Єдиний унікальний номер 142/842/24
Номер провадження 1-кп/142/87/24
В И Р О К

іменем України

30 грудня 2024 року смт. Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судовогого засіданя ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження про кримінальне правопорушення, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000215 від 20 липня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.07.2024 року у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел ухилитися від проходження військової служби. Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою дезертирства, тобто ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволів командирів 13.07.2024 року о 06:30 год самовільно залишив територію тимчасового розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, доки 19.07.2024 року, приблизно о 15:05 год, солдат ОСОБА_4 не був виявлений інспекторами НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України на території лісосмуги, яка примикає до лінії державного кордону в районі проміжного прикордонного знаку № 0242/02 (поблизу АДРЕСА_3 ), на відстані 20 м. від лінії державного кордону України при спробі перетину державного кордону України, чим кримінально-протиправну діяльність останнього припинено. За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв, а також проводив час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, пояснив суду, що його мобілізували 10 липня 2024 року. Його дружина хворіє на онкологічне захворювання та на той час перебувала за кордоном в Греції, сказала йому, що може померти та більше вони можуть не побачитися, а тому 13 липня 2024 року він покинув територію війської частини в Миколаївській області з метою перетину кордону та неповернення для проходження служби. Зазначив, що до с. Студена приїхав на таксі з метою перетину кордону поза пунктом пропуском та 20 липня 2024 року був затриманний військовослужбовцями прикордонної служби. Зазначив, що у вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати, розраховує на справедливий вирок суду. Вказав, що йому відомо, що він може бути звільнений від кримінальної відповідальності, якщо добровільно заявить про намір повернутися до військової частини для продовження проходження військової служби, проте такого наміру він не має.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, просив призначити йому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України у виді шести років позбавлення волі, які слід відбувати реально, а запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні, не заперечуючи винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, просив суд, з враховуванням визнання вини обвинуваченим, його щирого каяття у вчиненому, вчинення даного кримінального правопорушення під впливом хвороби його дружини, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 408 КК України.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 надав суду послідовні покази щодо обставин скоєння кримінального правопорушення, в повній мірі визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, і проти цього не заперечують учасники судового провадження, то відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним проводити дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає. Одночасно судом роз`яснено обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку, та зможе оскаржити вирок тільки в частині призначеного покарання.

Тому, суд, відповідно до ст. 349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та матеріалами, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тобто у дезертирстві, самовільному залишенні військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України, являється раніше не судимим, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку в лікарів психолога та нарколога не перебуває, його молодий вік, сімейний стан, зокрема обвинувачений є одруженим, дружина проходить лікування з приводу онкологічного захворювання, має двох неповнолітніх дітей, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, повне визнання обвинуваченим вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що достатньою мірою покарання з метою виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів, буде призначення покарання в межах санкції ч.4 ст. 408 КК України у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років.

При цьому суд враховує імперативні норми, закріплені в ч. 1 ст. 69 КК України та в ч. 1 ст. 75 КК України, в яких чітко передбачено неможливість звільнення судом від відбування покарання з випробуванням та призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, у разі засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 408 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

З урахуванням наведенного, суд приходить до висновку про неможливість досягнення щодо ОСОБА_4 мети кримінального судочинства без реального відбування ним призначеного покарання та про відсутність підстав для призначення останньому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 408 КК України чи можливого звільнення його від відбування покарання.

При фактичних обставинах даної справи, враховуючи особу обвинуваченого, за наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає що покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 , а також попередження вчинення як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень, відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого.

В даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2024 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 06 листопада 2024 року продовжено ще на 60 днів, до 04 січня 2025 року включно. При цьому, з протоколу затримання особи підозрюваної у вчинені злочину від 20 липня 2024 року слідує, що ОСОБА_6 було затримано 20 липня 2024 року о 17 год 57 хв. А тому строк попереднього ув`язнення необхідно зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

По даному кримінальному провадженню витрати на залучення експерта та речові докази відсутні.

Керуючись ст.100, 124, 351, 352, 359, 368, 371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 20 липня 2024 року до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 , залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Піщанський районний суд Вінницької області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: