УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000962 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новотроїцьке Волноваського району, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції

за допомогою сервісу EASYCON)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, яке є співрозмірним його діянню та особі обвинуваченого, а саме обмежившись мінімальним покаранням, передбаченим ч. 4 ст. 187 КК України - 8 (вісім) років.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десть) років з конфіскацією всього належного особисто йому майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати, відповідно до ухвали слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з 08.09.2023 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 7072 грн. 78 к.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 20 000 грн. 00 к. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи (експертна спеціальність 12.1) в розмірі 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 00 к. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильності кваліфікації його дій, вважає, що оскаржуваний вирок суду в частині призначення покарання є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зауважує, що суд призначаючи покарання неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, тому призначив покарання значно більше, ніж мінімальне покарання, яке передбачено ч. 4 ст. 187 КК України - вісім років позбавлення волі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений та діяв станом на 04 вересня 2023 року.

04.09.2023 близько 16.18 год. ОСОБА_6 , перебував неподалік ТОВ "БУДСНАПЗБУТ" по вул. Героїв УПА м. Первомайська Миколаївської області та побачив ОСОБА_8 , яка йшла по доріжці неподалік від футбольного поля в напрямку вул. Лейтенанта Шмідта м. Первомайська Миколаївської області. В цей же час ОСОБА_6 , переслідуючи корисливий мотив, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, вирішив вчинити напад на ОСОБА_8 з метою подальшого заволодіння будь-яким цінним майном чи грошовими коштами.

Виконуючи задумане, користуючись тим, що вищевказаний відрізок шляху майже непроглядний за густих кущів, у зв`язку з чим потерпіла не зможе покликати на допомогу, застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, у період воєнного стану, ОСОБА_6 підбіг ззаду до ОСОБА_8 та палицею, яку знайшов на землі, завдав удару потерпілій в область потилиці, внаслідок чого остання впала на коліна та на якийсь час дезорієнтувалась, тим самим позбавивши останню реальної можливості чинити опір, спричинивши легкі тілесні ушкодження - забійну рану потиличної ділянки голови та струс головного мозку, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілої. Після чого, розуміючи, що його протиправні дії носять відкритий та насильницький характер, а отже, є зрозумілими для потерпілої, вирвав з її рук жіночу сумку бежевого кольору, відкрито заволодівши грошовими коштами у сумі 2000 грн. та мобільним телефоном марки "Apple" моделі "iPhone 14 Pro (А2890) 256GB", IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , Serial No:НОМЕР_3 золотистого кольору, вартістю 43 766,67 грн., які знаходилися в сумочці потерпілої ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальний збиток на суму 45 766,67 грн. У подальшому, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 4 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.4 ст. 187 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, захисник не наводить жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке просить призначити.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України врахував, тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, проживає на території Первомайського району Миколаївської області без реєстрації із співмешканкою та її сином, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо, у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога на обліку не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання. За такого, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, належним чином вмотивував своє рішення.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , форму вини, мотиви та спосіб його вчинення, а саме те, що він вчинив розбійний напад на жінку, цивільний позов не відшкодував, вину свою не визнав, вибачення у потерпілої не попросив та вірно дійшов до висновку, що обвинувачений не бажає ставати на шлях виправлення, має намір продовжувати злочинну діяльність та є суспільно небезпечним для оточуючих, а тому суд вірно призначив покарання, у виді позбавлення волі як таке, що буде відповідати особі ОСОБА_6 і тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 офіційно ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень задовольняє свої матеріальні потреби. Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень є наслідком свідомо обраного ОСОБА_6 способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує.

Зазначені вище обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_9 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання є неможливим.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_6 покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, у зв`язку з чим апеляційну скарги захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді