УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2025 Справа №607/5256/25 Провадження №1-кс/607/1581/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000009 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 за погодження із прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження за № 0000009 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно а саме на:

-мобільний телефон марки Xiaomi Mi 9SE ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому наявна сім-карта з абонентським номером НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 120 Євро, 1650 доларів США та 9950 гривень, які вилучені під час обшуку приміщення квартири АДРЕСА_1 14.03.2025 у підозрюваного ОСОБА_4

-1/3 квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 .

Клопотання мотивоване тим, що групою слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000009 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_4 вимагав та 03.02.2025 отримав частину неправомірну вигоду у сумі 1000 доларів США у військовозобов`язаного ОСОБА_6 за вплив на службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до системи «Оберіг», відомостей щодо зняття його з розшуку у зв`язку із порушенням ним законодавчих актів.

Так, 14.03.2025 під час проведення обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_4 було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Xiaomi Mi 9SE ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому наявна сім-карта з абонентським номером НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 120 Євро, 1650 доларів США та 9950 гривень.

14.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

Санкція ч.3 ст.369-2 КК України передбачає відповідальність за його вчинення у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Окрім цього, встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 1/3 квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 09.02.2012.

Слідчий вказує, що з урахуванням зібраних органом досудового розслідування на даний час даних, є достатні підстави вважати, що вищевказане майно є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були набуті внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому вони відповідно до ст. 98 КПК України можуть бути речовими доказами. Із вказаними речовими доказами необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій та процесуальних дій, а також відповідну експертизу, тому вони підлягають збереженню.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що вищезазначені, вилучений мобільний телефон та грошові кошти мають значення під час розслідування даного кримінального провадження, зокрема є речовими доказами, та підтверджують факт незаконної діяльності підозрюваного ОСОБА_4 та його причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про арешт тимчасово вилученого майна підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав у ньому зазначених. Додатково зазначив, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені у ОСОБА_4 в ході проведеного обшуку грошові кошти були набуті злочинним шляхом, відтак з метою забезпечення спеціальної конфіскації на них слід накласти арешт. Також вказав, що накладення арешту на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 необхідно, з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки санкція ч.3 ст.369-2 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 передбачає конфіскацію майна.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив з приводу накладення арешту на грошові кошти та належну йому 1/3 частку квартири, оскільки вказане майно не має жодного відношення до кримінального провадження.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 29.01.2025 внесено відомості за № 0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, зокрема за фактом того, що ОСОБА_4 вимагав та 03.02.2025 отримав частину неправомірну вигоду у сумі 1000 доларів США у військовозобов`язаного ОСОБА_6 за вплив на службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до системи «Оберіг», відомостей щодо зняття його з розшуку у зв`язку із порушенням ним законодавчих актів.

Як вбачається з протоколу обшуку від 14.03.2025, в період з 06 год. 52 хв. по 07 год. 49 хв. 14.03.2025, на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 13.03.2025 (справа №607/5126/25) було проведено обшук у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки Xiaomi Mi 9SE ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому наявна сім-карта з абонентським номером НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 120 Євро, 1650 доларів США та 9950 гривень.

Постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 14.03.2025, мобільний телефон марки Xiaomi Mi 9SE ІМЕІ1: НОМЕР_1 та ІМЕІ2: НОМЕР_2 в якому наявна сім-карта з абонентським номером НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 120 Євро, 1650 доларів США та 9950 гривень визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000009 від 29.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України та визначено місце зберігання речових доказів.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Відповідно до положень статті 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частин 2, 3 статті 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Доданими до клопотання документами прокурор довів, що вказаний у клопотанні мобільний телефон зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, та у випадку ненакладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого його приховування, знищення, відчуження та до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Окрім цього, з змістом ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно ч. 4 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація також застосовується одночасно із заходами кримінально-правового характеру у кримінальних провадженнях щодо вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого статтями 209, 369, 369-2 стосовно службових осіб, передбачених частиною четвертою статті 18 цього Кодексу, до грошей, цінностей чи іншого майна юридичної особи, якщо воно:

1) було одержано внаслідок вчинення суспільно небезпечного діяння та/або є доходами, отриманими безпосередньо від використання такого майна;

2) призначалося (використовувалося) для фінансування або матеріального забезпечення суспільно небезпечного діяння, або винагороди за його вчинення;

3) було предметом зазначеного суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходить у власність держави;

4) було використано як засіб вчинення суспільно небезпечного діяння, крім майна, що повертається власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про його незаконне використання.

Згідно ст. 170 ч. 5 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до положень статті 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

14.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, тобто у одержані неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Санкція ч. 3 ст. 369-2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 416693282 від 06.03.2025, за ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності зареєстрована 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З огляду на викладені обставини та враховуючи те, що грошові кошти та 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , належить підозрюваному, до якого можуть бути застосовані спеціальна конфіскація, а також заходи кримінально-правового характеру, слідчий суддя з метою забезпечення кримінального провадження та можливого застосування до підозрюваного конфіскації майна та спеціальної конфіскації, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також враховуючи правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, вважає за необхідним накласти арешт на вищевказане майно, оскільки незастосування такої заборони може привести до відчуження майна.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Ураховуючи, що для встановлення обставин, що мають значення у даному кримінальному провадження, необхідним є проведення в подальшому ряду слідчих (розшукових) дій, кількість та види яких на даній стадії досудового розслідування визначити неможливо, та предметом яких може бути вилучене майно, слідчий суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування даним майном.

Слідчий суддя також звертає увагу, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Одночасно роз`яснюю, що згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування, розпоряджання та відчуження на майно, яке вилучене 14.03.2025 в ході проведеного обшуку у ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 , а саме на:

- мобільний телефон марки Хіаоmі Мі 9SЕ ІМЕI1: НОМЕР_1 та ІМЕI2: НОМЕР_2 в якому наявна сім-карта з абонентським номером НОМЕР_3 , грошові кошти в сумі 120 Євро, 1650 доларів США та 9950 гривень.

Накласти арешт шляхом заборони розпоряджання та відчуження на 1/3 квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим та прокурором у цьому кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити/направити ОСОБА_4 та прокурору ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 18.03.2025 о 13 год. 55 хв.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1