Провадження № 11-сс/4808/391/24
Категорія ст.183 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року задоволено клопотання слідчого про обрання підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному за ч.1 ст.115 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 09 січня 2025 року включно без визначенням застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 . Інший, більш м`який запобіжний захід, не буде дієвим для запобігання ризикам зазначеним у ст.177 КПК України та не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

З оскаржуваною ухвалою не погодився та оскаржив в апеляційному порядку захисник ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі він оспорює обґрунтованість ухвали суду, вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує, що такий запобіжний захід, як тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується у виняткових випадках. Зазначає, що слідчий суддя зобов`язаний був провести аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного. Апелянт вважає, що для підозрюваного ОСОБА_7 достатнім буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання. Доказів про доведеність вини підозрюваного в матеріалах справи немає, при цьому останній діяв в умовах необхідної оборони. Підозрюваний ОСОБА_7 являється інвалідом другої групи і фізично він не був спроможний іншим чином завадити потерпілому вчиняти насильницькі дії відносно його сестри. Також, слідчим суддею не було взято до уваги те, що підозрюваний має стабільний дохід, являється інвалідом другої групи, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки з членами родини. ОСОБА_7 немає наміру переховуватися від правосуддя, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, переховуватися та вчиняти в майбутньому злочини.

Просить ухвалу суду скасувати та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту та підозрюваний ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали клопотання, перевіривши апеляційні доводи, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують дію такого запобіжного заходу.

Апеляційний суд також вважає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, а отже, існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання може вдатися до відповідних дій для уникнення від правосуддя, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта про недоведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим такі доводи є недостатньо обґрунтованими.

Підозрюваним та його захисником ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційної інстанції не наведено переконливих обставин, що застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту чи особистого зобов`язання, буде достатнім для забезпечення кримінального провадження. Зокрема, обвинувачений проживає разом зі свідками в одному будинку.

Обставини викладені в апеляційній скарзі, є предметом дослідження та доказування під час досудового розслідування та судового розгляду, в результаті чого кваліфікація дій підозрюваного може змінюватись. На даному етапі слідства слідчий суддя мав достатньо підстав вважати доведеною підозру за ч.1 ст.115 КК України.

Також, слідчий суддя належним чином врахував всі обставини та дані про особу підозрюваного, зважено оцінив ризики та дійшов висновку про необхідність тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою.

Проаналізувавши обставини встановлені судом та вимоги наведених норм діючого кримінального процесуального законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4