Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/50/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0000203 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_10 із доповненням захисника адвоката ОСОБА_11 , доповненнями та змінами захисника адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26 квітня 2024 року.

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кіровограда, громадянина України, з вищою освітою, працюючого ФОП « ОСОБА_12 » торговий комплекс «Жадовський», не одруженого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

визнано винуватим та призначено покарання:

- за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_12 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років ОСОБА_12 рахувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

В силу ч. 4 ст. 72 КК України призначене ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки виконувати самостійно.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_12 не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_12 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_12 , 11 лютого 2023 року близько 18 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Mitsubishi Outlander 3.0 AT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить останньому, рухаючись в темну пору доби по вул. Кропивницького у напрямку від вул. Героїв Маріуполя до вул. Миколи Смоленчука в м. Кропивницькому, допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Під час подальшого руху на вищевказаному транспортному засобі по вулиці, яка освітлювалась вуличним освітленням, ОСОБА_12 рухався в межах населеного пункту зі швидкістю не менше 61,9 км/год ± 4.3 км/год., чим перевищив максимально дозволену та допустиму швидкість руху в межах населеного пункту та допустив порушення вимоги п. 12.4 ПДР України (п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год).

Свідоме перевищення ОСОБА_12 дозволеної швидкості руху (не більше 50 км/год), що впливає на зупинний шлях автомобіля, призвело до того, що останній, маючи об`єктивну можливість на рівній горизонтальній ділянці дороги, яка освітлювалась вуличним освітленням, завчасно виявити небезпеку для свого руху, а саме пішохода ОСОБА_14 , який переходив проїзну частину зліва-направо щодо напрямку руху керованого ним транспортного засобу, не виконавши вимог п. 12.3 ПДР України (п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості руху, аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, в результаті чого на відстані 12 метрів до кута будинку № 160 по вул. Кропивницького в м. Кропивницькому допустив наїзд на останнього.

Тобто, порушення вищезазначених вимог ПДР України водієм ОСОБА_12 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії ТЯЖКИХ як небезпечних у момент заподіяння, що призвели до смерті останнього.

Крім того, після вчинення наїзду на пішохода автомобіль «Mitsubishi Outlander 3.0 АТ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 отримав механічні пошкодження передньої правої частини, фари та лобового скла, проте останній продовжив рух на пошкодженому автомобілі, тим самим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР України (п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил: в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; Ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті г пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

Тобто, ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду ним на пішохода ОСОБА_14 , який отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких опинився у небезпечному для життя стані, та маючи, при цьому, змогу допомогти потерпілому, у тому числі шляхом виклику швидкої медичної допомоги, завідомо залишив його без допомоги та з місця пригоди зник, переховуючись з 18-10 години 11.02.2023 по 13.02.2023. При цьому до закладу охорони здоров`я та поліції про пригоду за його участі не повідомляв.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_12 змінити в частині призначеного покарання. Застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробування з іспитовим строком. Свої вимоги обґрунтував тим, що ОСОБА_12 не тільки відшкодував всі матеріальні та моральні збитки потерпілим, а також щомісячно переводить визначену суму на рахунок потерпілих та взяв на себе обов`язок утримувати родину потерпілих і в подальшому, за досягнутою угодою між ним та потерпілими. ОСОБА_12 дійсно дуже важко переживає подію, що сталася за фактом ДТП, постійно підтримує і спілкується з потерпілими, намагається залагодити свою провину. Такі дії беззаперечно свідчать про дійсно щире каяття, а не формальний підхід із сторони ОСОБА_12 , про який зазначає суд. Вказав, що подія відбулася в темну пору доби, на фоні постійних відключень світла на той період та стану здоров`я ОСОБА_12 , який хворіє на цукровий діабет і відчув в момент ДТП можливі симптоми приближення приступу діабетичної коми. Тому суду слід було оцінювати такі дії ОСОБА_12 все ж з урахуванням більш розширеного спектру обставин, а не тільки з позиції «намагання пом`якшити свою відповідальність за вчинене ним протиправне діяння». Крім того, вказав, що ОСОБА_12 є дійсно відомим підприємцем у місті Кропивницькому, його підприємство сплачує значні податки у бюджет міста та держави. Крім того він приймає активну участь у допомозі Збройним Силам України у період військового стану, про що має відповідні грамоти та заохочення від органів влади та військового командування. Це характеризує ОСОБА_12 як свідомого громадянина та патріота України, який приносе дійсну користь суспільству, тому зазначати у вироку про його «високу суспільну небезпечність», з урахуванням вказаних обставин не є, в даному випадку, вмотивованим і справедливим. Зазначив, що ОСОБА_12 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, повністю відшкодував завдані збитки потерпілим і продовжує утримувати родину потерпілих; скоїв хоча і тяжке, але необережне діяння. Не має судимостей, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, хворіє на цукровий діабет. Потерпілі не наполягають на позбавленні ОСОБА_12 волі. Він є свідомим громадянином і не несе будь-яку суспільну небезпеку, навпаки намагається принести суспільству посильну користь, в тому числі в умовах військового стану. Враховуючи вказані фактори, вважаємо що виправлення ОСОБА_12 можливо без ізоляції від суспільства.

В доповненні до апеляційної скарги захисник адвокат ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просив вирок скасувати. Свої вимоги обґрунтував тим, що під час допиту свідка 17.03.2023 слідчому був наданий диск з записом з відеокамери встановленої на вулиці. Проте, постанова про зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису не виносилась ні слідчим ні прокурором. Протокол про здійснення зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису не складався. З викладеного видно, що отримання відеозапису здійснено з порушенням імперативних вимог ст. 245-1 КПК України, тобто, відеозапис наданий свідком під час допиту не може бути визнаний допустимим доказом, протокол огляду предметів від 17.03.2023, також не може бути визнаний допустимим доказом.

Вказав, що ДТП відбулось приблизно о 18.10.год., а на відео відображений час з 19:35:33 по 19:35:45, тобто після здійснення ДТП. В суді першої інстанції вказані неузгодження не з`ясовувались та у вироку не вказані.

Тобто, відповідно до вказаного відеозапису проводились експертизи лише за наявності припущення, що на відео зображено автомобіль Обвинуваченого і вказане відео було записане до вчинення ДТП.

Стороною обвинувачення припущено, що ОСОБА_14 переходив дорогу з ліва на право по прямій з рівномірним переміщенням. Жодних доказів вказаного переміщення ОСОБА_14 у вироку не вказано. Стороною обвинувачення взагалі не з`ясовувалось, чи мав право ОСОБА_14 переходити дорогу у місці скоєння ДТП, як мав діяти ОСОБА_14 при переході проїжджої частини у невстановленому місці, не з`ясовувалось на якій відстані ОСОБА_14 мав побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_12 та як мав діяти ОСОБА_14 побачивши наближення до нього автомобіля. Стороною обвинувачення також взагалі не з`ясовувалось чи мав ОСОБА_14 можливість уникнути наїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_12 та чи знаходиться ДТП у причинному зв`язку саме з діями ОСОБА_14 . Суд першої інстанції вказані питання також не з`ясовував, оцінку діям ОСОБА_14 не надав, так як протиправні дії ОСОБА_14 є або обставиною, що виключає вину ОСОБА_12 або обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 .

Крім того, вказав, що судом в оскаржуваному вироку взагалі не вказано, як перебування ОСОБА_14 у сильному стані алкогольного сп`яніння та перехід проїжджої частини у невстановленому місці вплинуло на скоєння ДТП з участю ОСОБА_12 . Тобто, судом не обґрунтовано вину у скоєні ДТП виключно ОСОБА_12 при наявності протиправних дій ОСОБА_14 , які перебувають у причинному зв`язку з ДТП.

В доповненні та змінах до апеляційної скарги захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просив вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд. Свої вимоги обґрунтував тим, що, стороною обвинувачення не встановлено та не доведено, що автомобіль, який рухається на відеозаписі є саме автомобілем ОСОБА_12 , а силует пішохода, який рухається по проїзній частині, а саме особою ОСОБА_14 . Не перевірено стороною обвинувачення і обставин додержання технології фотографічних процесів, не встановлено дійсної дати і часу виготовлення відеозапису (при тому що час не співпадає із часом, викладеним в обвинувальному актів). Не перевірено стороною обвинувачення відеофайл на наявність ознак застосування фотомонтажу, відповідних експертиз з даного приводу не призначено та не проведено. Не з`ясувавши такі обставини, які безсумнівно потребують спеціальних знань, сторона обвинувачення поза всяким сумнівом покладає вихідні дані з відеофайлу в основу подальших експертиз, які покладені в основу призначення ОСОБА_12 покарання. Вказані обставини мали бути ретельно перевірені на досудового слідстві та під час розгляду справи в суді першої інстанції. Вказав, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тобто суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, чим істотно порушено кримінальний процесуальний закон, що відповідно до вимог ч.1 ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вказали, що підтримають остаточно підтримують вимоги захисника - адвоката ОСОБА_11 викладені в доповненні до апеляційної скарги та в доповненнях із змінами захисника адвоката ОСОБА_9 про скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги із доповненнями та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст.404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга із доповненнями та змінами підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.

Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь.

Висновки у судовому рішенні повинні прямо впливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування.

Крім того суду необхідно послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду справи кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст.6 Європейської конвенції з прав людини.

Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального та кримінального закону під час ухвалення вироку, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 415 КПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Перевіряючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_12 допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, вирок суду є немотивованим та суперечливим.

Так в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_12 показав, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення він визнає. Проте, не визнає обставини його вчинення. Вказує на неповноту досудового та судового слідства, не проведення з ним та з його батьком слідчих експериментів, не з`ясування належним чином обставин події судом. Вказав, що захисник адвокат ОСОБА_15 не належним чином його захищала. Вказала, що йому не потрібно приймати участь ні в яких слідчих діях та все визнавати. Вона все вирішить на його користь, із прокурором укладена угода з нею, що йому призначать покарання з іспитовим строком. Тобто порушено його право на захист. Проте, він не був фактично згоден з цією позицією. Вважає, що докази фактично є суперечливими, суд їх не усунув. Зазначив, що бажає щоб суд розібрався по суті, надав доручення на призначення відповідних слідчих експериментів, а після того призначив експертизи. Бажає щоб виніс законне та обгрунтоване рішення.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження:

Протоколом огляду предметів від 17.03.2023, в ході проведення якого в приміщенні службового кабінету № 229 СУ ГУНП в Кіровоградській області слідчим в присутності двох понятих проведено огляд диску формату DVD-R (наданого свідком ОСОБА_16 під час його допиту 17.03.2023) з наявним відеозаписом моменту ДТП, яка мала місце 11.02.2023 по вул. Кропивницького в м. Кропивницький. В ході перегляду відеофайлу під назвою «0-02-05-77dcc64ce20ad53e95478f4ea47a660d1522ddd06a919093becc4d574c7a09_bb2b9071» встановлено, що зйомка здійснюється з камери, яка розташована на сталому об?єкті та зверху фіксує тротуар, проїзну частину, будинки вздовж проїзної частини, дорожні знаки «Пішохідний перехід», стовпи з увімкненими на них ліхтарями та працюючі у стандартному режимі світлофори. Окрім цього, видно, що на момент зйомки була темна пора доби, наявне увімкнене вуличне освітлення, проїзна частина, узбіччя та тратуар перебувають у сухому стані, опади та туман відсутні. /т. 1 а.к.п. 134-135/

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09.05.2023 зі схемою та фототаблицею до нього, який проводився слідчим в присутності двох понятих в період часу з 22-10 по 22-45 годину по вул. Кропивницького в м. Кропивницький, в максимально наближених умовах до тих, які мали місце на момент скоєння ДТП: темна пора доби, опади та туман відсутні, увімкнене штучне освітлення ліхтарі у режимі один працює 2 не працюють, з використанням автомобіля-статиста з ідентичним світлом фар з автомобілем, який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_14 . В ході проведення слідчого експерименту було відтворено шляхом позначення на проїзній частині місце наїзду автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 АТ, р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 на пішохода ОСОБА_17 , встановлено видимість пішохода, проведено замір встановленої видимості пішохода, встановлено загальну видимість проїзної частини. /т. 1 а.к.п. 145-154/

Висновком експерта № СЕ-19/112-23/3249-ФП від 03.05.2023 (судова фото-технічна експертиза) з фототаблицею та диском до нього, згідно якого:

Транспортний засіб Mitsubishi Outlander 3.0 АТ, р.н. НОМЕР_1 з моменту появи його на відеозаписі до моменту загорання його задніх фар (стоп-сигналів) в період часу з 19:35:39 по 19:35:45 (згідно графічних показників) на кадрах 736-740 відеозапису з назвою «0-02-05-fa77dcc64ce20ad53e95478f4ea47a660d1522ddd06a919093becc4d574c7a09_bb2b9071.mp4» рухався зі швидкістю 61,9 км/год+4,3 км/год.

Проміжок часу руху пішохода ОСОБА_14 з моменту початку руху пішохода через проїзну частину до моменту наїзду на нього (моменту загорання задніх фар (стоп-сигналів) автомобіля Mitsubishi Outlander 3.0 АТ, р.н. НОМЕР_1 ) в період часу з 19:35:33 по 19:35:45 (відповідно до графічних покажчиків), що зафіксовано на відеозаписі з назвою «0-02-05-fa77dcc64ce20ad53e95478f4ea47a660d1522ddd06a919093becc4d574c7a09_bb2b9071.mp4» становить 6,3 секунди./т. 2 а.к.п. 24-34/

Висновком експерта № 1905/1909/23-27 від 17.05.2023 (судова інженерно-транспортна (автотехнічна) експертиза), згідно якого:

У даній дорожньо-транспортній ситуації дії воді автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_12 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та можливість уникнення ДТП регламентувались вимогами пп. п. 2.3 (б), 12.3, 12.4 та 12.9 (б) ПДР.

В розглянутій дорожній обстановці водій автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_12 при виконанні вимог п. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 ПДР (при уважному стеженні за дорожньою обстановкою, при русі з припустимою швидкістю та при своєчасному застосуванні гальмування) мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду (лінії руху пішохода) і, тим самим, мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.

В розглянутій дорожній обстановці невідповідність дій водія автомобіля Mitsubishi Outlander ОСОБА_12 вимогам пп. 2.3 (б), 12.3 та 12.4 ПДР перебуває в причинному зв?язку з ДТП, що сталася./т. 2 а.к.п. 42-49/.

Під час допиту свідка ОСОБА_16 17.03.2023 слідчому був наданий диск з записом з відеокамери встановленої на вулиці.

Як убачається з даних протоколів та висновків експертів, на основі вище зазначеного відеозапису проведено ряд експертиз, проте даний відеофайл не досліджувався в суді першої інстанції та законність його отримання, та повнота даного відеозапису також судом не перевірялась. При цьому, всі експертизи проведено на основі вказаного відео, слідчий експеримент також проведено на основі цього відео.

Проте, слід зазначити, що по справі не проведено слідчі експерименти з обвинуваченим ОСОБА_12 та його батьком ОСОБА_18 щодо встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та її виникнення, проти чого останні фактично як зазначив обвинувачений не заперечували. А вже за результатами проведення даних слідчих експериментів слід було вирішити питання про проведення відповідних судових експертиз, що судом першої інстанції залишено поза увагою та цьому не надано будь-якої оцінки.

Наведене свідчить про те, що районний суд під час дослідження зазначених протоколів та висновків експертів, не надав їм належної оцінки за критеріями, визначеними в ч. 1 ст. 94 КПК.

Статтею 23 КК передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Крім того, районним судом під час розгляду не перевірено та не надано оцінку тому, що ДТП відбулось приблизно о 18.10.год., а на відео відображений час з 19:35:33 по 19:35:45, тобто після здійснення ДТП.

Вказаний відеозапис не містить жодних ідентифікуючих даних стосовно особи, яка нібито рухається по проїзній частині.

Не перевірено чи на даному відеозаписі є саме особа ОСОБА_14 . З вихідних даних відеозаписом з назвою «0-02- 05їа77

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції мав дати належну оцінку наявним у справі протоколам та висновкам експертів із урахуванням дослідження відеозапису, як окремо, так і в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Також судом першої інстанції залишено поза увагою, що в основу усіх подальших експертиз у справі покладено вихідні дані, визначені у слідчому експерименті від 09.05.2023 (Т. 1, а.с. 145-154).

При цьому, з вихідних даних слідчого експерименту вбачається, що видимість пішохода за умов, які мали місце на момент ДТП 11.02.2023 складала 94 м та видимість проїзної частини з увімкненим ближнім світлом фар без увімкнених додаткових джерел освітлення на транспортному засобу, за умов, які мали місце на момент ДТП 11.02.2023 становить 129,5 м.

Крім того, районний суд не звернув уваги, про те, що до участі в слідчому експерименті не залучений ОСОБА_12 , а також свідок ОСОБА_18 (безпосередній очевидець події) та відповідно його захисник.

Проте, в основу слідчого експерименту та подальших експертиз покладено відеозапис, залучений свідком ОСОБА_16 під час його допиту як свідка (Т.1, а.с. 132-133).

При цьому судом першої інстанції, не перевірено обставини події на предмет дотримання ОСОБА_14 як пішоходом ПДР. Не надано оцінки діям останнього на предмет дотримання ПДР з урахуванням того чи переходив він проїзну частину у невстановленому місці

Крім того, експерт за результатами проведення судової інженерно- транспортної експертизи від 17.05.2023 № 1905/1909/23-27 у своєму висновку повідомив, що питання, що стосуються оцінки пішохода, не можуть бути вирішені шляхом експертного автотехнічного дослідження, оскільки оцінка дій пішохода для даної дорожньої обстановки не потребує застосування спеціальних пізнань в області автотехніки, а тому не входить до компетенції автотехнічного експерта.

Слід звернути увагу, що таке питання іншим експертам стороною обвинувачення не ставилось.

Таким чином, не перевірено дотримання ОСОБА_14 як пішоходом ПДР при даній обстановці. Більше того, не враховано, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що у пішохода ОСОБА_14 в крові виявлений етиловий спирт в кількості 3,13 г/дмЗ, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння, характерною ознакою якого є дезорієнтація у просторі, уповільнення реакції, порушення рівноваги, зниження периферичного зору.

Наявність стану алкогольного сп`яніння підтверджено як висновком експерта так і показами свідків, які підтвердили вживання останнім алкоголю напередодні події.

Суд першої інстанції не усунув протиріччя у висновках судових експертиз, шляхом вирішення питання про проведення повторної або комісійної експертизи, метою якої є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників ДТП і вимогами правил дорожнього руху.

З урахуванням результатів експертиз суд надати оцінку чи мав місце нещасний випадок або пригода відбулася в результаті неправомірних дій учасників дорожнього руху.

Не надано судом належної оцінки і діям потерпілого ОСОБА_14 як пішохода, як учасника дорожнього руху з точки зору їх відповідності Правилам дорожнього руху та відповідно наслідкам, що настали.

Отже, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення, а також не звернув увагу на наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

Крім того, на переконання колегії суддів, суду першої інстанції при новому розгляді для усунення виниклих суперечностей та розбіжностей слід вирішити питання, які ставляться в доповненні до апеляційної скарги із змінами захисника ОСОБА_11 стосовно надання доручення, а саме:

Призначити та доручити СУ ГУНП в Кіровоградській області провести слідчі експерименти з метою встановлення:

-спроможності показань обвинуваченого ОСОБА_12 ,

-спроможності показань батька обвинуваченого ОСОБА_12 - ОСОБА_18 ,

-можливості руху ОСОБА_14 з правої сторони по руху автомобіля під керуванням ОСОБА_12 .

За їх результатами, суду слід вирішити питання щодо проведення відповідних експертиз про які зазначає у своїх доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_11 .

Таким чином, мотиви, викладені у мотивувальній частині вироку, не є безсумнівними та однозначними, оскільки не можуть вважатися достатніми, ґрунтовними та переконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, неможливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень (ст. 24 КПК України).

Оскільки, судом допущені такі процесуальні порушення, які можливо усунути лише при розгляді судом першої інстанції, враховуючи принцип інстанційності та безпосередності можливості дослідження доказів, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вищевказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені судом першої інстанції.

За таких підстав, колегія суддів доходить висновку, що вирок першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК України В результаті розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції було порушено право учасників процесу на повний, всебічний та неупереджений розгляд кримінального провадження, порушено право на справедливий суд, а тому вирок суду підлягає скасуванню на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Врахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, порушеннями права на справедливий суд, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, враховуючи принцип інстанційності, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, вирок суду першої інстанції слід скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у даній ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, перевірити усі вищевикладені доводи викладені в доповненнях та змінах до апеляційної скарги захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , у тому числі перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі щодо надто суворого покарання призначеного ОСОБА_12 . Усунути всі вищевказані недоліки, та порушення та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.

Беручи до уваги викладене апеляційна скарга із доповненням та змінами захисників підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в іншому складі суду.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 409, 412, 415, 418 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 із доповненням захисника адвоката ОСОБА_11 та доповненнями та змінами захисника адвоката ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Кіровограда від 26 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_12 скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)