ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000365 від 20.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 369 КК України, -

встановив:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 369 КК України, яке в провадження судді ОСОБА_1 розподілено 28.04.2022 року.

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням про здійснення спеціального судового провадження відносно обвинуваченого, посилаючись на те, що відповідно до інформації, наданої Державно прикордонною службою України, 06.02.2013 року ОСОБА_5 перетнув державний кордон України в пункті перепустки «Кучурган» та згідно інформації наданої НЦБ Інтерполу в Молдові, 07.02.2013 року ОСОБА_5 вилетів з Кишиніва до Бухареста. Окрім того, за інформацією НЦБ Інтерполу в Румунії, ОСОБА_5 за кримінальними, міграційними обліками та обліками перетину державного кордону не значиться, у зв`язку із чим 15.02.2013 року ОСОБА_5 оголошено у розшук. Так, на підставі запиту від 13.02.2015 року до сектора Укрбюро Інтерполу ГУМВС України в Одеській області, ОСОБА_5 оголошено у міжнародний розшук каналами Інтерполу та внесено відомості про розшук в обліки Генерального секретаріату Інтерполу. Зазначені обставини, на переконання прокурора є підставами для здійснення у цьому кримінальному провадженні спеціального судового провадження.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, стверджуючи про те, що її підзахисний у міжнародному розшуку не перебуває. Окрім того, захисник надала до суду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження. Обґрунтовуючи подане клопотання, захисник послалась на те, що на день звернення з клопотанням з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення сплило 11 років та 8 місяців. При цьому, перебіг давності у даному кримінальному провадженні не зупинявся, оскільки ОСОБА_5 не ухилявся від досудового розслідування та суду, матеріали провадження не містять даних на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_5 будь-яких дій спрямованих на ухилення від слідства. Також захисник зазначила, що та обставина, що ОСОБА_5 оголошено у розшук сама по собі не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, викликався до суду шляхом надіслання судових викликів за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом публікації повісток про його виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті центральних органів виконавчої влади України «Урядовий кур`єр» та офіційному веб-сайті Судової влади України. Тому, з урахуванням думки прокурора і захисника, суд вважав за можливе розглянути клопотання прокурора і захисника за відсутності обвинуваченого. Приймаючи таке рішення, судом враховано, що обвинувачений у цій справі у належний спосіб повідомлявся судом про дату, час та місце судового провадження відносно нього, також про його обізнаність про судові засідання у цій справі свідчить заява ОСОБА_5 , надіслана до суду, в якій він погоджується на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України. Також право ОСОБА_5 на участь в судовому засіданні забезпечена присутністю його захисника в судовому засіданні.

Судовий розгляд клопотань прокурора та захисника також проведено за відсутності ОСОБА_6 , який згідно обвинувального акту виступає потерпілим у цій справі та який жодного разу в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляд справи у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Разом з цим, матеріали справи містять заяву потерпілого, в якій останній серед іншого просить здійснювати судове провадження за його відсутністю через хворобу (т.4 а.с.67).

За таких обставин, здійснення судом розгляду клопотань прокурора та захисника за відсутності обвинуваченого та потерпілого, думка якого має бути заслухана, але не є вирішальною у вирішенні клопотань прокурора та захисника, узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. Більш того, з урахуванням достатньо тривалого перебування цієї справи в провадженні суду, а також в умовах воєнного стану, з огляду на неприпустимість зупинення роботи судів та здійснення правосуддя та на розумність строків розгляду справ, суд не має чекати, що особа учасник судового провадження виявить бажання з`явитись до суду за умови не повідомлення суду поважних причин своєї неявки.

Суд, заслухавши думки прокурора та захисника, оцінивши доводи поданих клопотань на предмет їх обґрунтованості та доведеності, дослідив матеріали провадження, приходить до наступних висновків.

Вирішуючи питання щодо клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, суд зазначає наступне.

Частиною 3 ст. 323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Таким чином, кримінальним процесуальним законом покладається обов`язок на прокурора звернутись до суду під час підготовчого судового засідання з клопотанням про здійснення спеціального судового провадження, обов`язковим додатком до якого мають бути матеріали, що підтверджують, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, наявність доказів, які б свідчили про вручення письмового повідомлення про підозру обвинуваченому в порядку, визначеному ч.1 ст.278 КПК, наявність відомостей, щодо переховування обвинуваченого від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або його перебування в міжнародному розшуку, та лише в такому випадку суд може постановити ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури «inabsentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини (далі за текстом Суд) були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідність забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відноситься: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»).

З доданого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування, а також документів, що надані прокурором неможливо зробити однозначний висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України.

Так, прокурором в підтвердження поданого клопотання надані копія повідомлення про підозру, згідно якого 28.01.2013 року у кримінальному провадженні №0000007 від 23.11.2012 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК України, що підтверджується його власноручним підписом у повідомленні (т.4 а.с.156-158); постанова слідчого в ОВС відділу розслідування корупційних кримінальних право порушень прокуратури Одеської області ОСОБА_7 від 15.02.2013 року, якою оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000007 від 23.11.2012 року (т.4 а.с.152-154); постанова прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 від 20.05.2015 року, якою виділено в окреме провадження з матеріалів досудового розслідування №0000007 матеріали щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК України (т.4 а.с.147-148); ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2015 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК України стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошено у міжнародний розшук (т.4 а.с.149-151).

Також прокурор надав інформацію сектору Українського бюро Інтерполу ГУМВС України в Одеській області №1/359-Інтерпол від 06.03.2015 року, згідно якої за матеріалами СУ ГУМВС України в Одеській області в рамках кримінального провадження №0000007 каналами Інтерполу було оголошено в міжнародний розшук громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в обліки Генерального секретаріату Інтерполу внесено відомості про розшук особи (Diffusion (циркуляр) №2015/13741 від 27.02.2015) (т.4 а.с.159).

Разом із цим, стороною захисту суду надано постанову прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_9 від 21.09.2023 року, якою кримінальне провадження №0000007 від 23.11.2012 року стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (т.4 а.с.96-98).

За клопотанням прокурора, судом був направлений запит до Відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Одеській області щодо надання документів, які підтверджують перебування ОСОБА_5 у міжнародному розшуку.

За результатами розгляду вказаного запиту, суд було повідомлено, що згідно ІПНП ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розшуку не значиться, у зв`язку із закриттям 28.03.2024 року кримінального провадження. Інформація про видалення з банків Інтерполу була надіслана за вихідним №50/373 від 04.03.2020 до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, СУ ГУНП в Одеській області, ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, УКР ГУНП в Одеській області, УІАП ГУНП в Одеській області, Приморської окружної прокуратури м. Одеси та Одеської обласної прокуратури (т.4 а.с.122).

За таких обставин, слідує висновок, що обвинувачений ОСОБА_5 постановою слідчого оголошувався у розшук у кримінальному провадженні №0000007 від 23.11.2012 року, натомість в кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року, яке є предметом судового розгляду, ОСОБА_5 фактично у розшук оголошено не було.

Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, зокрема відсутність доказів обізнаності обвинуваченого про існування відносно нього кримінального провадження №0000365 від 20.05.2015 року, а також доказів переховування обвинуваченого від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або його перебування в міжнародному розшуку в рамках кримінального провадження №0000365 від 20.05.2015 року, виключає прийняття судом рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 а й відповідно свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Вирішуючи клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого за наступних обставин.

ТОВ «АМА» ( зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 5А) відповідно договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття, укладених між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (, м. Одеса, вул. Преображенська, 60) мала право на розміщення 31 одиниці малих архітектурних форм (торгівельних павільйонів), для провадження діяльності з роздрібної торгівлі, строком дії до жовтня 2011 року, за наступними адресами: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 50/1, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 87, м. Одеса, вул. Академіка Глушко, 24, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 16, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 56, м. Одеса, вул. Академіка Корольова 59, м. Одеса, вул. Варненська, 11, м. Одеса, вул. Довга, 104, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 63/1, м. Одеса, вул. Маршала Жукова, 29, м. Одеса, вул. Маршала Жукова, 5, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 14, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 1, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 31, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 1, м. Одеса, вул. Космонавтів, 38, м. Одеса, вул. Щорса, 129, м. Одеса, вул. Сегедська/Армійська, м. Одеса, вул. Генуезька, 29, м. Одеса, вул. Преображенська/Базарна, м. Одеса, вул. Торгова/Коблевська, м. Одеса, Фонтанська дорога, 65, м. Одеса, Фонтанська дорога, 2, м. Одеса, вул. Балківська, 28, м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 14, м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 120, м. Одеса, вул. Добровольського, 109/вул. Академіка Заболотного, м. Одеса, вул. Добровольського, 82, м. Одеса, Миколаївська дорога, 297, м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 30.

Також, ТОВ «АМА» ( зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 5А) відповідно договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття, укладених між Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (, м. Одеса, вул. Преображенська, 60) мала право на розміщення 2х одиниць малих архітектурних форм (торгівельних павільйонів), для провадження діяльності з роздрібної торгівлі, строком дії до жовтня 2011 року, за адресами: м. Одеса, вул. Адміральський проспект/вул. Суднобудівельна, м. Одеса, вул. Маршала Жукова, 10. Так, за вказаними адресами, у невстановлений час, ТОВ «АМА» було встановлено та обладнано торгівельні павільйони.

В подальшому, відповідно до договору купівлі продажу від 24.09.2011 року, укладеному між ТОВ «АМА» в особі директора ОСОБА_6 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_10 (ІПН , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) торгівельний павільйон за адресою: м. Одеса, проспект Адміральський/вул. Суднобудівельна було продано останній.

Відповідно до договору купівлі продажу від 27.11.2011 року, укладеного між ТОВ «АМА» в особі директора ОСОБА_6 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_11 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_3 було продано останній.

Згідно довіреності виданої генеральним директором ТОВ «АМА» ОСОБА_6 від 01.01.2010 року громадянина ОСОБА_12 , який займав посаду керуючого торгівельною мережею ТОВ «АМА» уповноважено укладати від імені ТОВ «АМА» договори купівлі-продажу торгівельних павільйонів, представляти інтереси в органах виконавчої влади, Одеській міські раді та її управліннях, департаментах, судах.

Крім того, за попередньою домовленість між фізичними особами підприємцями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та представником ТОВ «АМА» ОСОБА_12 , останній повинен був здійснити оформлення договорів оренди індивідуально визначеного майна твердого покриття в Управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, для законного розміщення торгівельних павільйонів за адресами: м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 10, м. Одеса, проспект Адміральський/вул. Суднобудівельна, для виконання якої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 01.09.2011 року видано довіреності на право представляти їх інтереси в органах міської ради м. Одеси, управлінні архітектури, управлінні розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів, управління благоустрою, в органах виконавчої влади представнику ТОВ «АМА» ОСОБА_12 .

Також, встановлено, що у період з 02.07.2007 року по 01.11.2011 року ОСОБА_5 займав посаду юриста відділу управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради.

У жовтні 2011 року, більш точний час не встановлено, у зв`язку із закінченням строку дії договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття, відповідно яких ТОВ «АМА» мало право розміщення 31го торгівельного павільйону (малої архітектурної форми), за вищевказаними адресами, та у зв`язку з необхідністю укладення договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття для законного розміщення 2х торгівельних павільйонів фізичними особами підприємцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 директор ТОВ «АМА» ОСОБА_6 , представник даного підприємства та зазначених фізичних осіб підприємців ОСОБА_12 звернулись до юриста управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради ОСОБА_5 з метою документального оформлення продовження строку дії договорів з ТОВ «АМА» та укладання договорів з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Так, у вищезазначений час у ОСОБА_5 виник злочинний намір на підбурювання ОСОБА_6 та ОСОБА_12 до замаху на давання хабара заступнику начальника управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради ОСОБА_13 , за прийняття рішення та укладення відповідних договорів щодо продовження договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття, відповідно яких ТОВ «АМА» мала право на розміщення 31го торгівельного павільйону (малої архітектурної форми), за вищевказаними адресами та укладання договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття для законного розміщення 2х торгівельних павільйонів фізичними особами підприємцями ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Також, ОСОБА_13 займаючи посаду начальника управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, був службовою особою яка займає відповідальне становище, так як був заступником керівника органу місцевого самоврядування.

У подальшому, після 01.11.2011 року, будучи звільненим з вищевказаної посади та реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , запевнив ОСОБА_6 та ОСОБА_12 у тому, що він має змогу вирішити питання про продовження строків договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття для розміщення торгівельних об`єктів (малих архітектурних форм) ТОВ «АМА», а також укладення договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття для розміщення торгівельних об`єктів (малих архітектурних форм) ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_11 з ОСОБА_13 , який відповідно до своєї посадової інструкції уповноважений здійснювати керівництво діяльністю управління у межах повноважень, делегованих йому начальником управління, представляти інтереси управління у підприємствах та організаціях, користуватись правом розпорядження коштами та майном управління і укладати договори оренди окремого індивідуально визначеного майна.

Одразу ОСОБА_5 заявив ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , що продовження строків вказаних договорів та укладання нових договорів оренди можливе лише за умови передачі через нього ОСОБА_13 хабара у розмірі по 3 тисячі доларів США за один об`єкт з умовою розширення орендованої площі. При цьому, ОСОБА_13 не був обізнаний про злочинні дії ОСОБА_5 , а ОСОБА_5 не мав наміру передавати будь-кому одержані грошові кошти в якості хабара, оскільки планував заволодіти ними і використовувати на власні потреби.

22.02.2012 року, в обідній час ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на підбурювання до замаху на давання хабара, знаходячись у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованому у АДРЕСА_4 , одержав від представника ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 ОСОБА_12 , грошові кошти у сумі 6000 доларів США (що за курсом НБУ України складає 47 924 гривень 40 копійок) нібито для передачі в якості хабара заступнику начальника управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради ОСОБА_13 , за підготовку та укладення договорів №1/3963 від 01.01.2011 року з ФОП ОСОБА_10 щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття площею 11, 20 кв. метрів за адресою: АДРЕСА_5 , а також №1/3964 від 01.12.2011 року з ФОП ОСОБА_11 щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття площею 15,20 кв. метрів за адресою м. Одеса, проспект Маршала Жукова, 10.

Отриманні 22.02.2012 року грошові кошти у сумі 6000 доларів США ОСОБА_5 як хабар заступнику начальника управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради ОСОБА_13 не передав, а використав на власні потреби.

Продовжуючи свої злочинні дії, направленні на підбурювання до замаху на давання хабара, 03.03.2012 року у вечірній час ОСОБА_5 , знаходячись в офісному приміщенні ТОВ «АМА», розташованому у м. Одесі, по вул. Пушкінській, 62, одержані від представника ТОВ «АМА» ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 12000 доларів США (що за курсом НБУ України складає 95 856 гривень) нібито для передачі в якості хабара заступнику начальника управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради ОСОБА_13 за прийняття рішення та укладення відповідних договорів щодо продовження договорів оренди окремого індивідуально визначеного майна твердого покриття, відповідно яких ТОВ «АМА» мала право на розміщення 31го торгівельного павільйону (малої архітектурної форми) за наступними адресами: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 50/1, м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 87, м. Одеса, вул. Академіка Глушко, 24, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 16, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 56, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 59, м. Одеса, вул. Варненська, 11, м. Одеса, вул. Довга, 104, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 63/1, м. Одеса, вул. Маршала Жукова, 29, м. Одеса, вул. Маршала Жукова, 5, м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 1, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 31, м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 1, м. Одеса, вул. Космонавтів, 38, м. Одеса, вул. Щорса, 129, м. Одеса, вул. Сегедська/Армійська, м. Одеса, вул. Генуезька, 29, м. Одеса, вул. Преображенська/Базарна, м. Одеса, вул. Торгова/Коблевська, м. Одеса, Фонтанська дорога, 65, м. Одеса, Фонтанська дорога, 2, м. Одеса, вул. Балківська, 28, м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 14, м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 120, м. Одеса, вул. Добровольського, 109/вул. Академіка Зоболотного, м. Одеса, вул. Добровольського, 82, м. Одеса, Миколаївська дорога, 297, м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 30.

Отриманні 03.03.2012 року грошові кошти у сумі 12000 доларів США ОСОБА_5 , як хабар заступнику начальника управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради ОСОБА_13 наміру передавати не мав, оскільки планував використати їх на власні потреби.

Таким чином, згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 369 КК України (в редакції, яка діяла на момент інкримінованих ОСОБА_5 дій), а його дії кваліфіковані як підбурювання до замаху на давання хабара службовій особі, яка займає відповідальне становище.

Санкцією ч. 4 ст. 369 КК України (в редакції на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 369 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Частиною 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилась від слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновляється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Приписами ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому, особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачено можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

Частиною 8 ст. 284 КПК України визначено, що закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить з того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Так, частиною 1 ст. 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення й суворості покарання.

Водночас, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного суду від 02.02.2023 року (справа №735/1121/20), у разі ухилення особи від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, продовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених ч. 2 цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, продовжений на час ухилення.

З матеріалів провадження вбачається, що встановлений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, 10-річний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , враховуючи час вчинення інкримінованого останньому злочину 03.03.2012 року, сплинув ще 03.03.2022 року.

Разом із цим, суд звертає увагу на те, що під час з`ясування, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтися до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.

Підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Так, судом встановлено, про що зазначалось вище, відповідно до постанови слідчого в ОВС відділу розслідування корупційних кримінальних правопорушень прокуратури Одеської області ОСОБА_7 від 15.02.2013 року в межах кримінального провадження №0000007 від 23.11.2012 року ОСОБА_5 , який набув статус підозрюваного у зв`язку із врученням йому відповідного повідомлення, оголошено у розшук.

В подальшому, згідно відомостей реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000365 від 20.05.2015 року, майже через 2 роки, зокрема 26.01.2015 року, після оголошення ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000007 від 23.11.2012 року у розшук, ст. слідчий СУ ГУМВС в Одеській області ОСОБА_14 , звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000007 від 23.11.2012.

Далі, постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 від 20.05.2015 року було виділено в окреме провадження з матеріалів досудового розслідування №0000007 матеріали щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК України (дані про присвоєння номеру провадження в ЄРДР відсутні).

08.06.2015 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та дозволено здійснювати спеціальне досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року відносно ОСОБА_5 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 369 КК України.

Водночас, відповідно до запиту №1/359-Інтерпол від 06.03.2015 року, за матеріалами СУ ГУМВС України в Одеській області в рамках кримінального провадження №0000007 каналами Інтерполу було оголошено в міжнародний розшук громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в обліки Генерального секретаріату Інтерполу внесено відомості про розшук особи (Diffusion (циркуляр) №2015/13741 від 27.02.2015), у зв`язку із чим просять надати на їх адресу завірену копію ухвали суду про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою у відповідності до ч. 6 ст. 193 КПК України для внесення відомостей до обліків Генерального секретаріату Інтерполу.*

Відповідно до наданої стороною захисту постанови прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_9 від 21.09.2023 року, кримінальне провадження №0000007 від 23.11.2012 року стосовно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно інформації, наданої на запит суду Відділом міжнародного поліцейського співробітництва ГУНП в Одеській області, згідно ІПНП ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розшуку не значиться, у зв`язку із закриттям 28.03.2024 року кримінального провадження. Інформація про видалення з банків Інтерполу була надіслана за вихідним №50/373 від 04.03.2020 до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, СУ ГУНП в Одеській області, ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, УКР ГУНП в Одеській області, УІАП ГУНП в Одеській області, Приморської окружної прокуратури м. Одеси та Одеської обласної прокуратури

За таких обставин, слідує висновок, що ОСОБА_5 оголошувався у розшук у кримінальному провадженні №0000007 від 23.11.2012 року постановою слідчого, натомість у кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року, яке є предметом судового розгляду, ОСОБА_5 у розшук оголошено не було, а ні досудове розслідування, а ні судове провадження не зупинялись у зв`язку із розшуком ОСОБА_5 та залишилось без раціонального пояснення з боку сторони обвинувачення яким чином взагалі ОСОБА_5 повідомлявся про здійснення досудового розслідування відносно нього у кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року, що він викликався у цьому кримінальному провадження до слідчого та/або прокурора, щоб можна було стверджувати про його обов`язок з`являтись до слідчого, прокурора.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 06.02.2013 року перетнув державний кордон України в пункті перепустки «Кучурган», 07.02.2013 року ОСОБА_5 вилетів з Кишиніва до Бухареста, отже з того часу знаходився за межами території України, постійно проживає за кордоном. Яким чином орган досудового розслідування повідомляв та викликав ОСОБА_5 як підозрюваного у кримінальному провадженні №0000365 стороною обвинувачення не надано, а тому слідує висновок, що зі вказаної причини ОСОБА_5 про його кримінальне переслідування державою у кримінальному провадженні №0000365.

З таких обставин та наданих прокурором даних та доказів, суд констатує, що в даному випадку не підтверджено факт ухилення ОСОБА_5 від слідства та суду у кримінальному провадженні №0000365 від 20.05.2015 року, а тому мають бути застосовані диференційовані строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, зокрема встановлений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України 10-річний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 .

При вирішенні клопотання захисника, судом враховується, що стороною захисту надано письмову згоду обвинуваченого ОСОБА_5 на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що він чітко усвідомлює всі юридично значущі наслідки висловленої ним згоди та підтверджує, що його згода є добровільною та не була отримана під тиском, впливом, тощо. Також, вказана згода, підписана особисто обвинуваченим ОСОБА_5 . При цьому, суд враховує, що чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено додаткового засвідчення такої згоди нотаріально або в дипломатичних представництвах та консульських установах України.

Захисник ОСОБА_4 з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_5 , підтвердила позицію свого підзахисного щодо наявності добровільної згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а також те, що процесуальні права та обов`язки обвинуваченого у кримінальному провадженні йому зрозумілі та додаткових роз`яснень не потребують.

Судом враховується, що даних про те, що обвинувачений ОСОБА_5 ухилявся від досудового розслідування чи суду в межах кримінального провадження №0000365 від 20.05.2015 року матеріали провадження не містять, отже неможливо стверджувати, що строки притягнення особи до кримінальної відповідальності у цьому провадженні зупинялись (ч.2 ст.49 КК).

Також, відомості про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень відсутні (т.4 а.с.185-186), тому відсутні підстави вважати, що строки притягнення особи у цьому кримінальному провадженні переривались (ч.3 ст.49 КК).

Відтак, враховуючи вищевикладені обставини у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку слід застосовувати диференційовані строки, передбачені п. 4 ч.1 ст. 49 КК України.

Так, формулювання положень ст. 49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ч.8 ст.284, ч.3 288 КПК, свідчить про те, що вони є імперативними та не залежить як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду. Тому у випадку встановлення усіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності його згоди на це, незалежно від визнання ним своєї вини, то суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Також за частиною 6 статті 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 року в справі №493/1843/16-к зроблено висновок про те, що матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання. Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 29.07.2021 року (справа № 552/5595/18), згідно якій за змістом статей 284, 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої, вчиненого 03.03.2012 року, у зв`язку із чим на день вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності минув строк більше ніж десять років, а також з урахуванням згоди обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає, що на підставі імперативних положень п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України він має бути звільнений від кримінальної відповідальності та кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 має бути закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Приймаючи таке рішення без особистої участі ОСОБА_5 , але за наявності його письмової згоди та присутності захисника, яка підтвердила згоду ОСОБА_5 на звільнення від кримінальної відповідальності, суд враховує Постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 382/1118/21, провадження № 51-3492 км 22, в якій Верховний суд скасував рішення попередніх інстанцій, які відмовили у звільненні особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК лише з підстав відсутності самої особи та з підстав, що згода особи, яка проживала постійно за кордоном, не засвідчена в дипломатичних представництвах та консульських установах України, та прийняв рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 5 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України

При цьому, суд позбавлений можливості вирішити питання про долю речових доказів, відповідно до вимог ст. 100 КПК України, у зв`язку із тим, що прокурором не було надано постанов про визнання в даному кримінальному провадженні предметів кримінального правопорушення доказами. Також прокурором не надано відомостей щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Водночас, суд роз`яснює, що сторони даного кримінального провадження вправі звернутись до суду з клопотанням про вирішення питання долі речових доказів в порядку виконання судового рішення, визначеному ст.ст.532-539 КПК України.

Керуючись ст.ст.314, 284, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури ОСОБА_15 про здійснення спеціального судового провадження відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 369 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000365 від 20.05.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 369 КК України - закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

Єдиний унікальний номер справи: №522/16555/15-к

Номер провадження № 1-кп/522/2348/24

Головуючий суддя ОСОБА_1