ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/124/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

власника майна - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 січня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000014 від 16.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 ,, погоджене прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 00014 від 16.01.2024 року за ч.4 ст. 190 КК України.

Накладено арешт на речі, що вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , 26.12.24 в період часу з 07:09 по 10:18, а саме: 1) мобільний телефон iPhone 12 Pro Max, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-картою НОМЕР_3 , який поміщено до спеціального пакету НПУ № EXP0210070; 2) банківські картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_5 , АТ «Піреус Банк МКБ» № НОМЕР_6 , АТ «Юнекс Банк» № НОМЕР_7 , АТ «ПУМБ» № НОМЕР_8 , АТ «ПУМБ» № НОМЕР_9 , АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_10 , АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_11 , які поміщено до спеціального пакету НПУ № WAR00421972; 3) ноутбук ASUS model K55V, який поміщено до спеціального пакету НПУ № QYH0130505; 4) купюри номіналом по 100 доларів загальною сумою 27000 доларів США, які поміщено до спеціального пакету НПУ № EXP0210069; 5) мобільний телефон iPhone X, IMEI 1: НОМЕР_12 , IMEI 2: НОМЕР_13 з сім-картою НОМЕР_14 , який поміщено до спеціального пакету НПУ №EXP0210071.

На зазначену ухвалу слідчого судді представник власника майна адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в часині накладення арешту на майно, вилучене 26.12.2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 посилався на відсутність правових підстав для накладення арешту. Зазначав, що можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, на його думку, не обґрунтована і не доведена. Вказував, що в цьому кримінальному провадженні не повідомлено про підозру будь-якій особі. Вказував також про відсутність мети забезпечення використання вилученого майна для спеціальної конфіскації. Зазначав, що наявність матеріальної шкоди по кримінальному провадженню належним чином не зазначена та не підтверджена. Посилався на відсутність цивільних позовів у справі.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчать відомості телефонного повідомлення, причин неявки суду не повідомив.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду справи, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ ВП № 1 ХРУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2024 за № 0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

24.12.2024 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надано дозвіл на проведення за фактичним місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення документів щодо оформлення карткових рахунків, за допомогою яких отримував грошові кошти, здобуті злочинним шляхом, банківські картки, мобільні телефони та коробки від них, планшетні пристрої, комп`ютери та інші пристрої, що можуть зберігати в собі інформацію стосовно злочинної діяльності вказаних осіб, а також з яких здійснюється вхід в особисті кабінети мобільних банкінгів та за допомогою яких здійснювалась отримання грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, акаунти соціальних мереж та месенджерів, які мають історію браузерів, сім-карти операторів мобільного зв`язку, за допомогою яких ОСОБА_11 та ОСОБА_10 здійснювали свою злочинну діяльність, грошові кошти, які отримані злочинним шляхом, чорнові записи в яких міститься інформація про їх протиправну діяльність.

26.12.2024 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 було вручено копію ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року про надання дозволу на проведення обшуку в його квартирі та за участю понятих було виявлено та тимчасово вилучено майно.

26.12.2024 року постановою слідчого СВ ВП № 1 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області про визнання речових доказів це майно було визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

27.12.2024 року слідчий направив клопотання поштовою кореспонденцією до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про накладення арешту на майно, яке було вилучене в ході обшуку 26.12.2024 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що вилучені під час обшуку предмети та документи мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, можуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності. З метою забезпечення та належного збереження речових доказів, враховуючи, що не застосування такого заходу забезпечення призведе до втрати речей і документів, що в свою чергу перешкоджатиме встановленню істини у даному кримінальному провадженні, просив накласти арешт на тимчасово вилучене підчас обшуку майно.

Постановляючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції мотивував таке рішення тим, що в ході судового розгляду з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження прокурор довів, що зазначене у клопотанні майно може містити відомості, які є предметом перевірки під час досудового розслідування у кримінальному проваджені № 0000014 від 16.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а отже й може бути використано у подальшому, як доказ у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскільки рішення щодо задоволення клопотання прокурора ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилучених під час обшуку телефонів, банківських карток та грошових коштів, ознакам речових доказів, оскільки вони можуть містити на собі сліди скоєння кримінального правопорушення або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини, а також походження грошових коштів, стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Вилучені, під час обушку мобільні телефони, банківський картки, грошові кошти підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту майна з підстав того, що вони не містять на собі слідів злочину не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Більш того, вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту майна, враховуючи можливість використання їх як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані його представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01 січня 2025 року- залишити без змін.

Роз`яснити, що за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :