КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

власника майна: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0000023 від 25 січня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна - відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 27 грудня 2024 року засобами поштового зв`язку та на електронну пошту суду направила дві ідентичні за своїм змістом та вимогами апеляційні скарги, які підлягають розгляду як одна.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити, накласти арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що на праві власності належить ОСОБА_7 , а саме грошові кошти у розмірі 7 200 доларів США, які 29 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року у справі №757/52781/24-к вилучено в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:033:0003.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

У мотивування скарги зазначає, що враховуючи характер та спосіб вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, розміру заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням майнової шкоди, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені грошові кошти здобуті незаконним шляхом внаслідок вчинених кримінальних правопорушень, а тому слідчим прийнято рішення про визнання вилученого майна речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, оскільки є достатньо підстав уважати, що вилучені об`єкти можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються та перевіряються під час кримінального провадження та є речовим доказом у кримінальному провадженні, окрім того, зазначені кошти можуть бути використані для відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення та те, що санкція кримінального правопорушення (частина четверта статті 190 (в редакції до внесення змін Законом №3233-ІХ від 13 липня 2023 року) КК України), передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, що у своїй сукупності є підставами для накладення арешту на майно відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 170 КПК України.

Посилається на те, що на даний час з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження вищевказаного майна, а саме грошових коштів у розмірі 7 200 доларів США, виникла необхідність у накладенні на них арешту.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, власника майна ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000023 від 25 січня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, частиною третьою статті 190, частиною четвертою статті 190 (в редакції до внесення змін Законом №3233-IX від 13 липня 2023 року) КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у період з 2018 по 2023 роки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом шахрайських дій здійснив незаконне відчуження земельних ділянок на території Обухівського району Київської області.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року було надано дозвіл на проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

29 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року у справі №757/52781/24-к проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:033:0003, який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та в якому фактично проживає ОСОБА_7 , під час якого, серед іншого, виявлено та вилучено грошові кошти в загальній сумі 7 200 доларів США, які не входили до переліку речей, щодо відшукання яких надано дозвіл в ухвалі на проведення обшуку.

30 листопада 2024 року прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 засобами поштового зв`язку звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному проваджені № №0000023 від 25 січня 2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року у задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна - відмовлено.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно статей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів установлено, що зазначені вимоги слідчим суддею не дотримані, оскільки слідчий суддя належним чином не перевірив викладені у клопотанні прокурора обставини та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти у розмірі 7 200 доларів США, що були вилученні в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:033:0003, який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 .

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали судового провадження колегія суддів уважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 364, частиною третьою статті 190, частиною четвертою статті 190 (в редакції до внесення змін Законом №3233-IX від 13 липня 2023 року) КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що грошові кошти, що були вилученні в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:033:0003, який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вилучені грошові кошти здобуті незаконним шляхом внаслідок вчинених кримінальних правопорушень, можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються та перевіряються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речового доказу та згідно статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження та досягнення дієвості цього провадження.

Крім того, вказані грошові кошти постановою слідчого визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, прокурором у клопотанні у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України доведено, що існують правові підстави для накладення арешту на грошові кошти у розмірі 7 200 доларів США, що були вилученні в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:033:0003, який на праві приватної власності належить ОСОБА_9 , з метою забезпечення збереження вказаного майна як речового доказу, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути відчужене, приховане, пошкоджене, зіпсоване чи втрачене.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З огляду на положення частин другої, третьої статті 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на майно, а саме грошові кошти у розмірі 7 200 доларів США, що були вилученні в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , пославшись на те, що прокурором не підтверджено та не доведено, що вилучені грошові кошти здобуті внаслідок злочинної діяльності, є предметом вчинення кримінального правопорушення або мають відношення до нього, а твердження прокурора, що, у разі незастосування заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може призвести до втрати доказів по кримінальному провадженню, носить у собі абстрактний та неконкретизований характер, що не має під собою доказового обґрунтування.

Доводи сторони захисту, наведені в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_7 продав автомобіль для того, щоб отримати кошти на термінову операцію і дані кошти було вилучено безпідставно, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Надані в суді розписка про отримання коштів та договір купівлі-продажу автомобіля не підтверджують факт правомірності набуття вилучених саме в ході проведення 29 листопада 2024 року обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 7 200 доларів США, вказані документи нотаріально не посвідчені, розписка містить виправлення.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Колегією суддів не встановлено невідповідності клопотання прокурора про арешт майна вимогам статей 170, 171 КПК України.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням наведеного, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме грошові кошти у розмірі 7 200 доларів США, підлягає арешту з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами у межах кримінального провадження №0000023 від 25 січня 2022 рокута відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Зважаючи на викладені обставини, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім у повній мірі доведено необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів у кримінальному провадженні.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року - скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку від 29 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2024 року у справі №757/52781/24-к, у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти на загальну суму 7 200 (сім тисяч двісті) доларів США, які належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4