Єдиний унікальний номер № 285/5924/24
Провадження № 1-кп/0285/239/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………........ ОСОБА_1 ,

секретаря…………..............….. ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора……………………... ОСОБА_3 ,

обвинуваченої.. ......................... ОСОБА_4 ,

захисника.................................... ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

кримінальне провадження №0000197, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.06.2024,

по обвинуваченню: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.06.2022 прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 ),

українки, громадянки України, з вищою освітою,

уродженки с Лукавці Вижницького району Чернівецької області,

яка проживає в АДРЕСА_1 , має на утриманні 2 малолітніх дітей,

не працює,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В невстановлений слідством день та час у квітні 2022 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на підроблення посвідчення водія за попередньою змовою групою осіб, з метою подальшого його використання. Реалізуючи вказаний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки та бажаючи їх настання, в достовірно невстановлений слідством час у квітні місяці 2022 року, ОСОБА_4 через мережу інтернет знайшла контакти невідомої особи, з якою домовилась про підроблення посвідчення водія. Користуючись запропонованими послугами невстановленої слідством особи, вступила з останньою у злочинну змову, направлену на підроблення посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В». В подальшому, через месенджер «Viber» ОСОБА_4 передала свої особисті дані, необхідні для отримання посвідчення невстановленій особі, з метою підроблення посвідчення водія на своє ім`я.

Після цього невстановлена слідством особа комбінованим способом з використанням термотрансферного та струменевим способів друку виготовила підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_8 , яке в невстановлений слідством час та день у квітні 2024 року через ТОВ з логістики «Нова пошта» надіслала ОСОБА_4 , за які остання згідно домовленості відправила грошові кошти в сумі 7000 грн.

В подальшому ОСОБА_4 , маючи прямий умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою безпідставного отримання права керувати транспортними засобами зберігала та використовувала завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_2 .

Продовжуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_4 , будучи обізнаною, що відповідно до п.п «а» п.2.1. ч.2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, маючи умисел на подальше використання завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_2 , бланк якого не відповідає аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу на території України, 09.06.2024 о 18:54 год ОСОБА_4 під час руху по вул Шевченка в м Звягель Житомирської області на автомобілі марки «Нісан» моделі «Альмера», реєстраційний номер НОМЕР_3 , була зупинена працівниками СРПП Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області за порушення ПДР України та в порядку ст.35 Закону України «Про національну поліцію», які пред`явили законну вимогу надати посвідчення водія. ОСОБА_4 пред`явила посвідчення водія серії НОМЕР_2 на своє ім`я, достовірно знаючи те, що воно є підробленим, надала його працівникам поліції з метою уникнення відповідальності за порушення правил дорожнього руху та відповідного адміністративного покарання, тим самими використала завідомо підроблені офіційні документи.

Згідно висновку судової технічної експертизи документів: бланк наданого посвідчення водія серії НОМЕР_2 , яке видане на ім`я ОСОБА_8 , не відповідає аналогічним, що знаходяться в офіційному обігу. Крім того, згідно з базою даних НАІС Єдиного державного реєстру МВС ОСОБА_4 посвідчення водія не отримувала.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину у пред`явленому обвинуваченні визнала повністю, підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснила, що через мережу інтернет знайшла осіб, які роблять посвідчення водія, домовилась із ними, скинула на вайбер фотокопії своїх документів, зразок підпису і через Нову пошту придбала собі водійське посвідчення за 7000 грн. У вчиненому щиро розкаялась, зазначила, що вже офіційно здає на права.

Показання обвинуваченої відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що прокурором також не оспорено фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів.

При цьому учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, суд знаходить доведеною винність ОСОБА_4 та її умисні дії, які виразились в підробленні посвідчення водія з метою його особистого використання, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфікує за ч.3 ст.358 КК України. Її умисні дії, які виразились у використанні завідомо підробленого офіційного документа, суд кваліфікує за ч.4 ст.358 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченій покарання: за ч.4 ст.358 КК України у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч.3 ст.358 КК України у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень 1 рік позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Сторона захисту просила застосувати до обвинуваченої ст.69 КК України з переходом до іншого виду покарання у виді 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_4 суд враховує:

ступінь тяжкості вчинених нею правопорушень, які є кримінальним проступком та нетяжким злочином;

вік та дані про особу, яка раніше не судима; вину у скоєному визнала, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; на утриманні має двох дітей; за місцем проживання характеризується позитивно;

положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

Згідно зі ст.69 КК України та роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті КК або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті КК за цей злочин.

Конституційний Суд України неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання, зокрема, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виправлення як мета покарання це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Також при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

При вирішенні питання про вид і розмір покарання суд враховує що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», а «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства»).

Суд зазначає, що наявні в даній справі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, істотним чином знижують тяжкість скоєних кримінальних правопорушень та зменшують їх суспільну небезпеку, а отже наявні підстави застосування до обвинуваченої ст.69 КК України. При цьому суд виходить не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретних кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 має на утриманні двох малолітніх дітей: дев`ятирічну доньку та чотирирічного сина; раніше ніколи не притягувалась до кримінальної відповідальності; відверто, а не уявно визнала свою провину у вчиненому, висловила щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки; прийняла рішення більше не вчиняти злочинів, стати на шлях виправлення та запевнила про створення в неї готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Кримінальним правопорушенням, вчиненим ОСОБА_4 , збитки або шкоду не заподіяно.

Резюмуючи викладене, суд погоджується з думкою прокурора щодо виду та строку покарання в частині призначення покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В частині призначення покарання за ч.3 ст.358 КК України, то суд погоджується із позицією сторони захисту та призначає обвинуваченій покарання з урахуванням приписів ст.69 КК України, з переходом до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції цієї статті, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян штрафу.

Остаточне покарання слід визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у відповідності до вимог ч.1 ст.70 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Запобіжний захід не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченої відповідно до ст. 124 КПК України.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до правил, передбачених ст.100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.06.2024 (справа №285/3122/24), підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 337, 370, 371, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити їй покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Її ж визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, та призначити їй покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Підстав для обрання запобіжного заходу суд не вбачає.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експерта в сумі 3029,12 грн (за проведення судово-технічної експертизи документів №СЕ-19/106-24/8951-ДД від 10.06.2024).

Скасувати арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 11.06.2024 (справа №285/3122/24), на посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 21.04.2022 ТСЦ 8047 на ім`я ОСОБА_9 .

Речовий доказ в кримінальному провадженні: посвідчення водія НОМЕР_2 , знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, вирок набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Новоград-Волинський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1