1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5164/24 1-кс/335/5125/2024
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.03.2024 до СУ ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали про те, що невстановлені особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, в умовах воєнного стану, з використанням фішингових посилань вчиняють шахрайські дії.
12.12.2024 року проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у ОСОБА_5 виявлено та вилучено:
- мобільний телефон марки Iphone 13 в корпусі чорного кольору імеі 1, НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон у корпусі білого кольору марки Samsung, модель: SAMSUNG A71, імеі 1: НОМЕР_3 ;
- банківська карта «Visa» банку «А банк» № НОМЕР_4 , 12/13 CVV 470,
- жорсткий диск «TOSHIBA», серійний номер Z7S74AAFSWK7;
Слідчий посилаючись на те, що вилучені предмети мають доказове значення у кримінальному провадженні, просить клопотання задовольнити.
В судове засідання слідчий не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.
Власник майна в судове засідання не з`явився, представником власника майна адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про перенесення судового засідання на іншій час, оскільки він зайнятий в іншому процесі. Також останній висловив свою письмову думку щодо клопотання слідчого, в якій посилаючись на те, що ОСОБА_5 не є підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком в рамках даного кримінального провадження, вилучене в нього майно не визнано речовим доказом, просить відмовити в клопотанні слідчого.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, суд вважає за можливе розглянути клопотання слідчого за відсутності слідчого та представника власника майна, оскільки їх не явка перешкоджає розгляду клопотання, та представником власника майна не надані докази поважності неявки в судове засідання, при цьому викладені представником власника майна письмові доводи оцінюються слідчим суддею при вирішенні вказаного клопотання.
Дослідивши клопотання про арешт майна та додані до нього матеріали, в урахування думки слідчого, представника власника майна, слідчий суддя дійшов наступних висновків.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).
Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.03.2024 до СУ ГУНП в Запорізькій області надійшли матеріали про те, що невстановлені особи, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою між собою, в умовах воєнного стану, з використанням фішингових посилань вчиняють шахрайські дії.
12.12.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.2024 року проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , який за версією сторони обвинувачення може бути причетним до вчинення кримінального правопорушення, в ході якого у ОСОБА_5 виявлено та вилучено:
- мобільний телефон марки Iphone 13 в корпусі чорного кольору імеі 1, НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон у корпусі білого кольору марки Samsung, модель: SAMSUNG A71, імеі 1: НОМЕР_3 ;
- банківська карта «Visa» банку «А банк» № НОМЕР_4 , 12/13 CVV 470,
- жорсткий диск «TOSHIBA», серійний номер Z7S74AAFSWK7;
З клопотання слідчого слідує, що вилучені речі і носії інформації мають важливе доказове значення для кримінального провадження, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
У КПК України законодавець розмежував статус майна, вилученого на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук та тимчасово вилученого майна. Зокрема, у відповідності до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Разом з цим, абз. 2 ч. 2 ст. 168 КПК України визначено, що процедура тимчасового вилучення саме електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
При цьому, згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 168 КПК України, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку (надалі електронні носії інформації), крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
Так само і абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України містить застереження щодо накладення арешту на комп`ютерні системи або їх частини, зокрема зазначено, що арешт на такі системи накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
Таким чином, законодавець визначає посилені гарантії дотримання прав у зв`язку з вилученням названих вище електронних носіїв інформації, які є засобами швидкого спілкування осіб між собою та обміну великою за кількістю і обсягом інформацією, яка є досить «чутливою» та потребує захисту. Отже, ці електронні носії інформації фактично виокремлені із загального обсягу майна, яке може бути тимчасово вилученим під час обшуку, зокрема в частині, що стосується порядку такого вилучення.
Підсумовуючи, можливо окреслити наведені положення таким чином, що коли мова йде про тимчасове вилучення зазначених електронних носіїв інформації, мають бути дотримані певні умови щодо зазначення цього майна в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук та існування обставин, визначених абз. 3 ч. 2 ст. 168 КПК України.
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості (п.7 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Враховуючи той факт, що наразі в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, слідчий суддя досліджує лише питання достатності підстав вважати, що мало місце кримінальне правопорушення шляхом оцінки існуючих відомостей про діяння та можливість їх сприяння формуванню внутрішнього переконання в тому, що це діяння становить собою склад кримінального правопорушення.
Наведені слідчим відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з наданими з доданими до клопотання матеріалами, які були оцінені слідчим суддею також під час вирішення питання про надання дозволу на обшук, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні, та можливу причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, яке за версією сторони обвинувачення вчинено з корисливих мотивів та з використанням фішингових посилань.
Як зазначено в клопотанні та підтверджено матеріалами клопотання, метою арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, зі змісту абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям щодо речових доказів, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту, слідчий посилається на те, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, оскільки з урахуванням фактичних обставин кримінального правопорушення, специфіки його вчинення та здобутих у ході досудового розслідування доказів може містити відомості про обставини кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Дослідивши перелік вилученого під час обшуку майна, врахувавши твердження слідчого, що воно може містити відомості та інформацію, які можуть мати значення для кримінального провадження та може в подальшому бути використане як докази, а також те, що вказане майно відповідає критеріям щодо речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування вилучене майно стосується обставин, які перевіряються у кримінальному провадженні, його вилучення відбулося правомірно, а подальше його утримання потребує «легалізації» (встановлення правової визначеності щодо нього) з боку слідчого судді шляхом накладення на нього арешту, оскільки передача його володільцям на даному етапі досудового розслідування не забезпечить в повній мірі його належну схоронність від таких випадків, як пошкодження, спотворення, знищення та інших негативних обставин, що в свою чергу, буде перешкодою для призначення експертних досліджень в частині мобільних терміналів та проведенню аналітичної (слідчої) діяльності з вилученими документами та речами.
При цьому, вирішуючи питання про накладення арешту на мобільні телефони, вилучені під час обшуку, з урахуванням особливостей проведення слідчих дій у цьому провадженні, враховуючи, що ухвалою слідчого судді надано дозвіл на вилучення такого майна, слідчий суддя враховує, що інформація, яка міститься (може міститься) на цих носіях представляє інтерес для слідства, утримання саме електронних носіїв інформації органом досудового розслідування є виправданим на даному етапі досудового розслідування.
На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, яке розслідується, його специфіку, ступінь тяжкості, забезпечення підстав для утримання органом досудового розслідування вилученого майна шляхом накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.
Врахувавши правову підставу арешту майна (відповідні положення ст. 170 КПК України); можливість досягнення заявленої слідчим мети збереження речових доказів, через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна; встановлення обставин, що підтверджують факт можливого вчинення кримінального правопорушення; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; обставини кримінального провадження, з яких, серед іншого, вбачається відсутність негативних наслідків такого арешту майна для третіх осіб, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Тому слідчий суддя відхиляє доводи сторони власника майна про відсутність підстав для арешту вилученого під час обшуку майна.
Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене 12.12.2024 під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на наступне:
- мобільний телефон марки Iphone 13 в корпусі чорного кольору імеі 1, НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 ;
- мобільний телефон у корпусі білого кольору марки Samsung, модель: SAMSUNG A71, імеі 1: НОМЕР_3 ;
- банківська карта «Visa» банку «А банк» № НОМЕР_4 , 12/13 CVV 470,
- жорсткий диск «TOSHIBA», серійний номер Z7S74AAFSWK7;
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1