Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5589/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/161/25
Категорія ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2024 року відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про приведення вироку суду до вимог кримінального законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити його клопотання.

На переконання апелянта, суд безпідставно об`єднав всі епізоди та визначив загальну суму збитків, хоча мав рахувати матеріальну шкоду по кожному епізоду окремо.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що За вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 21.09.2023 року ОСОБА_7 25.03.2023 року та 29.03.2023 року здійснив крадіжку на загальну суму 2745,00грн. (1135 грн.+1610 грн.) , що складає більше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян за 2023 рік (2684), а тому відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши доповідача, доводи адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, перевіривши ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст. 404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким були внесені зміни до ст.51 КУпАП та посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Підпунктом169.1.1 статті 169 Податкового кодексу визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року становить 2684 грн., тобто неоподаткований мінімум доходів громадян на 2023 рік становив 1342 грн., а 2 неоподаткованих мінімумів становить 2684 грн.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, зокрема викрадення чужого майна (крадіжки), за що стосовно нього винесено вирок, по якому він відбуває покарання.

Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2023 року ОСОБА_7 засуджений за кримінальне правопорушення, передбачене ч. ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_7 вчинив крадіжки 25.03.2023 року 1135 грн., 29.03.2023 року 1610 грн.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.32 КК України повторність, передбачена частиною першою цієї статті, відсутня при вчиненні продовжуваного кримінального правопорушення, яке складається з двох або більше тотожних діянь, об`єднаних єдиним кримінально протиправним наміром.

У постанові Пленуму ВСУ №10 від 06.11.2009 року (п.20), вказано, що у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутності інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за ч.1 відповідної статті, а інші як вчинені повторно за іншими частинами відповідних статей КК України.

Отже, якщо особа, вчиняючи крадіжки, не мала наміру на викрадення певної кількості майна, а кожна крадіжка була самостійним епізодом, то в таких випадках у діях особи буде повторність, а не одиничне продовжуване кримінальне правопорушення.

При повторному вчиненні крадіжки застосовується ч.2 ст. 185 КК України, оскільки кожне з цих кримінальних правопорушень має свою суб`єктивну сторону і самостійний умисел, який виникає щоразу перед вчиненням окремого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції мав перевірити вартість викраденого майна за вказаним вироком за кожним епізодом крадіжки окремо, а не визначати сукупну вартість всього викраденого майна за всіма епізодами крадіжок, оскільки за визнаним судом доведеним обвинуваченням кожен епізод таких дій є окремим кримінальним правопорушенням, вчиненим повторно.

Як вбачається з вироку Щорського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2023 року ОСОБА_7 засуджений за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Кожен з епізодів крадіжки, за які засуджений ОСОБА_7 , менший за 2684 грн., а тому враховуючи вимоги закону, він підлягає звільненню від призначеного покарання за вказаним вироком.

У відповідності до ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, в числі іншого, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю або частково та ухвалити нову ухвалу.

За таких обставин, враховуючи вимоги закону апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку Щорського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2023 року щодо нього у відповідність до вимог чинного законодавства - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2023 року за ч. 4 ст.185 КК України на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: