Справа№534/2936/24
Провадження №1-кп/534/336/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000644, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 26.10.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Комсомольськ, Кременчуцького району, Полтавської області, громадянка України, освіта середня, не працює, заміжня, має двох малолітніх та одну неповнолітню дитину, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

І.

Близько 17 год 00 хв 23.10.2024 ОСОБА_5 , перебуваючи в гостях у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті довірливих відносин отримала дані для доступу до банківського рахунку АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ) у мобільному додатку «abank24», установленому в належному ОСОБА_6 мобільному телефоні «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB».

В цей час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем з метою подальшого заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, котрі зберігалися на рахунку потерпілої ОСОБА_6 в автоматизованій інформаційній системі АТ «А-Банк»-«abank24».

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем облікового запису потерпілої ОСОБА_6 в автоматизованій інформаційній системі АТ «А-Банк», яка згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є такою, що становить банківську таємницю, усвідомлюючи, що вона не має права законного доступу до неї, з метою незаконного отримання відомостей, розміщених на належній потерпілій банківській картці АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 , знаючи комбінацію паролю-доступу користувача ОСОБА_6 до автоматизованої інформаційної системи АТ «А-Банк»-«abank24», з метою незаконного втручання в роботу автоматизованих систем, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у формі витоку інформації та бажаючи їх настання, без дозволу власника, в період часу з 18 год 11 хв 23.10.2024 по 11 год 42 хв 26.10.2024, неодноразово вводила пароль для входу до автоматизованої інформаційної системи АТ «А-Банк» - «abank24», внаслідок чого отримала доступ до персональних даних ОСОБА_6 наявних в АТ «А-Банк», у результаті чого несанкціоновано втрутилась в роботу автоматизованої (інформаційної) системи АТ «А-Банк» та отримала доступ до банківського рахунку ОСОБА_6 по банківській картці АТ «А-Банк» № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ).

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України.

ІІ.

Також, близько 18 год 00 хв 23.10.2024 ОСОБА_5 , перебувала в гостях у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_5 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме грошових коштів ОСОБА_6 на рахунку, відкритому в АТ «А-Банк», до якого вона мала доступ.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, вважаючи, що її дії не помітні для ОСОБА_6 , під час дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який неодноразово продовжувався, таємно, за допомогою мобільного телефону потерпілої «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB», знаючи пароль, здійснила вхід через мобільний додаток «abank24» до інтернет-банкінгу потерпілої, та о 18 год 11 хв із платіжної банківської картки № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ), емітованої АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_6 , здійснила крадіжку грошових коштів в розмір 4 000 грн шляхом перерахування коштів платіжну картку № НОМЕР_3 (р/р НОМЕР_4 ), відриту в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_5 .

Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 розпорядилася ними на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує яктаємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

ІІІ.

Також, близько 15 год 00 хв 24.10.2024 ОСОБА_5 , перебувала в гостях у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_5 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме грошових коштів ОСОБА_6 на рахунку, відкритому в АТ «А-Банк», до якого вона мала доступ.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, вважаючи, що її дії не помітні для ОСОБА_6 , під час дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який неодноразово продовжувався, таємно, за допомогою мобільного телефону потерпілої «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB», знаючи пароль, повторно, здійснила вхід через мобільний додаток «abank24» до інтернет-банкінгу потерпілої, та о 15 год 09 хв із платіжної банківської картки № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ), емітованої АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_6 , здійснила крадіжку грошових коштів в розмір 4 000 грн шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_3 (р/р НОМЕР_4 ), відриту в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_5 .

Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 розпорядилася ними на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує яктаємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

IV.

Також, близько 15 год 20 хв 25.10.2024 ОСОБА_5 , перебувала в гостях у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_5 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме грошових коштів ОСОБА_6 на рахунку, відкритому в АТ «А-Банк», до якого вона мала доступ.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, вважаючи, що її дії не помітні для ОСОБА_6 , під час дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який неодноразово продовжувався, таємно, за допомогою мобільного телефону потерпілої «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB», знаючи пароль, повторно, здійснила вхід через мобільний додаток «abank24» до інтернет-банкінгу потерпілої, та о 15 год 34 хв із платіжної банківської картки № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ), емітованої АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_6 , здійснила крадіжку грошових коштів в розмір 4 000 грн шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_3 (р/р НОМЕР_4 ), відриту в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_5 .

Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 розпорядилася ними на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує яктаємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

V.

Також, близько 11 год 35 хв 26.10.2024 ОСОБА_5 , перебувала в гостях у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час у ОСОБА_5 виник прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме грошових коштів ОСОБА_6 на рахунку, відкритому в АТ «А-Банк», до якого вона мала доступ.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, вважаючи, що її дії не помітні для ОСОБА_6 , під час дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який неодноразово продовжувався, таємно, за допомогою мобільного телефону потерпілої «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB», знаючи пароль, повторно, здійснила вхід через мобільний додаток «abank24» до інтернет-банкінгу потерпілої, та о 11 год 42 хв із платіжної банківської картки № НОМЕР_1 (р/р НОМЕР_2 ), емітованої АТ «А-Банк» на ім`я ОСОБА_6 , здійснила крадіжку грошових коштів в розмір 3 500 грн шляхом перерахування коштів платіжну картку № НОМЕР_3 (р/р НОМЕР_4 ), відриту в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_5 .

Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 розпорядилася ними на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує яктаємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

VІ.

Також, близько 11 год 42 хв 26.10.2024 ОСОБА_5 , перебувала в гостях у ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де на дерев`яному табуреті житлової кімнати побачила мобільний телефон «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB» серійний номер: НОМЕР_5 , імей: НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_6 та в цей час у неї виник прямий умисел направлений на таємне викрадення цього майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, керуючись корисливим мотивом та метою, вважаючи, що її дії не помітні для ОСОБА_6 , під час дії воєнного стану, введеного на всій території України відповідно до Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), який неодноразово продовжувався, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрала з дерев`яного табурету вищезгаданої житлової кімнати мобільний телефон «Samsung Galaxy M23 5G 4/128GB» серійний номер: НОМЕР_5 , імей: НОМЕР_6 бірюзового кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-24/18589-ТВ від 29.10.2024 становить 5 100 грн 00 коп.

У подальшому ОСОБА_5 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Таким чином дії ОСОБА_5 суд кваліфікує яктаємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинене повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд рахує, що визнання вини ОСОБА_5 відповідає фактичним обставинам справи, нею та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому, відповідно до ч. 3ст. 349 КПК України, дослідження доказів, окрім характеризуючих даних обвинуваченої та її показів, вирішує за недоцільне. Вина обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України є доведеною повністю.

Обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої, відсутні.

На обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

При обранні міри покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, особу обвинуваченого, її молодий вік, стан здоров`я, відсутність офіційного джерела доходу, сімейний стан, зокрема обвинувачена є неодруженим, наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність двох малолітніх дітей та одну неповнолітню дитину, ставлення обвинуваченої до вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, щодо повного визнання обвинуваченою вини у скоєному злочині, поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

У судовому засіданні прокурор просив суд ОСОБА_5 визнати винною та призначити їй покарання за ч. 1 ст. 361 КК України, за ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від цього покарання, якщо вона протягом одного року випробування не вчинить нового злочину.

Обвинувачена погодились з думкою прокурора.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, ч. 1 ст. 361 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч. 1 ст. 75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити її від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст. 75, 76 КК України, застосувавши іспитовий строк.

Виключно таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались і застосуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374, 475 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання за:

- ч. 1 ст. 361 КК України у виді одного року пробаційного нагляду;

- ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання ОСОБА_5 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання п`ять років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від цього остаточного покарання, якщо вона протягом однорічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї такі обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця

проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: «Зміна прокримінального мислення».

Речові докази у кримінальному провадженню:

Флеш накопичувач «Micro SD 8 Gb», сім картка мобільного оператору «Київстар» з написом « НОМЕР_7 » та мобільний телефон «Samsung Galaxy M23 5G» модель: SM M236B/DS, серійний номер: НОМЕР_5 , імей: НОМЕР_6 у червоному силіконовому чохлі, які передано потерпілій ОСОБА_6 , під зберігальну розписку, залишити у власника.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а обвинуваченим у той же строк з моменту його отримання.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченій, потерпілій роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження.

Суддя ОСОБА_7