Ульяновський районний суд Кіровоградської області
Справа № 402/1209/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2024м. Благовіщенське

Суддя Ульяновського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження №0000221 від 11 листопада 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Ульяновка Ульяновського району Кіровоградської області, одруженого, на утриманні маючого дві малолітні дитини, а саме: малолітню падчерку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, який проходить службу у Збройних Силах України за мобілізацією на посаді начальника радіостанції радіозводу роти звязку командного пункту польового вузла звязку військової частини НОМЕР_1 , ВОС-420 412 А у військовому званні молодший сержант, депутатом будь яких рад не являється, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

до Ульяновського районного суду Кіровоградської області, 02 грудня 2024 року в порядку ст.ст.291,293,302 КПК України, від прокурора Кропивницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, надійшов обвинувальний акт із додатками, клопотання про його розгляд в порядку спрощеного провадження та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 11.11.2024 року щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

При вирішенні питання щодо здійснення судового провадження у суді першої інстанції суд приймає до уваги, що обвинувальний акт у даному кримінальному проваджені надійшов до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.12, ч.2 ст.125 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, належить до кримінальних проступків.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені підчас дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа. Прокурор, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду, він до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні додає їх відповідні письмові заяви та матеріали досудового розслідування (частини 1 та 2статті 302 Кримінального процесуального кодексу України).

До обвинувального акта долучено письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_5 , складену 25.11.2024 у присутності захисника ОСОБА_6 , у якій ОСОБА_2 зазначає про беззаперечне визнання ним своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, у вказаній заяві підозрюваний зазначив, що йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_6 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Суд також переконався, що 25.11.2024 року потерпіла ОСОБА_7 надала прокурору письмову заяву, відповідно до якої надала згоду на розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 11.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в порядку спрощеного провадження.

За таких обставин, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_2 у заяві про визнання винуватості, в присутності захисника беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорювання встановлених досудовим розслідуванням обставин, враховуючи, що обвинуваченим надана згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, він правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, враховуючи заяву потерпілої ОСОБА_7 , яка не заперечує проти такого розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку ч.2 ст.382 КПК України.

Вивчивши зміст обвинувального акта із доданими до нього документами, перевіривши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 11.11.2024 року щодо ОСОБА_2 , за ч.2 ст.125 КК України, проаналізувавши у сукупності надані прокурором докази, які узгоджуються між собою, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час досудового розслідування, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку. Дії обвинуваченого відповідають складу кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та правильно кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

ОСОБА_2 , відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2023 року № 17 призваного по мобілізації до лав Збройних Сил України призначено на посаду командира відділення 4 відділення командно-штабних машин радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , ВОС-420 182А.

20.10.2024 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 призначено на посаду начальника радіостанції радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , ВОС-420 412А.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Таким чином, з моменту зарахування на посаду начальника радіостанції радіовзводу роти зв`язку командного пункту польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 , ВОС-420 412А, молодший сержант ОСОБА_2 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби Згідно ст. ст. 3, 65, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; захист Батьківщини, незалежності і територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІУ, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, молодший сержант ОСОБА_2 , 11.11.2024 року близько 07 години 40 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на порушення вимог вищезазначеного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, умисне правопорушення в сфері злочинів проти життя та здоров`я особи за наступних обставин:

11.11.2024 року близько 07 год. 40 хв. ОСОБА_2 , разом із своєю дружиною ОСОБА_7 , перебували на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . На ґрунті неприязних відносин ОСОБА_2 вчинив словесний конфлікт із своєю дружиною, ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_2 виник протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_2 знаходячись на близькій відстань від ОСОБА_7 , яка в цей час була повернута до нього спиною, з розмаху кулаком лівої руки наніс їй три удари в область задньої частини голови з ліва, після чого з розмаху кулаками правої та лівої руки спричинив їй ще п`ять ударів в область верхньої частини спини, чим завдав останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та крововиливів на спині, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Пленум Верховного Суду України у своїйпостанові від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»зазначив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_2 кримінального проступку, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень, передбаченої ст.12 КК Українита санкції ч.2 ст.125 КК України, та приходить до висновку, що обвинуваченим вчинене саме кримінальне правопорушення, яке є кримінальним проступком.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення кримінального правопорушення, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_2 одружений,має на утримання двох малолітніх дітей, має середню - спеціальну освіту, військовослужбовець. За даними наявної документації має задовільний стан здоров`я,на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність. Має постійне місце проживання та реєстрацію, за місцем проживання та за місцем проходження військової служби характеризується з позитивної сторони, раніше не судимий.

Обставинами, що, в силу ч.1 ст.66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_2 , суд виходить з положень чст.61 Конституції України, яка визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, керується вимогами статті 65 КК України, а саме: враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків, особу ОСОБА_2 , який не намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності і усвідомив негативні наслідки своєї поведінки, вважається таким, що не має судимості в силу ст.89 КК України, посередньо характеризується за місцем проживання та проходження військової служби, наявність обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також відсутність претензій майнового та морального характеру з боку потерпілого.

Виходячи з приписів статті 50 КК України, згідно з якими метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 можливе без ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах встановлених санкцією ч.2 ст.125 КК України.

Саме призначення покарання у вигляді штрафу, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

На думку суду таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження не заявлявся, процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12,50,53,6567та частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України, а також статтями31,100,118,122, частиною 1 статті 126, статтями 291, 293, 302, 349, 368, 371, 373, 376, 381, 382, 392, 393, 395,532, 535 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) грн. 00 коп.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 Кримінального процесуального кодексу України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1