський ніж, плоскогубці, білу кнопку, залізний предмет із закрученим кінцем, зелений бафф з черепами, блокнот, рожеву ручку, фрагменти корпусу гранати та підривача, сумку з написом «THINKHAPPYTHOUGHTS», радіостанцію «Uniden», зразки букального епітелію; сліди папілярних узорів - знищити;

- каблучку з металу жовтого кольору залишити у потерпілої ОСОБА_7 ;

- грошові кошти в сумі 790 грн, грошові кошти в сумі 10500 грн, відеореєстратор (відеокамеру) залишити у ОСОБА_9 ;

- три вуличні камери та блочок до них, ноутбук «Асус» із зарядним пристроєм, телефон «Айфон 7» в силіконовому чохлі залишити у ОСОБА_10 ;

- грошові кошти в сумі 2980 грн, два павер-банки, автомобіль «Хюндай Соната», р.н. НОМЕР_1 , та ключі до нього, мобільний телефон «Айфон 13 Про Макс» у чохлі із сім-карткою НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 4500 грн, ноутбук «Apple», зарядний блочок з дротом, чохол з мишкою залишити у ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон «Iphone» із сім-карткою НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в сумі 96253 (дев`яносто шість тисяч двісті п`ятдесят три) грн 74 коп.

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.10.2024, 16.10.2024, 17.10.2024 у справі № 489/7938/24 скасувати.

Застосований щодо ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави - скасувати.

Після набрання вироком законної сили заставу у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн, внесену за ОСОБА_3 відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду міста Миколаєва 14.10.2024 у справі № 489/7939/24 на депозитний рахунок № UA0016294 в ДКС України м. Київ, МФО 820172, код отримувача 26299835, отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, відповідно до квитанції № 2.69331693.1 від 14.10.2024 повернути заставодавцю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1