В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 11 грудня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000584, яке внесене до ЄРДР 31 серпня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Узин, Київська область, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 березня 2016 року, за ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки, від відбування якого звільнений, із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, який відповідно до ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2016 року був замінений на іспитовий строк 3 (три) роки;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року, за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2017 року, за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, які відбув повністю,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (далі угода про визнання винуватості),

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за таких фактичних обставин.

30 серпня 2024 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_4 перебував на місцевості поруч із річкою Протока, під залізничним мостом, що поблизу будинку №20 по вул. Чорних Запорожців у м. Біла Церква Київської області, де побачив малолітнього потерпілого ОСОБА_7 та малолітнього ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_4 виник протиправний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення тяжкого злочину проти власності, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, під надуманим приводом сфотографувати ОСОБА_7 , попросив у нього мобільний телефон марки «Redmi Note 9S 64 Gb Interstellar Grey», вартістю 3400 гривень, не маючи в подальшому наміру повертати вказане майно.

Малолітній ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний протиправний намір ОСОБА_4 , погодився та добровільно надав останньому свій мобільний телефон.

В свою чергу ОСОБА_4 , розуміючи, що потерпілий ОСОБА_7 не здогадується про його протиправні наміри, бажаючи свій протиправний умисел довести до кінця, взяв в руки мобільний телефон марки «Redmi Note 9S 64 Gb Interstellar Grey» та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, після чого вказаним майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив бабусі потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 3400 гривень.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 190 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати в судовому засіданні обвинувачення в обсязі обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував шкоду завдану кримінальним правопорушенням.

Сторони погодились на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, а також на звільнення його, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілі та їх законний представник надали прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0000584, яке внесене до ЄРДР 31 серпня 2024 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, обставини, які обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення стосовно малолітньої дитини, вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що він медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, перебуває на обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку в органі з питань пробації не перебуває.

Судом установлено, що угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про його особу, відсутність претензій з боку потерпілого, відшкодування шкоди потерпілому, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, визначені в ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з постановою про визнання та приєднання до матеріалів справи речових доказів від 16 вересня 2024 року, визнана речовим доказом: коробка білого кольору з-під мобільного телефону.

Відповідно до постанови розписки від 16 вересня 2024 року, вказана коробка повернута власнику ОСОБА_9 .

Отже, її, відповідно до п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України, суд залишає власнику.

Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу судом не установлено.

Керуючись ст. 100, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 11 грудня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 11 грудня 2024 року.

Речові докази: коробку білого кольору з-під мобільного телефону, - залишити власнику ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з обмеженнями передбаченими ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_10

Київської області