Справа № 134/408/25
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника виправного центру ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-ща Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джожуг Республіки Азербайджан, азербайжанця, громадянина України, до засудження мешканця АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановив:

17 грудня 2025 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у якому він просить на підставі ст. 81 КК України звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання та просив його задовільнити, зазначив, що має заохочення, працює, стягнення до нього не застосовувались.

Представник виправного центру вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, має лише одне заохочення, хоча офіційно постійно був працевлаштований. Так як застосування заохочення розглядається відносно засудженого після трьох місяців роботи на одному об`єкті, а засуджений ОСОБА_5 працював на різних об`єктах, був період коли не працював, оскілки оформляв пенсію, тому у нього тільки одне заохочення.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважає його передчасним, засуджений ОСОБА_5 характеризується посередньо, має тільки одне заохочення, просив врахувати, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.

Заслухавши думку засудженого, представника виправного центру, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

Саме досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженого обґрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою КК України, тобто є не обов`язком суду, а правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Вінницького апеляційного суду від 11.12.2023 року, яким скасовано вирок Барського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року в частині призначення покарання останньому та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_5 з 05.03.2024 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)».

По прибутті в установу, засуджений ОСОБА_5 , був працевлаштований згідно строкових трудових договорів на контрагентському об`єкті ТОВ «Керамсвіт», ТОВ «Профіт індастрі» на якому працевлаштований на даний час.

Згідно характеристики ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, один раз був заохочений. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Не допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення» та «Духовне відродження». Бере участь у програмах/заходах, які проводяться в установі, допустив чотири порушення, не має бажання змінити своє життя та не підтверджує це активними вчинками. Не має позитивних планів на майбутнє.

Під дію ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_5 підпадав по відбуттю 1/2 строку покарання, а саме 05.03.2025 року. Рішенням комісії державної установи «Крижопільський (ВЦ №113)» протокол № 7 від 12.03.2025 року засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні умовно-достроковому звільненні, як особі яка не довела своє виправлення.

Згідно довідки про наявність стягнень та заохочень, засуджений ОСОБА_5 отримав одне заохочення у вигляді подяки за сумлінну поведінку та ставленням до праці 22.08.2024 року, дисциплінарні стягнення не застосовувалися.

Як вбачається з довідки про доходи, за період відбування покарання дохід засудженого ОСОБА_5 склав 56 914, 20 грн.

Станом на 07 квітня 2025 року засуджений ОСОБА_5 відбув 1/2 строку призначеного покарання, невідбута частина покарання складає 10 місяців 28 днів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Висновок про те, що засуджений довів своє виправлення, передбачає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Хоча засуджений ОСОБА_5 відбув встановлену законом частину строку покарання, однак суд бере до уваги, що засуджений ОСОБА_5 характеризується посередньо, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як особі, яка не довела свого виправлення. Має ще значну частину невідбутого строку відбування покарання.

Як вбачається із матеріалів особової справи ОСОБА_5 , раніше неодноразово судимий, хоча і в силу статті 89 КК України є таким, що не має судимостей. Однак, його судимості враховані Вінницьким апеляційним судом при скасуванні призначення покарання, та зазначено, що ОСОБА_5 вироком Барського районного суду Вінницької області від 19.02.2021 року був засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України, також відносно останнього перебувало в провадженні Барського районного суду Вінницької області кримінальне провадження по обвинуваченню за ч. 2 ст. 125 КК України, яке ухвалою від 15.11.2022 року було закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Як зазначила колегія суддів, незважаючи на наявність кримінальних проваджень відносно нього за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я та наявність судимостей не попередило вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення, яке відноситься до тієї ж сфери злочинів.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 для себе ніяких висновків не зробив відбуваючи покарання у виді позбавлення волі за вчинене ним кримінальне правопорушення, не розкаявся в тому що він скоїв, не запевнив суд, що більше такого, кримінального діяння, в його житті не повториться.

Дотримання режиму відбування покарання є виключно обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.

Наявність одного заохочення у засудженого ОСОБА_5 за час відбування покарання, а саме за понад 1 рік 1 місяць, не може бути визнано достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводить виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. 537, 539 КПК України, суд -

постановив:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя