Справа № 643/4400/25
Провадження № 1-кп/643/743/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000826 від 28.11.2018, № 0004084 від 21.07.2018, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, який офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий згідно з вироком Московського районного суду м. Харкова від 03.10.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке мало місце 28.11.2022, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309 КК України, ч. 1 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

1. Суть клопотання

Захисником обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні 19.03.2025 заявлено клопотання, згідно з яким вона просить звільнити ОСОБА_5 (обвинувачений) від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, провадження у справі закрити.

2. Позиція учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений підтримав заявлене захисником клопотання.

Судом були роз`яснені обвинуваченому наслідки закриття кримінального провадження, а також що підстави закриття кримінального провадження, передбачені ст. 49 КК України, виходячи з практики Верховного Суду, є нереабілітуючими, та він не позбавлений права вимагати продовження судового розгляду і ухвалення виправдувального вироку в разі, якщо наполягає на своїй невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

На уточнююче запитання суду обвинувачений пояснив, що вказані вище положення законодавства України йому зрозумілі та він просить звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності.

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, неодноразово викликався до суду. В матеріалах кримінального провадження міститься його заява про розгляд судового засідання за його відсутності.

3. Пред`явлене обвинувачення

3.1. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, згідно з обвинувальним актом

21.07.2018 приблизно о 13:00 год., точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний, 96/153, побачив раніше незнайомого ОСОБА_7 , який спав на лавочці біля будинку, та, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету, усвідомлюючи протиправність своєї поведінки та бажаючи діяти саме таким чином, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу в кишені брюк ОСОБА_7 вчинив крадіжку мобільного телефону «Samsung Galaxy J3 SM-J320H», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 4086 від 08.11.2018 - 2277,00 грн., який належав потерпілому ОСОБА_7 . Після чого звернув викрадене майно на власну користь, залишив місце скоєння кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2277 грн. 00 коп.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення згідно з обвинувальним актом

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

3.2. Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, згідно з обвинувальним актом

ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу для особистого вживання, без мети збуту, 27.11.2018 о 17:30, знаходячись за адресою: Харківська область, Харківський район, вул. Пушкінська, біля зупинки автостанції «Липці-Харків» неподалік буд. №114, попередньо домовившись про зустріч із малознайомим ОСОБА_8 , тим самим незаконного придбав наркотичний засіб «канабіс», а саме чоловік на ім`я ОСОБА_8 передав паперовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, яка згідно висновку № 28750 від 22.12.2018 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу у перерахунку на суху речовину відповідно складає 8,455 г. Після чого ОСОБА_5 поклав до кишені своєї куртки та став зберігати «канабіс» для особистого вживання, без мети збуту. Таким чином, ОСОБА_5 умисно, незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб без мети збуту.

Злочинні дії ОСОБА_5 у вигляді незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту 27.11.2018 були припинені працівниками поліції Липецького ВП Харківського ВП ГУНП України в Харківській області, де в ході патрулювання та проведенням огляду місця події виявлено та вилучено паперовий пакет з речовиною зеленого кольору рослинного походження, яка згідно з висновком експерта судової експертизи з дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 28750 від 22.12.2018 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу у перерахунку на суху речовину відповідно складає 8,455 г.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення згідно з обвинувальним актом

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

4. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 у справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 у справі № 466/5490/17 зазначено, що суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

В Постанові Верховного Суду від 2603.2020 по справі № 730/67/16-к викладено наступні висновки щодо застосування норм права.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону, визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення із визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі № 566/554/16-к, ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, в яких також зазначено, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінально відповідальності на підставі статті 49 КК. У зв`язку з цим, суд першої інстанції незалежно від визнання обвинуваченим вини має звільнити його від кримінальної відповідальності, а не від покарання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 по справі № 598/1781/17 зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

В ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 по справі № 466/5490/17,

суд касаційної інстанції висловив наступні висновки щодо застосування норм права під час оцінки доводів касаційних скарг відносно того, що суди першої інстанції під час закриття кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності послались лише на обвинувачення, пред`явлене органом досудового розслідування, проте не навели висновків, що таке діяння дійсно мало місце, містить склад злочину та обвинувачений винний у його вчиненні.

Верховним Судом у вказаних вище ухвалах зазначено, що враховуючи положення ч. 4 ст. 286 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний невідкладно розглянути клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347 - 363 КПК України.

5. Позиція суду

5.1. Щодо звільнення від кримінальної відповідальності

Враховуючи вказані вище положення законодавства та релевантну судову практику, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для дослідження усієї сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, встановлення наявності або відсутності події і складу інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення та вини обвинуваченого у його вчиненні.

Виходячи з положень ст. 12 КК України, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 185 КК України, відносяться до кримінальних проступків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Таким чином, станом на даний час закінчились строки давності, передбачені ст. 49 КК України.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалах Верховного Суду від 14.09.2020 року по справі № 93/1843/16-к, від 20.08.2020 року по справі № 661/4717/15-к, від 24.02.2020 року по справі № 466/5490/17, матеріально

-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

В остаточному рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Олександр Волков проти України» від 27.05.2013 зазначено, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо наявності передбачених законодавством України підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

5.2. Щодо цивільного позову

В ході судового провадження потерпілим ОСОБА_7 пред`явлений цивільний позов, згідно з яким потерпілий просить стягнути з обвинуваченого на свою користь грошові кошти в розмірі 2777,00 грн. в якості відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно з ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Таким чином, КПК України не передбачено можливість вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження.

Крім того, суд враховує, що вирішення по суті цивільного позову передбачає необхідність встановлення судом обставин кримінального правопорушення та вирішення питання щодо винуватості обвинуваченого.

Між тим, вирішуючи питання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд позбавлений можливості досліджувати докази та вирішувати питання щодо доведеності або недоведеності складу злочину в діях обвинуваченого.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для вирішення по суті цивільного позову в разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Аналогічні роз`яснення надані в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», згідно яких у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

КПК України не врегульовано питання, яке процесуальне рішення з приводу цивільного позову має право ухвалити суд в разі закриття кримінального провадження, зокрема у зв`язку із спливом строків давності.

При цьому КПК України передбачено два можливі процесуальні рішення за наслідками розгляду цивільного позову або вирішення його по суті, або залишення без розгляду.

За таких обставин суд вважає за необхідне керуватись висновками щодо застосування норм права, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, згідно яких коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Враховуючи наведене, суд застосує аналогію права та залишає цивільний позов без розгляду.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, а також висновки щодо застосування норм права, викладені в Постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року по справі № 730/67/16-к, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

5.3. Щодо інших питань

Питання про долю документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 284-286, 288, 314, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

Клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000826 від 28.11.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004084 від 21.07.2018 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_7 - залишити без розгляду. Роз`яснити ОСОБА_7 , що він має право пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення експертиз в загальному розмірі 3861,00 гривня.

Речовий доказ, а саме полімерний пакет, в якому знаходиться наркотичний засіб згідно з висновком судової експертизи № 28750 від 22.11.2018, переданий на зберігання до УЛМТЗ ГУНП в Харківській області знищити.

Документи, долучені до матеріалів судового провадження зберігати в матеріалах судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 24.03.2025 року о 16-30 год.

Суддя ОСОБА_1