ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/600/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000633 від 19.02.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медовата

Жашківського району Черкаської області, який

зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі

ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він 18 лютого 2022 року, приблизно о 12 год. 47 хв., знаходився біля власного автомобіля марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1 , на території складів за адресою: м. Київ, вул. Здолбунівська, 6.

У цей час, до вказаного автомобіля підійшов ОСОБА_8 з мобільним телефоном у руках та почав фотографувати автомобіль, висловлюючи невдоволення з приводу пошкодження зовнішнього дзеркала заднього виду у належному йому автомобілі. Тоді ОСОБА_10 сів до власного автомобіля марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1 , та почав рух, коли по автомобілю ОСОБА_8 наніс один удар ногою.

ОСОБА_10 різко зупинився, вийшов та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс не менше п`ятнадцяти ударів кулаками в область голови, обличчя та тулубу потерпілого ОСОБА_8 , спричинивши таким чином останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді синців - у лобній ділянці справа від межи росту волосся з переходом в надбрівну ділянку, у міжбрівній ділянці, на спинці та скатах носу, у лобній ділянці справа з переходом на волосисту частину голови, на верхній губі справа, на підборідді справа, на правій щоці з переходом у проекцію нижньої щелепи і в підщелепну ділянку, на тильній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на заднє-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, у поперековій ділянці справа; садна - на лівому скаті носу, на правому крилі носа та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої офтальмо-лицевої травми: синці навколо правого ока з переходом у виличну ділянку, у надбрівній ділянці справа; перелом лобного відростку верхньої щелепи справа; контузія правого ока, деструкція скловидного тіла, розрив сітківки правого ока.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, поєднаному зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

За такого формулювання ОСОБА_10 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

ІІ. Позиції учасників судового провадження

У судових дебатах прокурор просив визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання виді позбавлення волі на строк шість років.

Представник потерпілого просила задовольнити цивільний позов, наголошувала на тих стражданнях, що переніс потерпілий. Також просила призначити покарання у виді позбавлення волі на строк не менше шести років та не застосовувати інститути щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням або призначення покарання нижче від найнижчої межі.

Потерпілий у судових дебатах підтримав свого представника.

Захисник у судових дебатах просив виправдати обвинуваченого ОСОБА_10 за висунутим обвинуваченням, наголошуючи на численних порушеннях при проведенні досудового розслідування та доказів вини обвинуваченого - відео невідомого походження, оскільки орган досудового розслідування встановив, що камери відеоспостереження за місцем події відсутні, впізнати осіб за відео неможливо, на відео адресу не зазначено, відсутній огляд місця події, не встановлено місце та час події, огляд потерпілого під час проведення експертизи не проводився, медичні документи складені з порушеннями, ніхто не досліджував фізичний стан обвинуваченого та чи міг він за станом свого здоров`я спричинити такі наслідки.

Обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю, підтримав захисника, наголошував на своєму стані здоров`я та заперечував, що від його дій могли настати такі наслідки.

ІІІ. Докази у провадженні, надані стороною обвинувачення

Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Допит обвинуваченого та потерпілого

Потерпілий ОСОБА_8 розповів, що стояв у день події та чекав співробітницю, бачив як бігала собака, а жінки її ловили, це потім виявилась собака ОСОБА_10 , він через це був нервовий, дав по газам та зніс йому дзеркало на авто. Він потім зайшов на територію складу, щоб зробити йому зауваження, нащо обвинувачений відповів, що він нічого не робив. Далі він почав фотографувати номерні знаки його автомобіля, а обвинувачений розпочав рух, через це він виставив ногу об машину. Далі обвинувачений вийшов з автомобіля і почав його бити.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду доповнив, що він ймовірно коснувся дверцят автомобіля обвинуваченого або крила, його били кулаками і ногами по голові, тулубу, стемніло в очах, не все пам`ятає. Багато було ударів, не менше 10 так точно. Після ударів потім його збили з ніг, він впав, у нього забрали і розбили телефон. Далі обвинувачений сів в авто і поїхав. Коли його збили з ніг, то удари вже не наносили. Обвинувачений поїхав, він також пішов до машини, забрав те, що залишилось від телефона, його відпустили з роботи і він поїхав додому. Коли його побачили дружина та син, то викликали швидку. Потім зробили обстеження, надалі дали йому направлення на судово-медичну експертизу, потім написав заяву в поліцію. Виявили проблему з оком, рекомендували операцію лазером через розрив сітчатки, проблеми із оком будуть і далі, страждає на головні болі. Йому дуже неприємно, вважає, що людина могла спокійно вийти і подивитись, що сталось із його автомобілем, а не зі злістю його бити. Йому шкода обвинуваченого як людину, шкода, щоб садили, але він таке пережив. Від ударів він захищався руками. Поліцію він не викликав через ДТП, хотів поговорити, сигналив через те, що йому розбили дзеркало. Свій телефон він придбав давно, обвинувачений його розбив. Він не бив автомобіль, а виставив ногу. В понеділок він поїхав на судово-медичну експертизу, а потім поїхав у свій центр зору, де його направили у клініку Окулар. Медичні послуги у клініці він оплачував своєю карткою. У поліклініці Печерського району раніше обслуговувався, була кореляція зору, проходив медогляди, бо його направляв військкомат. Підтримує обвинувачення щодо заподіяння йому всіх ушкоджень, різного ступеня. Від місця ДТП він пройшов близько 30 метрів до того місця, де зупинився автомобіль обвинуваченого, сказав йому, що він зніс йому дзеркало, той заперечував, тому почав фотографувати автомобіль, а водій почав руху, ногу просто виставив, може і попав по автомобілю. Звернувся в поліцію на наступний день, бо дружина сказала писати заяву.

Обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, що він вину не визнає. У лютому місяці його просили заїхати на склад та забрати деякий товар. Він під`їхав на склад, завантажив товар в автомобіль і у цей час до нього підійшла особа та в агресивній формі з погрозами почала вимагати кошти, на це він відповів, що його з кимось сплутали і сів в автомобіль. Під час як він розвертався автомобілем, був здійснений напад на його автомобіль. Він зупинив і сказав особі, яка кинулась на нього й напала фізично з масою тіла близько 130 кг, що у нього була операція на лівому плечі. У цей час він викидав руку для свого захисту, особа заспокоїлася і він поїхав.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду доповнив, що він чув нецензурну лайку, коли заїжджав через ворота на склад, але ніяких ДТП не було до того, тому й відповів, що його з кимось переплутали. З нього вимагали 300 доларів, але він сів у свій автомобіль і почав їхати. Далі відбувся напад на його автомобіль ногою у ліву частину автомобіля, напад був ногою по дверям автомобіля і відповідно він вийшов з автомобіля і спитав навіщо це робити. Але коли він вийшов з автомобіля, то на нього одразу кинулися з кулаками, масою тіла, хапання і намагання ударити, він мав якимось чином реагувати і реагував викиданням рук, щоб якось відтіснити нападника. Це були штовхальні рухи від себе. Були у стоячому положенні. Його збила ситуація, він зрозумів і заспокоївся. Він не вважав, що потрібно звертатись до правоохоронних органів, бо його автомобіль не був учасником ДТП. Йому невідомо, що це за відеозапис і хто на ньому зображений, і він не впевнений, що то його автомобіль, він лише відвіз товар куди потрібно. 17 березня 2022 року він був мобілізований, до охорони, майор. У 2013 році був звільнений зі служби. Спортом займався, це підтягування, віджимання, плавання, бігом раніше займався. У нього раніше була операція на ліве плече і є різниця між ним з масою тіла 75 кг і 130 кг нападника. Якщо б це були сильні удари, то він би ходив у гіпсу. Якщо подивитись змагання з боксу, рукопашний бій, зап`ястки перев`язуються, враховуючи масу тіла, це були б пошкодження, є градування по масі тіла і жоден боєць 65 кг не вийде проти тяжчого противника, це однозначно, тому що це як стіна для моєї маси, це всеодно, що бити стіну. Не зовсім пам`ятає, що писав під час свого допиту на досудовому розслідуванні. Особа заспокоїлась щодо нападу на нього, плакала, був істеричний плач. Він з`явився до слідчого одразу як його викликали. Він не спричиняв нікому негативних наслідків. Особа, яка на нього напала, ймовірно з кимось сплутала, поводив себе доволі агресивно, висловлював погрози, враховуючи, що він з ним почав розмовляти українською мовою, то рівень агресії виріс у рази. Двері його автомобіля були погнуті від удару. Його вдарили один раз, можливо були якісь садини. Ситуація не була такою критичною, щоб треба було викликати поліцію. Він заїхав на територію складу і там не було перед тим інших автомобілів, тому він не зрозумів вимоги до нього у розмірі 300 доларів та погроз. Ця справа спочатку була закрита поліцією, поновлена прокуратурою, але він діючий військовослужбовець і це підслідність ДБР. Він був у шоці, і не міг зрозуміти як на людину, на яку напали, відкрили справу, він був подавлений, але знав, що від його дій не могло бути ніяких негативних наслідків. Не могло бути й мови про поламаний ніс, до прикладу, від чого було б багато крові, цього не було.

3.2 Судом безпосередньо, повно, всебічно і неупереджено під час судового розгляду були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення:

1. Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19 лютого 2022 року від ОСОБА_8 про те, що 18 лютого 2022 року, приблизно о 13 год. 00 хв., невідома особа нанесла йому тілесні ушкодження, із долученою копією паспорта потерпілого.

2. Висновок експертного дослідження від 21 лютого 2022 року № 041-325-2022, з якого вбачається, що відсутність медичної документації, у тому числі результатів додаткових досліджень не дозволяє висновувати про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень згідно з пунктами 4.13.1, 4.13.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

3. Повідомлення завідувача відділу судово-медичної експертизи живих осіб начальнику Дарницького УП ГУНП у м. Києві, що на підставі направлення дізнавача від 19 лютого 2022 року проведено судово-медичне дослідження (обстеження) ОСОБА_8 із встановленою наявністю тілесних ушкоджень у останнього.

4. Заява потерпілого про долучення до матеріалів провадження медичної документації. Протокол огляду цих документів від 13 липня 2022 року, якими є: довідка від 18 лютого 2022 року № 111/735 на ім`я ОСОБА_8 з КНП «КМКЛ № 17»; довідка від 18 лютого 2022 року № 115 на ім`я ОСОБА_8 з КНП «КМКЛ № 12»; довідка від 18 лютого 2022 року № 234 на ім`я ОСОБА_8 з КНП «КМКЛ № 12»; консультативний висновок спеціаліста від 21 лютого 2022 року на ім`я ОСОБА_8 з офтальмологічного центру КНП «КДЦ» Печерського району м. Києва; оптичний диск зі знімками КТ від 18 лютого 2022 року; консультація невролога від 21 лютого 2022 року на ім`я ОСОБА_8 ; консультативний висновок офтальмолога від 22 лютого 2022 року з «OCULAR» на ім`я ОСОБА_8 ; виписка з медичної картки амбулаторного хворого № 7563 з «OCULAR» на ім`я ОСОБА_8 . Вказані документи долучені у копіях та постановою від 13 липня 2022 року визнані речовими доказами, із визначенням щодо повернення оригіналів цих документів потерпілому на відповідальне зберігання. Розписка потерпілого щодо повернення йому вказаної медичної документації.

5. Висновок експерта від 31 серпня 2022 року № 042-786-2022, відповідно до висновків якого встановлено, що при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_8 та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені ушкодження: а) закрита офтальмо-лицева травма: синці навколо правого ока з переходом у виличну ділянку, у надбрівній ділянці справа; перелом лобного відростку верхньої щелепи справа; контузія правого ока, деструкція скловидного тіла, розрив сітківки правого ока; б) синці - у лобній ділянці справа від межи росту волосся з переходом у надбрівну ділянку, у міжбрівній ділянці, на спинці та скатах носу, у лобній ділянці справа з переходом на волосисту частину голови, на верхній губі справа, на підборідді справа, на правій щоці з переходом у проекцію нижньої щелепи і в підщелепну ділянку, на тильній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на заднє-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, у поперековій ділянці справа; садна - на лівому скаті носу, на правому крилі носа.

Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від не менш 15 дій (за рахунок ударів під кутами, наближеними до прямих) тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 18 лютого 2022 року.

Окрім загальноприйнятого судово-медичного критерію оцінки ступеня тяжкості за критерієм небезпеки для життя та тривалості розладу здоров`я, ще використовуються критерії стійкої втрати працездатності. Так, необхідно зазначити, що потерпілому з метою запобігання розвитку відшарування сітківки (яка у звичайному перебігу призводить до повної втрати зору на праве око, що відповідає 35% стійкої втрати працездатності більше ніж на 1/3) з лікувальною метою була проведена лазер-коагуляція лівого ока, тому відповідно до пунктів 2.1.1 г/ та 4.6 Правил, вказане тілесне ушкодження у пункті а) цього висновку за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції за місцем утворення синців, саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки відображають тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеня тяжкості. Саме тому, кожне з тілесних ушкоджень, вказаних у п. б) цього висновку відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до пунктів 1.5.2, 2.3.5 та 4.6 Правил.

6. Висновок експерта від 06 жовтня 2022 року № 042-1283-2022, відповідно до висновків якого встановлено, що при проведенні судово-медичного обстеження ОСОБА_8 та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені ушкодження: а) закрита офтальмо-лицева травма: синці навколо правого ока з переходом у виличну ділянку, у надбрівній ділянці справа; перелом лобного відростку верхньої щелепи справа; контузія правого ока, деструкція скловидного тіла, розрив сітківки правого ока; б) синці - у лобній ділянці справа від межи росту волосся з переходом у надбрівну ділянку, у міжбрівній ділянці, на спинці та скатах носу, у лобній ділянці справа з переходом на волосисту частину голови, на верхній губі справа, на підборідді справа, на правій щоці з переходом у проекцію нижньої щелепи і в підщелепну ділянку, на тильній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні лівого плеча у середній третині, на заднє-внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, у поперековій ділянці справа; садна - на лівому скаті носу, на правому крилі носа.

Характер, морфологія, локалізація виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворилися від не менш 15 дій (за рахунок ударів під кутами, наближеними до прямих) тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 18 лютого 2022 року.

Окрім загальноприйнятого судово-медичного критерію оцінки ступеня тяжкості за критерієм небезпеки для життя та тривалості розладу здоров`я, ще використовуються критерії стійкої втрати працездатності. Так, необхідно зазначити, що потерпілому з метою запобігання розвитку відшарування сітківки (яка у звичайному перебігу призводить до повної втрати зору на праве око, що відповідає 35% стійкої втрати працездатності більше ніж на 1/3) з лікувальною метою була проведена лазер-коагуляція лівого ока, тому відповідно до пунктів 2.1.1 г/ та 4.6 Правил, вказане тілесне ушкодження у пункті а) цього висновку за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції за місцем утворення синців, саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Вказані строки відображають тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеня тяжкості. Саме тому, кожне з тілесних ушкоджень, вказаних у п. б) цього висновку відноситься до легкого тілесного ушкодження (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно до пунктів 1.5.2, 2.3.5 та 4.6 Правил.

Характер та локалізація виявлених ушкоджень не суперечать обставинам їх отримання, зафіксованим камерою відеоспостереження.

7. Протокол огляду місця події від 20 лютого 2022 року, із зазначенням, що це є ділянка місцевості із цегляною спорудою, воротами, обстановка на момент огляду не порушена, камери відеоспостереження відсутні. Вказано також, що під час огляду застосовувався фотоапарат, водночас до протоколу фотозображення не долучені, як і носій з ними.

8. Заява потерпілого ОСОБА_8 від 18 лютого 2022 року про долучення до матеріалів провадження диску із відеозаписом події від 18 лютого 2022 року.

9. Протокол огляду відеозапису від 15 вересня 2022 року із роздрукованими скріншотами з цього запису щодо того, як чоловік, одягнутий у чорну куртку, чорні штани та кросівки коричневого кольору з білою підошвою, відкрив передню дверку зі сторони пасажира та до автомобіля у цей час підійшов інший чоловік, одягнутий у темну куртку та сині джинси й фотографує цей автомобіль чорного кольору.

Далі два чоловіки починають спілкуватись.

Після чого, чоловік, одягнутий у чорну куртку, чорні штани та кросівки коричневого кольору з білою підошвою, повертається до свого автомобіля, а інший чоловік йде за ним та продовжує фотографувати.

Чоловік, одягнутий у чорну куртку, чорні штани та кросівки коричневого кольору з білою підошвою йде та сідає до свого автомобіля, після починає рух. Чоловік, одягнутий у темну куртку та сині джинси наносить удар по автомобілю, який рухається.

Після чого чоловік, одягнутий у чорну куртку, чорні штани та кросівки коричневого кольору з білою підошвою різко зупиняється, виходить з машини та йде до чоловіка, який одягнутий у темну куртку та сині джинси, та наносить останньому численні хаотичні удари руками по голові та тулубу, удар коліном правої ноги в область обличчя та голови, від чого останній падає на підлогу поміж ящиків. Водій автомобіля залишає місце події. Долучений відеозапис з камер відеоспостереження.

10. Постанова про визнання речовим доказом від 24 жовтня 2022 року оптичного носія із відеозаписом з камер відеоспостереження.

11. Фото автомобіля із витягом з бази даних щодо його належності ОСОБА_10 .

12. Протокол пред`явлення особи для впізнання від 16 вересня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнав за фото ОСОБА_10 (за поглядом, за розрізом очей). Із долученою довідкою до цього протоколу.

Також прокурором в ході судового розгляду були долучені документи, що стосуються даних про особу ОСОБА_10 , серед яких:

- копія особової картки;

- копія службового посвідчення;

- копія паспорта громадянина України;

- довідка щодо участі у спортивних змаганнях;

- вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 15 вересня 2022 року, яка складена стосовно ОСОБА_10 , який вперше притягується до відповідальності;

- довідки про те, що ОСОБА_10 не перебуває під наглядом лікарів нарколога чи психіатра.

При оголошенні прокурором письмових матеріалів учасники судового розгляду висловлювали заперечення, про що далі у мотивах цього судового рішення.

IV. Мотиви суду

4.1 Так, органом досудового розслідування ОСОБА_10 висунуто обвинувачення в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, поєднаному зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

4.2 Об`єктом злочину є здоров`я особи.

Об`єктивну сторону злочину утворюють: 1) діяння, яким заподіюється тяжке тілесне ушкодження іншій особі; 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і 3) причиновий зв`язок між зазначеним діянням і наслідками.

Тілесне ушкодження - це протиправне і винне порушення анатомічної цілості тканин, органів потерпілого та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючих факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних тощо.

Дії при заподіянні тілесних ушкоджень виражаються у фізичному, хімічному, біологічному, психічному чи іншому впливі на потерпілого.

Закон України про кримінальну відповідальність розрізняє тілесні ушкодження трьох ступенів: тяжке, середньої тяжкості і легке. Характер і ступінь тілесних ушкоджень визначаються на підставі відповідних положень КК України (статті 121, 122, 125) і Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до ст. 121 КК України тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: 1) небезпечне для життя у момент заподіяння чи таке, що спричинило: 2) втрату будь-якого органу або його функцій; 3) каліцтво статевих органів; 4) психічну хворобу; 5) інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; 6) переривання вагітності; 7) непоправне знівечення обличчя.

4.2.1 Повертаючись до ознаки з висунутого обвинувачення, слід вказати наступне.

Ознакою тяжкого тілесного ушкодження є також інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину (не менше 33%). Під розладом здоров`я слід розуміти безпосередньо поєднаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес. Розміри стійкої (постійної) втрати загальної працездатності при ушкодженнях встановлюються після наслідку ушкодження, що визначився, на підставі об`єктивних даних з урахуванням документів, якими керується у своїй роботі експертна комісія.

Під стійкою (постійною) втратою загальної працездатності розуміється така необоротна втрата функції, яка повністю не відновлюється.

Фактично йдеться про інвалідність.

Під наслідком ушкодження, що визначився, слід розуміти повне загоєння ушкодження і зникнення хворобливих змін, які були ним обумовлені. Це не виключає можливості збереження стійких наслідків ушкодження (рубця, анкілозу, укорочення кінцівок, деформації суглоба тощо).

Розміри стійкої втрати працездатності визначаються з урахуванням нормативно-визначених МОЗ України критеріїв установлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках.

Закінченим цей злочин є: у разі визнання умисного тілесного ушкодження тяжким за ознакою його небезпечності для життя у момент заподіяння - з моменту вчинення такого діяння; у всіх інших випадках - з моменту настання наслідків, зазначених у ч. 1 ст. 121 КК України, як у цьому випадку - саме втрата працездатності не менш як на одну третину, але важливим у цій справі є не стадія інкримінованого обвинуваченому злочину, а насамперед доведеність належними й допустимими доказами наявність у його діях складу цього злочину.

Відтак складнощі визначення стійкої (постійної) втрати загальної працездатності можуть виникнути, коли тілесне ушкодження заподіяне особі, яка на цей момент вже була інвалідом. В інвалідів стійка втрата працездатності у зв`язку з ушкодженням визначається як у практично здорових людей, незалежно від інвалідності та її групи, за винятком тих випадків, коли інвалідність пов`язана із захворюванням або новим ушкодженням органа чи частини тіла, що були травмовані раніше. У цих випадках розмір стійкої втрати загальної працездатності у зв`язку з одержаною останньою травмою треба визначати з урахуванням наявної стійкої втрати загальної працездатності від попереднього ушкодження.

4.3 Під час судового розгляду за клопотанням представника потерпілого та захисника був допитаний судово-медичний експерт, яка будучи попередженою про відповідальність та приведеною до присяги, повідомила суд про те, шо при проведенні дослідження їй було достатньо тих документів, які вона мала у своєму розпорядженні від слідства. Те, що у висновку вказано не праве, а ліве око, то це є виключно технічною помилкою медреєстратора. У проведенні першої експертизи було відмовлено, оскільки не було надано документів за наслідками звернення потерпілого за медичною допомогою. Так, форма медична картка амбулаторного пацієнта, а не хворого, не відповідає формі, але це помилка лікувального закладу. Вона не знає чи відповідає наданий їй документ встановленим МОЗ вимогам. Амбулаторна картка пацієнта нею не витребовувалась та не досліджувалась під час експертизи. Після проведеної операції є різниця у внесеній інформації до виписки та консультативного висновку, але вона використовувала лише ту обставину, що була проведена операція. При вікових змінах відшарування сітківки можливе, при дослідженні яких-небудь судинних змін, але за наданою документацією встановлена травма в області правого ока та встановлено, що відбулось відшарування сітківки, про інші судинні зміни у медичних документах, що були їй надані, інформації не було. Якщо у потерпілого до події була травма, судинні вікові зміни, то тоді треба було витребовувати амбулаторну картку до подій і призначати експертизу. Якщо до подій жодних проблем з оком не було, то відшарування відбулось від удару. Треба у людини питати чи є якісь документи медичні до цієї події. Якщо це вікові зміни, то вони зачіпають обидва ока. При проведенні експертизи керувалась виключно наданою слідством документацією, а також дивилась відео, яке вона вже не пам`ятає. Щодо причинно-наслідкового зв`язку між ударом та відшаруванням сітківки, то вона досліджували лише медичну документацію щодо первинного огляду потерпілого, між ударом та відшаруванням є причинно-наслідковий зв`язок, якщо удар достатньо сильний, то зв`язок наявний. Між травмою та обвинуваченим ОСОБА_10 причинно-наслідковий зв`язок не встановлювався. Якщо є сумніви щодо наявності вікових змін у потерпілого та його стану здоров`я до події, то треба було призначати комісійну експертизу. Чим треба вдарити, щоб нанести таку травму невідомо, оскільки як люди різні, так і сили різні.

Варто тут вказати й дату, коли був проведений цей допит експерта - ще 28 лютого 2024 року.

Попередньо суд наводив загальні положення, що стосуються такої складової інкримінованого злочину - як інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину, та складнощі, пов`язані саме із встановленням цієї ознаки.

При цьому за обставин цього провадження та отриманої травми у вигляді відшарування сітківки, зважаючи на пояснення експерта, могли вплинути навіть і звичайні вікові зміни, не беручи до уваги й лікувальні процедури, які проводились потерпілому й до цієї події, що є предметом судового розгляду.

4.4 З урахуванням встановленого розумного сумніву, суд має вказати на наступне.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (ч. 4 ст. 17 КПК України).

За презумпцією невинуватості для засудження особи за вчинення злочину її винуватість має було доведена поза розумним сумнівом.

Такий стандарт доведення означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.1

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.2

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.3

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.4

Термін «презумпція» означає припущення певного факту, що стверджує одна зі сторін, який вважатиметься встановленим, якщо інша сторона його не спростує. Таким чином, суд першої інстанції не має фактично ґрунтувати свої висновки на припущеннях, які не були спростовані стороною захисту.

У контексті права на справедливий суд в кримінальному провадженні ЄСПЛ зазначав у багатьох рішеннях, що «частина 2 статті 6 Конвенції втілює принцип презумпції невинуватості. Він вимагає, серед іншого, щоб при виконанні своїх обов`язків судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочин, який йому інкримінується; тягар доведення лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь обвинуваченого».5

Підхід, який використовує припущення правильності фактів, що стверджуються обвинуваченням, і перекладає на обвинувачену особу тягар їх спростування, очевидним чином суперечить засадам кримінального судочинства. Такий підхід фактично перевертає презумпцію невинуватості, з якої випливають і вимога доведення винуватості поза розумним сумнівом і вимога тлумачити сумніви на користь обвинуваченої особи.

Втім, зважаючи на положення ч. 1 ст. 337 КПК України, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, варто пам`ятати й те, що судовий розгляд провадиться виключно на засадах змагальності, а у головуючого судді зберігається роль виключно арбітра і будь-яке втручання у процес судового слідства, навіть якщо це покращує становище обвинуваченого, неприпустиме, тому наразі при ухваленні остаточного судового рішення у цій справі суд виходить з тих доказів, що були надані сторонами у змагальній процедурі, при обстоюванні кожною зі сторін своєї позиції (зважаючи на наведене вище, що не сторона захисту має спростовувати припущення, а сторона обвинувачення має довести вину у належний спосіб).

При цьому прокурор не вважав за потрібне у змагальній процедурі спростовувати заперечення сторони захисту, якою був поставлений під очевидно розумний сумнів висновок експерта в частині ступеня тяжкості отриманих потерпілим ушкоджень.

Також потерпілий, який мав кваліфіковану юридичну допомогу за власним вибором й був представлений у суді адвокатом, зайняли аналогічну позицію представника публічного обвинувачення.

4.5 Так, згідно зі ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів тощо.

І щодо висновку експерта від 06 жовтня 2022 року № 042-1283-2022, то він немає для суду наперед встановленої сили, згідно з положеннями ч. 2 ст. 94 КПК України, і має бути оцінений як і інші докази, зібрані у провадженні та надані суду.

Положення ст. 94 КПК України передбачають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Кримінальний процесуальний закон передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Судом у цьому кримінальному провадженні були створені необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому за положеннями ст. 92 КПК України саме на сторону обвинувачення покладається обов`язок доказування не лише обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, а й обов`язок доказування належності та допустимості поданих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Саме сторона обвинувачення має доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

4.6 Повертаючись до загальних положень, що були наведені судом у п. 4.2 об`єктивну сторону цього діяння складають три складові - діяння, у цьому випадку - це дія, наслідки та причиновий зв`язок між зазначеною дією і наслідками.

Суду стороною обвинувачення подавались документи про те, що обвинувачений полюбляє займатися спортом, він навіть брав участь у змаганнях з хокею як аматор, що свідчить, на думку сторони обвинувачення, не лише про гарну фізичну форму, але і про силу нанесених ударів потерпілому саме у день події і відповідно беззаперечність тієї шкоди здоров`ю, що настала.

У продовження цього представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 мала більш радикальну позицію, оскільки суду були надані численні документи, отримані на її адвокатський запит, зокрема щодо тривалості проходження служби обвинуваченим протягом всього його життя, як проходив службу і де, випадки притягнення до відповідальності та ін.

Водночас суд має зауважити, що надання документів 30-річної давнини, коли обвинувачений востаннє був притягнутий до відповідальності, а саме до дисциплінарної, містять ознаки ймовірно так би мовити незаконного переслідування особи.

Збирання такої інформації адвокатом потерпілого і подання її суду не мало жодного смислового навантаження, оскільки право на забуття є складовою частиною права на приватне життя, а також права на честь і гідність, хоча це мова навіть не йде про випадок притягнення до більш суворого виду юридичної відповідальності, ніж дисциплінарна, тому судом вона жодним чином у цьому рішенні не буде використана.

Однак, сторона захисту заперечувала цей умовивід щодо гарної фізичної форми та сили ударів, оскільки наголошувала на численних операціях, що переніс обвинувачений на плечі та руках за останні 6 років. Суду у свою чергу були надані документи, зокрема, і звільнення зі служби у минулому через стан здоров`я. Операції були проведені і під час судового розгляду, що підтверджено стороною захисту відповідними медичними документами.

Але суперечливості цьому моменту додає й позиція прокурора про те, що при проведенні експертизи потерпілому особа обвинуваченого взагалі не враховувалась.

То чим має бути підтверджений фізичний стан здоров`я обвинуваченого та якою була сила ударів, для суду залишилось незрозумілим, зважаючи також на різницю у зрості і вазі між ними, на користь потерпілого.

Під час судового розгляду, зважаючи на заперечення сторони захисту на письмові докази, переважно це висновки експертиз, потерпілим та його представником був наданий суду значний обсяг медичної документації потерпілого, інформація з яких стосується події 18 лютого 2022 року, так і немає жодного до неї відношення.

Разом з тим, суд має зауважити, що ця медична документація не була предметом судово-медичного дослідження, а суд позбавлений оцінювати інформацію із сукупності медичних документів з позиції експертного аналізу, оскільки у медичній документації побічно можна зустріти й діагнози стану щодо обох очей потерпілого. Цією інформацією суд не зможе з власної ініціативи доповнити, змінити або якимось чином замінити висновки експертизи, узагальнивши всю наявну інформацію задля спростувань заперечень сторони захисту.

Різниться значно і надана суду інформація щодо кількості спричинених ударів, оскільки у висновку експерта вказано, що їх було не менше 15, однак під час свого допиту потерпілий стверджував, що їх було не більше 10.

При цьому суд не погоджується із стороною захисту, що технічна описка у резолютивній частині експертизи стосовно лівого, а не правого ока, суттєво вплинуло на можливість обвинуваченого захищатись від висунутого обвинувачення.

З урахуванням наданих потерпілим та його представником доказів також слід наголосити й не лише на тих положеннях процесуального закону, що були вже наведені, але й на тому, що судовий розгляд не є продовженням досудового розслідування, зважаючи на те, як воно було неякісно проведено у цьому випадку.

Суд не буде далі входити в обговорення питання суб`єктивної сторони, чи був вчинений інкримінований злочин умисно, або необережно, або з перевищенням меж необхідної оборони, що немає жодного значення і не вплине на прийняте рішення, оскільки ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень залишилась стороною обвинуваченою недоведеною.

Разом із цим, відповідно до положень статей 7, 23 КПК України, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що вони не спростовують версії сторони захисту про недоведеність заподіяння обвинуваченим ОСОБА_10 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , які б за ступенем тяжкості можна було віднести до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою іншого розладу здоров`я.

Обвинувачення має довести кожний факт, пов`язаний із правопорушенням, щоб не існувало жодної розумної підстави для сумнівів. Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувачення у справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення.

Надані стороною обвинувачення докази містять сумніви, що виключають можливість прийняття рішення поза розумними сумнівами про винуватість обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. У свою чергу доказів, що доводять винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, не надано.

Відтак суд має зауважити, що немає підстав погодитись із твердженням сторони обвинувачення, висловленим у судових дебатах, що це саме сторона захисту мала просити про призначення експертизи, у разі сумнівів.

Важливою гарантією дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості, що має законодавче вираження у ст. 62 Конституції України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Принцип in dubio pro reo не застосовується задля того, щоб суд оцінив докази виключно на користь обвинуваченого ОСОБА_10 , а навпаки, щоб уникнути засудження особи, для засудження якої суду не було надано доказів протилежного.

Вказаний принцип не є відповідно чітко вираженим у кримінальному законодавстві через що не вважається обов`язковою нормою, втім є принципом розумних сумнівів, застосовний у тому випадку, коли презумпція невинуватості не була спростована, як у цьому випадку.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні й коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені положення процесуального закону судом були дотримані, оскільки при ухваленні цього вироку враховані правові позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, на які маються посилання за текстом вироку.

Разом з тим, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Таким чином, підсумовуючи викладене, суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (потерпілого та обвинуваченого, відеозапису, письмових матеріалів) - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що у діях ОСОБА_10 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки за наслідками проведеного судового розгляду не знайшло свого підтвердження заподіяння обвинуваченим потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, поєднаних зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину.

З урахуванням викладеного, суд також не вважає за можливе змінювати запропоновану стороною обвинувачення кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого та обрати іншу статтю закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за спричинену шкоду здоров`ю іншого ступеня тяжкості, оскільки цей ступінь так і не був встановлений, як і причиновий зв`язок між діями та наслідками, так і за умови не надання суду належних й допустимих доказів, у сукупності достатніх для прийняття рішення про винуватість особи, про що далі.

4.7 Окремо суд має навести аналіз щодо письмових доказів, що загалом не впливає на прийняте рішення щодо недоведеності в діях обвинуваченого складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Проте, що було досліджено судом.

4.7.1 Варто вказати, що суду як на доведення вини обвинуваченого, окрім проаналізованих висновків експерта (два висновка, за одним з яких не проведено дослідження та один із проведеним дослідженням), надано 10 документів, одним з яких є і протокол огляду місця події, згаданий у п. 7 переліку письмових доказів.

При цьому вказаний доказ просили визнати недопустимим та неналежним як представник потерпілого, так і захисник, і суд зі сторонами провадження погоджується з таких підстав.

Так, представником потерпілого наголошено на тому, що протокол огляду місця події складався 20 лютого 2022 року, у нічний період часу з 00 год. 30 хв. до 00 год. 40 хв. При цьому дізнавачем, який проводив огляд, не вказано вичерпних відомостей про освітлення (зазначено лише, що огляд проводився у темну пору доби при штучному освітленні, однак яке саме це було освітлення: ліхтар вуличного освітлення, кишеньковий ліхтарик тощо), з якого можна було б зробити висновок, що дізнавач міг встановити усі необхідні відомості об`єктивно - у цьому випадку побачити у темну пору доби, переконатися достовірно щодо відеокамер за місцем огляду.

Представник потерпілого вказує, що у протоколі огляду місця події від 20 лютого 2022 року вказано, що слідчу дію проведено за участі спеціаліста ОСОБА_11 , однак така особа не підписала протокол, відсутні відомості і про її кваліфікацію як спеціаліста (в якій галузі, освіта і т.п.), з якою саме метою такий спеціаліст залучався.

Представник потерпілого зазначає, що у протоколі огляду місця події вказано, що під час слідчої дії застосовано технічний засіб - фотоапарат та електронний носій, однак будь-які додатки до протоколу (фотографії, електронний носій з фотографіями) не долучено.

Звертає увагу представник потерпілого й на те, що не долучено до цього протоколу огляду місця події і плану-схеми ділянки, яка оглядається, а тому неможливо встановити, що оглянуто саме ту ділянку місцевості, де відбулась подія із потерпілим ОСОБА_8 .

Представник потерпілого акцентує увагу й на тому, що у протоколі відсутні відомості про те, що слідча дія проводиться у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000633 від 19.02.2022, і загалом відомості, які у цьому протоколі зазначені не мають жодного доказового значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Суд приймає вказані заперечення представника потерпілого, погоджуючись із тим, що вказаний документ немає жодного доказового значення у цьому провадженні, водночас складений із суттєвими порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

4.7.2 При цьому суд має вказати, що місце вчинення злочину, як не зазначено у цьому протоколі огляду місця події, так і в інших будь-яких документах, фактично обов`язок за ст. 91 КПК України щодо встановлення місця вчинення злочину стороною обвинувачення не дотриманий.

Адреса події називалися лише зі слів потерпілого та органом досудового розслідування не перевірялася, а під час допиту обвинуваченого представник потерпілого порушуючи питання перед останнім намагалася підтвердити, що подія відбулась принаймні у Дарницькому районі міста Києва.

4.7.3 Суд має зауважити й щодо наданого суду відеозапису, ймовірно із зображенням події.

Суд не погоджується із запереченнями сторони захисту щодо порушення будь-яких прав обвинуваченого на зйомку, оскільки, як вбачається, з відеозапису, можна припустити, що він зроблений з камери відеоспостереження внутрішнього двору, ймовірно території складу (суд використовує слово «ймовірно», оскільки органом досудового розслідування не встановлено не лише адреси, а й взагалі й ділянки місцевості, де відбулась подія між потерпілим та обвинуваченим).

Суд не погоджується із стороною захисту, та не буде наводити численні правові позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, якими роз`яснювалось відсутність потреби у тимчасовому доступі, отримані ухвали слідчого судді та застосуванні інших процедур, якщо певна інформація, надається органом досудового розслідування, безпосередньо потерпілим та має доказове значення у провадженні.

Однак, враховуючи обставини цього провадження, суд має наголосити на тому, що дійсно потерпілий мав право подавати органу досудового розслідування будь-яку інформацію, яку можна використати у слідстві, зважаючи на її доказову цінність, але таке право потерпілого не виключає обов`язку органу досудового розслідування щодо перевірки джерела цього запису, як у цьому випадку.

Потерпілим міг бути наданий відеозапис або фотозображення з власного мобільного телефону, це міг бути запис з відеореєстратора тощо, що не потребує додаткової перевірки, як правило.

Втім, потерпілим отримано запис з камер відеоспостереження не особисто, а ймовірно його сином, від невстановлених осіб, ймовірно працівників цього складського приміщення та прилеглої території, отже походження цього відеозапису є невідомим, що вочевидь викликає сумнів у достовірності цього доказу, про що наголошувала сторона захисту, і з чим суд погоджується.

4.7.4 Щодо ймовірної дорожньо-транспортної пригоди.

Так, другий абзац висунутого обвинувачення складений таким чином: «У цей час, до вказаного автомобіля підійшов ОСОБА_8 з мобільним телефоном у руках та почав фотографувати автомобіль, висловлюючи невдоволення з приводу пошкодження зовнішнього дзеркала заднього виду у належному йому автомобілі. Тоді ОСОБА_10 сів до власного автомобіля марки «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1 , та почав рух, коли по автомобілю ОСОБА_8 наніс один удар ногою».

При цьому суду так і не було надано інформацію, яким автомобілем керував потерпілий у день події чи керував, де відбулась дорожньо-транспортна подія за участі потерпілого та обвинуваченого, якщо така мала місце тощо.

4.8 Щодо реалізації потерпілим своїх прав під час судового провадження

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У цьому кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_8 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_10 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на суму 7 280,88 грн, моральної шкоди у розмірі 500 000 грн та витрат на правничу допомогу на 21 000 грн, загалом на 528 280, 88 грн.

Надалі під час судового розгляду цивільний позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог за цивільним позовом, загалом на суму 673 280,88 грн, з яких просить на стягнення: матеріальної шкоди 7 280,88 грн, моральної шкоди 500 000 грн, витрати на правничу допомогу 166 000 грн.

Так, частиною 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Отже, цивільний позов у кримінальному провадженні може бути поданий до початку судового розгляду, себто до оголошення прокурором обвинувального акта у судовому засіданні.

Одночасно з цим, суд відзначає, що позовна заява була подана потерпілим ОСОБА_8 після початку судового розгляду, зокрема під час виконання вимог ст. 348 КПК України перед тим як суд встановив особу обвинуваченого ОСОБА_10 .

На цьому тлі сторона захисту подавала ряд клопотань про відмову у задоволенні позовної заяви через порушення вимог щодо стадійності її подачі.

Побіжно варто відзначити, що перед проведенням підготовчого судового засідання у суду виникли певні труднощі під час виклику потерпілого ОСОБА_8 , оскільки засоби мобільного зв`язку останнього не відповідали.

Зі свого боку, прокурором до початку проведення підготовчого судового засідання були надані заяви адресовані судді Дарницького районного суду м. Києва від потерпілого ОСОБА_8 про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду без його участі.

Вказані заяви також були оголошені прокурором під час підготовчого судового засідання.

До того ж із тексту заяв вбачалось, що такі були написані власноруч та потерпілий ОСОБА_8 також висловив свою позицію щодо призначення можливого покарання обвинуваченому.

Відтак, у суду були відсутні підстави ставити під сумнів долучені прокурором документи, тим більше, що їх справжність потерпілий ОСОБА_8 надалі підтвердив особисто під час судового розгляду.

Суд у свою чергу приймає позовну заяву потерпілого до розгляду та вважає, що пред`явлення цивільного позову потерпілим ОСОБА_8 одразу після проголошення обвинувального акта прокурором жодним чином не порушило права обвинуваченого ОСОБА_10 . Окрім цього, сторона захисту не була позбавлена можливості впродовж всього судового розгляду подавати заперечення та клопотання на спростування зазначених доводів у цивільному позові, що і було нею зроблено.

Разом з тим, у цьому кримінальному провадженні суд ухвалює виправдувальний вирок стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, як наслідок відповідно до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 слід залишити без розгляду.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_10 як під час досудового розслідування, так і судового розгляду не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні за проведенні у провадженні експертизи органом досудового розслідування віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та виправдати у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_10 як під час досудового розслідування, так і судового розгляду не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: медична документація в оригіналах, на ім`я потерпілого ОСОБА_8 , передана потерпілому на відповідальне зберігання, залишити останньому за належністю; оптичний носій із відеозаписом з камер відеоспостереження, зберігати у матеріалах цього провадження.

Процесуальні витрати за проведення судово-медичної експертизи від 14 липня 2022 року № 042-786-2022, у розмірі 2 672 грн, та судово-медичної експертизи від 04 жовтня 2022 року № 042-1283-2022, у розмірі 1 998 грн, віднести на рахунок держави.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

1 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №377/219/20. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/106744550.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №148/744/15-к. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/106598735.

2 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 404/2365/18. URL :https://reyestr.court.gov.ua/Review/101282982.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 739/1942/19. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/94873957.

3 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 601/1143/16. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/92335214.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі №404/4232/20. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/102915412.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі №750/50/20. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/104922013.

4 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №688/788/15-к. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/75286445.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №195/1563/16-к. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/85238945.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №754/17019/17. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87365803.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №760/23459/17. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/91702592.

Постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 02 грудня 2022 року у справі №758/1780/17. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/107805025.

5 Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, 6 December 1988, § 77, Series A no. 146