УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня2025 року

м. Київ

справа № 369/13493/24

провадження № 51-36ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року,

встановив:

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 15 жовтня 2024 року, зокрема, продовжив обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 грудня 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Київський апеляційний суд ухвалою від 06 листопада 2024 року залишив без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, а вказану вище ухвалу місцевого суду - без змін.

До Верховного Суду ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та дослідивши зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 5 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) передбачено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 422-1 КПК ухвала апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та копії судового рішення, обвинувачений оскаржує ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року, якою залишено без змін ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, ухвала Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року не є предметом перегляду суду касаційної інстанції, оскільки відповідно до положень ч. 5 ст. 422-1 КПК не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Частиною 3 ст. 428 КПК визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3