Номер провадження: 11-кп/813/328/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

25.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді . ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду міста Одеси від 12 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000173 від 05.05.2023 року, відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новософіївка Голопристанського району Херсонської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Вироком Малиновського районного суду міста Одеси від 12 червня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Оскаржуваним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , в грудні 2022 року, більш точної дати, часу не встановлено, у невстановленому місці, всупереч ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії та «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого Постановою КМУ №340 від 08.05.1993 року, Постановою КМУ №844 від 16.09.2020 року «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою подальшого особистого використання підробленого посвідчення, надав невстановленій особі засоби у виді своїх анкетних даних, фотографії та шести тисяч гривень, тим самим сприяв їй у виготовленні посвідчення водія серія та номер НОМЕР_1 від 26.12.2022 року, на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 22-3230. 2022 р. IV кв.», заповнене на ім`я ОСОБА_7 , бланк якого не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів, в якому усі зображення з лицьової та зворотної сторін нанесено струменевим способом, а фотозображення власника термосублімаційним способом друку та вихідні дані виробника та персональні дані, якими заповнено картку нанесено термотрансферним способом друку.

Надалі, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, достовірно знаючи, що документ ним отриманий в порушення ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» згідно якої право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії та «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» затвердженого Постановою КМУ №340 від 08.05.1993 року, Постановою КМУ №844 від 16.09.2020 року «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», близько 10 години 40 хвилин 04.05.2023 року, будучи зупиненим працівниками Управління патрульної поліції в Одеській області неподалік будинку №29 по вул. Лавриньова, в м. Херсон, Херсонської області, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», при перевірці документів на право керування транспортним засобом, оскільки в цей час він керував автомобілем «ВАЗ 2111», державний номерний знак « НОМЕР_2 », умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, використав шляхом пред`явлення поліцейським, завідомо підроблений документ, що нібито надає йому право керувати транспортними засобами категорії «В», який він придбав у невстановленої особи при невстановлених обставинах в грудні 2022 року посвідчення водія серія та номер « НОМЕР_1 » від 26.12.2022 року, на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 22-3230. 2022 р. IV кв.», нібито видане «ТСЦ 1242» на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бланк якого не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів, в якому усі зображення з лицьової та зворотної сторін нанесено струменевим способом, а фотозображення власника термосублімаційним способом друку та вихідні дані виробника та персональні дані, якими заповнено картку нанесено термотрансферним способом друку, без змін у первинному змісті, тим самим використав завідомо підроблений документ.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, за ознаками: сприяння шляхом надання засобів (пособництво) вчиненню підроблення посвідчення, з метою використання іншою особою.

Оскільки ОСОБА_7 використав завідомо підроблений документ, судом його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду, перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, та в подальшому, зміни до неї, в якій просив оскаржений вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців,

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити, ОСОБА_7 покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ,3 частини 2, пунктами 3,4 частини 3, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Арешт, накладений на вилучене майно ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023, - скасувати.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції не взято до уваги ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, обставин їх вчинення і призначив йому надмірно м`яку міру покарання.

Також поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за використання підробленого посвідчення водія та був засуджений вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2023 року за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім цього, на розгляді у Малиновському районному суді м. Одеси перебуває протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 за ст.126 КУпАП.

Прокурор також вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції не вирішено питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав уточнену апеляційну скаргу, просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисникзаперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, просили відмовити в її задоволенні на підставах, викладених в письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вироку суду 1-ої інстанції видно що, він відповідає приписам ст. 370 КПК України.

Згідно матеріалів судової справи, прокурор звернувся до суду із обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку та з клопотанням в порядку ст. 302 КПК України про розгляд справи у спрощеному провадженні.

Згідно з доданою до обвинувального акту письмовою заявою ОСОБА_7 , обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального проступку беззаперечно визнав та згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, згідно із заявою обвинуваченого, йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, він обізнаний, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, і він згоден із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення розгляду у судовому засіданні за його відсутності.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на зміст його заяви, у якій він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

На підставі ст. 381-382 КПК України, суд першої інстанції розглянув провадження у спрощеному порядку та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 :

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, за ознаками: сприяння шляхом надання засобів (пособництво) вчиненню підроблення посвідчення, з метою використання іншою особою.

- за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документу.

Щодо встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, ст. 65 КК України та визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим вважав доцільним призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, з застосуванням положень ст. 70 КК України.

Разом з тим, поза увагою суду 1-ої інстанції залишилось те, що вчинені ОСОБА_7 кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України хоча і відносяться до кримінальних проступків, однак спрямовані проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

При цьому, як слушно зазначив в апеляційній скарзі прокурор, суд першої інстанції не зважив на конкретні обставини кримінального провадження, характер протиправних дій обвинуваченого, особу ОСОБА_7 як у загально - соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки.

Зокрема, поза увагою суду та без відповідної оцінки залишився той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за використання підробленого посвідчення водія та був засуджений вироком Малиновського районного суду від 08.02.2023 (справа № 521/2182/23) за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який сплачено 07.03.2023 року. Також, судом не враховано, що протиправні дії ОСОБА_7 в межах цього кримінального провадження були припинені працівниками Управління патрульної поліції в Херсонській області 12.12.2022 та у той же день вилучено підроблене посвідчення водія.

Після цього обвинувачений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та свідомо продовжив вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення. Так, відповідно до встановлених фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, викладених у вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2023, ОСОБА_7 у грудні 2022 року з метою подальшого особистого використання підробленого посвідчення водія надав невстановленій особі засоби у вигляді своїх анкетних даних, фотографії та грошових коштів для його виготовлення. Тобто одразу після вилучення працівниками поліції підробленого посвідчення водія ОСОБА_7 вчинив аналогічне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, 1 ст. 358 КК України.

Щодо доводів прокурора про те, що суд 1-ої інстанції не врахував те, що на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває протокол про адміністративне правопорушення (справа № 521/14999/23) стосовно ОСОБА_7 за ст. 126 КУпАП, апеляційним судом вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішення по суті протоколу, під час апеляційного розгляду, прокурором не надано.

Водночас, апеляційний суд враховує, що противоправні дії ОСОБА_7 було припинено лише за втручання працівників поліції, які виявили ознаки підробки посвідчення водія та вжили заходів до недопущення подальшого використання обвинуваченим офіційного документа. При цьому, дії ОСОБА_7 були спрямовані на введення в оману працівників поліції щодо наявності у нього права керування транспортними засобами, тобто вчинені із прямим умислом та спеціальною метою - використання підробленого документа.

Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 та неможливість його виправлення і перевиховання за допомогою призначення покарання у виді штрафу.

В даному випадку, на переконання колегії суддів, покарання у виді у виді пробаційного нагляду, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, нейтралізує негативні настанови та позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Окрім цього, при ухваленні вироку судом першої інстанції не вирішено питання про скасування арешту майна, який накладено ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023.

Так, в резолютивній частині вироку, суд вирішив арешт, накладений на вилучене майно ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року, - залишити без змін.

Згідно матеріалів провадження, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року був накладений арешт на вилучене в ході проведеного 04.05.2023 року огляду місця події за адресою: м. Херсон по вул. Лавреньова, біля буд. 29, майно, а саме: посвідчення водія серія та номер « НОМЕР_1 » від 26.12.2022 року, з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 22-3230. 2022 р. IV кв.», видане «ТСЦ 1242» на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке поміщено до сейф-пакунку PSP 1169843.

Разом з тим, оскільки долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст. 100 КПК України та судом постановлено, що речові докази: - посвідчення водія серія та номер « НОМЕР_1 » від 26.12.2022 року, на пластиковій основі з вихідними типографськими даними «ПК «Україна» Зам. 22-3230. 2022 р. IV кв.», видане 26.12.2022 року«ТСЦ 1242» на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішено зберігати у матеріалах кримінального провадження, тому не має необхідності у його подальшому арешті.

Отже, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції, яким ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді штрафу,ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання у виді пробаційного нагляду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшує покарання та відсутності обставини, що обтяжує покарання, обвинуваченому може бути призначене пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, у даному випадку, є надто м`яким і через це явно несправедливим.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з приписами ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду 1-ої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання та неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

За викладених підстав, уточнена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку, а також в частині вирішення долі речових доказів.

Керуючись статтями 24, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання та вирішення питання щодо речових доказів - скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців,

- за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ,3 частини 2, пунктами 3,4 частини 3 даної статті, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Арешт, накладений ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.05.2023 року на вилучене майно, - скасувати.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4