Справа № 736/2056/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/202/25
Категорія - ч. 1 ст. 162 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Корюківським районним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №000003 від 20 червня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який є інвалідом 3 групи, неодноразово судимий, останній раз 09 квітня 2024 року Корюківським районним судом Чернігівської області від за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, який ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року був змінений, за ч. 1 ст. 162 КК України залишено покарання призначене судом першої інстанції та визначено самостійне виконання Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2024 року, яким ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 162 КК України до одного року обмеження волі.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначено окреме виконання оскаржуваного вироку від вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2024 року (справа №736/439/24).

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 05 травня 2024 року, близько 15 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючись мотивами спрямованими на порушення недоторканості житла, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, усупереч вимогам статті 30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла особи, з метою відпочинку, без дозволу та відома власника житла ОСОБА_10 , через незачинену хвіртку проник на прибудинкову територію домоволодіння АДРЕСА_1 , після чого, просунувши руку через вікно веранди будинку, що поряд із входом відкрив замкнені зсередини на металевий засув вхідні двері до житлового будинку та повторно, незаконно проник до приміщення веранди вказаного будинку, після чого пройшов до приміщення кухні, де був виявлений власником ОСОБА_10 , чим у такий спосіб порушив недоторканість житла громадянина.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК України призначити покарання у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту часину покарання за вироком Корюківського районного суду від 25 січня 2024 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років 1 дня позбавлення волі.

Мотивує тим, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнаний винуватим за цим вироком було вчинене 05 травня 2024 року, після того, як Корюківським районним судом Чернігівської області 25 січня 2024 року та 09 квітня 2024 року були ухвалені попередні вироки.

При цьому, встановлено, що покарання у вигляді 850 гривень штрафу за вироком Корюківського районного суду від 09 квітня 2024 року був сплачений засудженим, у зв`язку з чим ОСОБА_6 був знятий з обліку органу пробації 27 серпня 2024 року.

Проте, на момент ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_6 мав невідбуте покарання за вироком Корюківського районного суду від 25 січня 2024 року, а тому суд мав призначити йому остаточне покарання за сукупністю вирків на підставі ст. 71 КК України, але не застосував цю норму кримінального Закону, тому вирок підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, шляхом складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання, призначеного цим вирком, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Однак, частиною 2 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог при ухваленні вироку не дотримано.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_6 у незаконному проникненні до житла потерпілого ОСОБА_10 , що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та забраним під час досудового розслідування доказам, не оскаржується жодною зі сторін у кримінальному провадженні.

Разом з тим, розглядаючи матеріали кримінального провадження за правилами ст. ст. 381, 382 КПК України, в спрощеному провадженні, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не перевірив та не встановив всі обставини, які впливають на призначення остаточного покарання винному.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що 25 січня 2024 року ОСОБА_6 був засуджений вироком Корюківського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 був звільнений від відбування призначеного строку покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

09 квітня 2024 року вироком Корюківського районного суду Чернігівської області ОСОБА_6 був засуджений за ч 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12 серпня 2024 року вирок Корюківського районного суду від 09 квітня 2024 року був змінений. ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 25 січня 2024 року було визначити виконувати окремо на підставі ч. 3 ст. 72 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно довідки начальника Корюківського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області від 18 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_6 перебував на обліку, як особа, засуджена вироком Корюківського районного суду від 09 квітня 2024 року за ч. 1 ст. 162 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень. Однак, засуджений 27 серпня 2024року був знятий з обліку у зв`язку зі сплатою штрафу, тобто вважається таким, що повністю відбув призначений судом вид покарання.

У рамках даного кримінального провадження кримінальний проступок ОСОБА_6 був вчинений 05 травня 2024 року, тобто після постановлення вироку Корюківського районного суду від 25 січня 2024 року, яким він був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, тобто в період невідбутого покарання за даним вироком.

Отже, вірними є твердження прокурора про те, що суд не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню та не призначив ОСОБА_6 остаточне покарання із застосуванням ст. 71 КК України, приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, 31 липня 2023 року Корюківським районним судом Чернігівської області ОСОБА_6 був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та звільнений від відбування цього покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

За сукупністю злочинів, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, призначене 31 липня 2023 року ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, було зараховане в строк покарання, призначеного вироком від 25 січня 2024 року за ч. 1 ст. 162 КК України, та остаточно йому було визначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Саме цей строк покарання, призначений вироком від 25 січня 2024 року, має бути врахований судом при призначенні ОСОБА_6 остаточного покарання в даному кримінальному провадженні за правилами ст. 71 КК України.

Однак, Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного закону змін зазнали положення ст. 51 КУпАП. Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа№278/1566/21), зміна в ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуму.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

З вироку Корюківського районного суду від 31 липня 2023 року убачається, що ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні одного епізоду викрадення чужого майна, вчиненого ним 18 січня 2023 року на загальну суму 748 гривень.

Для кваліфікації правопорушення як адміністративного чи кримінального, необхідно виходити з того, що прожитковий мінімум станом на 1 січня 2023 році становив 2 684 гривні, у зв`язку з чим нижня межа кримінальної караності крадіжки, вчиненої у 2023 році, настає, якщо вартість предмета становить 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто 2 684 гривні

Сума завданих ОСОБА_6 збитків становила менше нижньої межі, з якої наступає кримінальна відповідальність.

З урахуванням положень ст. 5 КК України, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 18 січня 2023 року, що свідчить про те, що ОСОБА_6 вчинив вчинила дрібні крадіжки, за що передбачено відповідальність ст. 51 КУпАП.

У рамках апеляційного перегляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, з урахуванням того, що під час судового розгляду в спрощеному провадженні судом не досліджувались ні матеріали кримінального провадження, ні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання щодо закриття кримінального провадження за вироком від 31 липня 2023 року на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Виключно після вирішення питання про декриміналізацію дій ОСОБА_6 суд може прийти до вірного та обґрунтованого рішення про призначення винному остаточного покарання за сукупністю вироків за правилами ст. 71 КК України, як про це просить прокурор.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили йому повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог статей 412 і 415 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати доводи, наведене в ухвалі апеляційного суду, ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, яке відповідатиме вимогам ст. 370 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 412, 424 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13