Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/4181/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000017відомості про яке 28.01.2025внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Подільською окружною прокуратурою міста Києва.

Під час досудового розслідування перевіряється інформація про здійснення протиправної діяльності службовими особами структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та керівниками підрядних організацій які, зловживаючи службовим становищем, організували протиправний механізм, спрямований на заволодіння та привласнення бюджетних коштів.

З цією метою посадовими особами структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації впродовж 2023-2024 років проведено понад 500 державних закупівель загальною вартістю понад 450 млн грн.

Разом з тим, наявна інформація вказує, що посадові особи структурних підрозділів Подільської районної в місті Києві державної адміністрації прописували в умовах тендерної документації анти конкурентні умови, що унеможливлює перемогу інших учасників, а перемагали їх афілійовані підрядні організації, які виконують будівельні роботи не в повному обсязі, за значно завищеними цінами та із використанням неякісних будівельних матеріалів.

Враховуючи викладене, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності виникла необхідність у проведенні обшуків, в тому числі за місцем знаходження в КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» () за адресою: вул. Хорива, буд., 36, м. Київ, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Так, посадові особи структурних підрозділів Подільської РДА прописували в умовах тендерної документації антиконкурентні умови, що унеможливлює перемогу інших учасників, а перемагали їх афілійовані підрядні організації, які виконують будівельні роботи не в повному обсязі, за значно завищеними цінами та із використанням неякісних будівельних матеріалів.

В подальшому грошові кошти, отримані підрядними організаціями на свої банківські рахунки, як розрахунки по виконанню укладених договорів, з метою обготівкування та зменшення податкових зобов`язань, перераховувались на суб`єкти господарювання з ознаками фіктивності по удаваним правочинам, в основному використовуючи рахунки підконтрольних фізичних осіб-підприємців. Одержані від вказаної незаконної діяльності кошти в подальшому розподіляються між всіма учасниками протиправної схеми із числа посадових осіб підрядних організація та структурних підрозділів Подільської РДА.

Враховуючи викладене, з метою встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та притягнення винних осіб до передбаченої законом відповідальності, 24.03.2025, на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 13.03.2025 № 758/3465/25 в КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» () за адресою: вул. Хорива, буд., 36, м. Київ, слідчим зі складу групи слідчих у даному кримінальному провадженні, проведено обшук, в ході якого у начальника КП «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ПОДІЛЬСЬКОГО РАЙОНУ» ОСОБА_5 вилучено мобільний телефон марки «Nokia» з сім-картою «Київстар» ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Так, вилучений мобільний телефон постановою слідчого від 24.03.2025 визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні, у зв?язку з тим, що він може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та осіб, які до нього мають відношення та підлягає дослідженню, у тому числі експертним шляхом, а також доступ до нього пов`язаний з необхідністю подолання логічного захисту.

31.03.2025 від представника власника майна на адресу Подільського районного суду м. Києва надійшли письмові заперечення щодо клопотання про накладення арешту.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив про задоволення клопотання.

Представник власника майна в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні клопотання

Вислухавши прокурора, захисника, дослідивши матеріали, що обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

У відповідності до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинні бути зазначена, зокрема, достатня, належна, допустима, достовірна сукупність доказів, що майно, щодо якого здійснюється клопотання, є предметом, засобом чи знаряддям його вчинення, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що вищевказане майно може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя враховує, що арешт майна лише з мотивів винесення постанови про визнання його речовим доказом без доведення достатності доказів необхідності забезпечення збереження речового доказу не узгоджується з положеннями законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2021 (провадження № 11-410сап20).

Посилання прокурора на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є лише звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано доказів необхідності накладення арешту, слідчий суддя не вбачає обґрунтованими підстави для задоволення даного клопотання, оскільки документи додані до клопотання не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства, власників майна та інших осіб від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги вказану в клопотанні попередню кримінально-правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 190 КК України, слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування стороною обвинувачення не доведено необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно.

За вищевикладених обставин клопотання слідчого про арешт майна задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст. 167, 168, 170-173, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000017 від 28.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1