У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 628/261/19

№ 1-кп/183/608/25

10 березня 2025 року м. Самар

Колегія суддів Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0001617 стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богуславка Борівського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , внутрішньо переміщеної особи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 2, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001617 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 2, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України.

В судовому засіданні прокурор подала клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що в період часу з 16.08.2018 до 24.09.2018, діючи за попередньою змовою у групі з ОСОБА_8 , знаходячись в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з єдиним злочинним умислом направленим на умисне заподіяння смерті малолітній дитині, усвідомлюючи протиправний характер спільних дій, передбачаючи настання небезпечних наслідків, використовуючи свою фізичну перевагу над малолітньою потерпілою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою ОСОБА_8 , заподіювали фізичний біль та фізичні страждання останній шляхом нанесення невстановленої в ході досудового розслідування кількості ударів в область тулуба та кінцівок, внаслідок чого малолітній ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді безлічі синців у проекції правої ключиці, по передній поверхні грудної клітки, на всьому протязі живота донизу від пупка, у пахових областях, в проекції лонного зчленування, по зовнішньо-заднім поверхням обох верхніх кінцівок, на всьому протязі спини, на всьому протязі поперекової області, на всьому протязі обох сідниць, на всьому протязі нижніх кінцівок, садна по зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, що призвели до розвитку небезпечного для життя стану - шоку, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-460/18 від 11.12.2018 за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя, від яких остання померла.

Ухвалою судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 03.02.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 03.04.2022.

01.04.2022 строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на підставі ч. 6 ст. 615 КПК України до 03.06.2022.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.06.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 01.08.2022.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 22.09.2022.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.10.2022.

21.10.2022 ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у вказаному клопотанні відмовлено.

Проте, на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховуватися від суду; ризик незаконного впливу на свідка, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, ризик вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність зазначених ризиків.

На час обрання запобіжного заходу органом досудового розслідування заявлені наступні ризики, наявність яких встановлена слідчим суддею під час розгляду клопотання та з якими погодився і суд під час попереднього продовження терміну дії даного запобіжного заходу, а саме:

- переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів, серед яких є особливо тяжкий, внаслідок якого загинула малолітня дитина, а з огляду на тяжкість можливого покарання у виді довічного позбавлення волі, з метою подальшого виконання можливого винесеного відносно нього обвинувального вироку за вчинення вищевказаних злочинів вбачається зазначений ризик;

- здійснювати вплив на потерпілу, свідків у вказаному кримінальному провадженні.

- може вчинити новий злочин, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, відсутні міцні соціальні зв`язки, законні джерела існування, характеризується доволі посередньо.

По-перше, наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, або довічне позбавлення волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-друге, зважаючи, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується у тому числі і показами свідків, особисто відомих обвинуваченому, і, перебуваючи на волі, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Враховуючи обставини кримінального провадження, за яких може мати інформацію щодо їх фактичного місця мешкання та місця перебування, що дає можливість останньому застосувати відносно них фізичний та психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст.ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-третє, враховуючи обставини вказаного злочину, ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про соціальну небезпечність особи, яка може загрожувати життю чи здоров`ю осіб та унеможливлює його перебування в даний час у суспільстві, тому є наявні підстави вважати існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1. ст. 177 КПК України.

На цей час заявлені ризики жодним чином не зменшились, продовжують існувати та підтверджують недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в ньому.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в своєму клопотанні, не надано.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що у нього відсутні наміри переховуватися від суду.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання прокурора, дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Статтею 178 КПК України визначено обов`язок суду, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінити в сукупності всі обставини вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та особу підозрюваного.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судове рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

Стосовно ризику, визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд погоджується з позицією прокурора щодо ймовірності його виникнення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 2, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України,тобто проти життя та здоров`я особи, а відтак одних з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення яких настала смерть малолітньої потерпілої. Кримінальне правопорушення, передбачене п. п. 2, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, у відповідності до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, і за вчинення якого у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що після закінчення строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою і відсутності стосовно нього інших запобіжних заходів, з жовтня 2022 року останній, будучи обізнаним про перебування стосовно нього кримінального провадження в суді, не вжив заходів для явки до суду, не подав письмових заяв чи інших повідомлень про місце свого проживання, що стало підставою для оголошення його у розшук. Лише в ході оперативно-розшукових заходів працівникам поліції вдалося встановити місце перебування обвинуваченого.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України, свідчить те, що обвинувачений може вплинути на свідків та потерпілу, які ще не допитані безпосередньо судом під час судового розгляду. Тобто, ризик впливу на свідків та потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Тому, розуміючи тяжкість покарання, яке може бути призначене судом у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення, обвинувачений, перебуваючи на свободі, матиме реальну можливість незаконно впливати на свідків і потерпілу та змусити їх змінити свої показання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що з урахуванням обставин інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, останній може продовжити злочинну діяльність, й надалі вчиняти аналогічні злочини, що свідчить про соціальну небезпечність особи, яка може загрожувати життю чи здоров`ю осіб.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним судом доведеними.

Колегія суддів враховує наявність в обвинуваченого ОСОБА_7 місця реєстрації та проживання, однак суд враховує також і вагомість наданих в обґрунтування клопотання доказів, вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу, про який просить прокурор, те, що дії, які інкримінуються обвинуваченому, мають виняткову суспільну небезпечність, оскільки посягають на життя та здоров`я особи, а відтак цей злочин є одним з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень. Означене є беззаперечною підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну зі спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Розглядаючи питання щодо застосування застави, суд виходить з того, що ч. 3 ст. 183 КПК України покладає на слідчого суддю, суд обов`язок при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Зокрема, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства, та який спричинив загибель людини (п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України).

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 2, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 127 КК України, пов`язаних з насильством та який спричинив загибель людини малолітньої дитини, суд не знаходить підстав для визначення обвинуваченому розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 314, 331, 371, 376 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 травня 2025 року.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складено і оголошено 11 березня 2025 року о 08 годині 10 хвилин.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3