Номер провадження: 11-кп/813/2513/24
Справа № 946/6428/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2024 у кримінальному провадженні №0000375, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2023 відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Огородне Болградського району Одеської області, громадянина України, із середньою професійно-технічною освітою, пенсіонера, інваліда 2 групи з дитинства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Згідно ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, обвинуваченого ОСОБА_10 зобов`язано сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 КК, строк додаткового покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Вироком також вирішено питання щодо процесуальних витрат та обтяження на майно.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнано винним у тому, що він 19.03.2023 близько 09:40 години керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , і рухаючись по вул. Українського фронту з боку вул. Шкільної в напрямку вул. Бендерської в м. Ізмаїлі Одеської області, в порушення вимог підп. «б» п. 2.3, п. 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), при виїзді на перехрестя з вул. Телеграфною, яка по відношенню до вул. Українського фронту є головною дорогою та перед яким встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», внаслідок кримінально протиправної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розрахував на їх відвернення, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 , яка наближалася до вказаного перехрестя по вул. Телеграфній по головній дорозі з боку вул. Авраамівської, у результаті чого на перехресті відбулося зіткнення обох транспортних засобів.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, який не викликав небезпечних для життя явищ та відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше ніж 21 день).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, постановленим всупереч вимог кримінального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин справи, позбавив обвинуваченого права надати докази невинуватості, відхилив клопотання обвинуваченого про проведення психологічної експертизи.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, надавши відповідну правову оцінку заявленим в апеляційній скарзі доводам і наявним в матеріалах провадження доказам, апеляційний суд доходить наступних висновків.

На думку апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується дослідженими у суді першої інстанції доказами, які у своїй сукупності є достатніми, допустимими, узгодженими між собою, зібрані у встановленому порядку і досліджені судом першої інстанції з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду судом першої інстанції допитаний обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у спричиненні потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження в результаті порушень правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом не визнав та зазначив, що 19.03.2023 приблизно о 09:40 годині він, не маючи відповідного дозволу, займався перевезенням людей, та їхав на своєму автомобілі «Nissan» по вул. Українського фронту м. Ізмаїлі. Рухався від по другорядній дорозі, перед знаком 2.1 «Дати дорогу» він зупинився, висадив пасажира, потім почав рухатися, подивившись ліворуч жодних машин він не побачив. При цьому погода була ясною, видимість відмінна, оглядовість не обмежувалась нічим та йому було видно достатньо далеко. Не побачивши нікого зліва, він продовжив свій рух, але, коли він виїхав на перехрестя, сталося зіткнення. На його думку, автомобіль з`явився так швидко на перехресті за декілька секунд за рахунок швидкості, він вважає, що автомобіль рухався зі швидкість 110 км/год. Автомобіль марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 вдарив його автомобіль переднім правим колесом в ліве колесо його автомобіля та одразу його автомобіль відкинуло вправо, та за рахунок кінетичної енергії задня частина автомобіля марки «Renault» зсунулася у бік лівої частини його автомобіля, та стався другий удар. Тому ударів було два. У нього досвід водія близько шістдесяти років, а тому йому відомо, що на перехресті у першу чергу необхідного дивитися вліво, та якщо немає інших автомобілів, то можливо починати рух. Про отримання потерпілою тілесних ушкоджень йому відомо, матеріальної допомоги потерпілій він не надавав, оскільки працівники лікарні ввели його в оману та він був упевнений, що ніхто сильно не постраждав. Протягом півтора року йому взагалі нічого відомо не було з приводи цієї дорожньо-транспортної пригоди, сам він тілесних ушкоджень жодних не отримав.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що подія сталася в березні 2023 року, коли вона їхала зі своєї тіткою ОСОБА_12 в автомобілі. Вони їхали в церков, що розташована в м. Ізмаїлі, вона сиділа на пасажирському сидінні ззаду по середині, спинки на сидінні не було, паском безпеки пристебнута вона не була, дитячого крісла також в машині не було. З ними ще їхала її сестра ОСОБА_13 , тітка ОСОБА_14 , двоюрідний брат. До церкви вони так і не доїхали, у зв`язку з тим, що потрапили в дорожньо-транспортну пригоду, а саме їх вдарив інший автомобіль, після чого вони зупинилися. Заднє скло автомобіля було розбите, у неї боліла нога та вона не могла встати. Хто був за кермом другого автомобіля вона не пам`ятає, після цього з травмою ноги її було госпіталізовано до лікарні.

Свідок ОСОБА_15 під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснила, що 19.03.2023 року близько 09:00 години, точно часу вона не пам`ятає, вони їхали на служіння в церков у м. Ізмаїлі. Вона сиділа ззаду на пасажирському місці за водієм. Вони їхали по головній дорозі з одностороннім рухом, перестроїлись на іншу смугу, але не доїжджаючи до перехрестя, приблизно на його середині, виїхав інший автомобіль, який, зупинившись на відстані приблизно 10 м від них, а потім почав рух та в`їхав в їх автомобіль у передню праву частину у крило, бампер. Водій автомобіля марки «Nissan» здійснив з ними зіткнення передньою лівою частиною. За кермом їх автомобіля була ОСОБА_11 , також в машині ще знаходилися, сестра, тітка з дитиною та потепліла ОСОБА_8 . Водій їхнього автомобіля ретельно стежила за дорогою, її руки були на кермі, та вона не відволікалася від керування, швидкість їх автомобіля не перевищувала 50 км/год. Які саме пошкодження були на іншому автомобілі вона точно не пам`ятає, оскільки отримала черепно-мозкову травму, гематоми, забій ніг, також її сестра ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому ноги. Момент зіткнення вона чітко бачила, удар був з правої сторони.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що 19.03.2023 вона їхала в церкву на служіння, та була за кермом автомобіля марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вона повернула з проспекту праворуч на вул. Телеграфну, рухалась по головній дорозі по лівій смузі, оскільки рух був одностороннім, зі швидкістю приблизно 40 45 км/год. Обвинувачений, рухаючись на автомобілі марки «Nissan», на перехресті начебто зупинився, оскільки у нього був знак «Дати дорогу», але потім почав свій рух та сталося зіткнення приблизно на середині перехрестя. Зіткнення сталося в передню праву частину автомобіля, яким вона керувала. Тілесні ушкодження були у племінниці ОСОБА_8 : у неї була зламала нога, сестра розбила брів, а у дитини був легкий струс мозку. Автомобіль, яким вона керувала, отримав механічні пошкодження, які саме були пошкодження в іншого автомобіля, вона не пам`ятає від шоку. Усе відбулося дуже швидко, приблизно за 2 3 секунди, вона навіть не встигла загальмувати. У той день спинки на задньому сидінні не було, дитини сиділа спочатку на сидінні, але перед зіткненням попросилася до своєї матері на руки, дитячого крісла в автомобілі під її керуванням також не було. Удар автомобіля був один. На даний час автомобіль, яким вона керувала, знаходиться на штрафмайданчику. На лікування потерпілій жодної матеріальної допомоги ніхто не надавав.

Свідок ОСОБА_16 районному суду пояснила, що 19.03.2023 вона їхала з сім`єю на службу у церков у м. Ізмаїлі, за кермом автомобіля була її сестра. В автомобілі були ще двоє племінниць та її дитина. Коли вони їхали, вона побачила, що справа з перехрестя проїхала одна машина, а потім за нею ще одна машина, яка начебто зупинилася, але почала рух далі. Внаслідок зіткнення її племінниця отримала тілесні ушкодження, а саме зламала ногу, але як саме вона отримала це ушкодження, їй невідомо. Також племінниця, що сиділа спереду, отримала тілесні ушкодження у виді удару головою та ноги. Її дитина отримала струс мозку середньої тяжкості та вона сама отримала тілесні ушкодження, а саме розбила брів. При зіткненні автомобілів удар був одним. Вона, племінниця та її дитина знаходились ззаду в автомобілі на пасажирському сидінні.

Підставою для внесення відомостей 19.03.2023 до ЄРДР за №0000375 (а.п. 48) та початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні стало повідомлення 19.03.2023 о 09:51 годині зі служби 102 про те, що 19.03.2023 о 09:46 годині по вул. Телеграфній кут вул. Чкалова в м. Ізмаїлі Одеської області зіткнулися два транспортних засоби, від чого постраждало троє дорослих та двоє дітей (а.п. 49, 50).

Після отримання повідомлення в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 214 КПК, до внесення відомостей до ЄРДР, в день події, а саме 19.03.2023 в період часу з 12:20 до 14:40 години був проведений огляд місця дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), що вбачається з відповідного протоколу та додатків до нього у виді фототаблиці та схеми. У протоколі зазначено, що огляд проводився на вул. Телеграфній кут вул. Українського фронту в м. Ізмаїлі Одеської області. Під час огляду, який здійснювався при ясній погоді, без опадів, зафіксована обстановка, сліди ДТП, розташування, стан та пошкодження транспортних засобів, які були вилучені з місця події. Оглядом встановлено, що місце ДТП розташоване на перехресті нерівнозначних доріг: на дорозі, по якій рухався автомобіль «Nissan», встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» (а.п. 51 58).

Більш точні обставини виникнення ДТП кожний водій виклав під час проведення відповідних слідчих експериментів.

Так, відповідно до протоколу слідчого експерименту від 02.05.2024 з додатками, ОСОБА_10 зазначив, що перед ДТП він рухався на своєму автомобілі марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Українського фронту через вул. Шкільну в напрямку вул. Бендерської в м. Ізмаїлі Одеської області, при цьому швидкість його автомобіля становила 15 км/год. Замірами встановлено, що правий боковий поворот до правого краю проїзної частини складає близько 0,8 м, крім того ОСОБА_10 зазначив, що рухався прямолінійно з всіма діючими інтервалами, при цьому перед перехрестям повернув голову у лівій бік та на рівні свого корпусу в напрямку вул. Савицького кут вул. Телеграфної в м. Ізмаїлі Одеської області, після чого впевнившись у відсутності будь-яких інших транспортних засобів по вул. Телеграфній в м. Ізмаїлі Одеської області, повернув голову в правий бік та почав виїжджати прямо на перехрестя, після чого на перехресті сталося зіткнення. Також замірами встановлено місце зіткнення зі слів ОСОБА_10 , а саме на відстані 4,5 м від ближнього краю перехрестя та на відстані 2 м до правого краю перехрестя по ходу руху автомобіля марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 , йому було запропоновано відстежити напрямок руху та швидкість руху, автомобіля марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 , на що останній повідомив, що не може відстежити напрямок траєкторії руху та швидкість автомобіля, оскільки він не бачив вказаний автомобіль через зіткнення, при цьому ОСОБА_10 зазначив, що зіткнення було саме в його автомобіль. Під час цього слідчого експерименту були здійснені певні заміри, що були використані в подальшому при проведенні експертиз (а.п. 111 118).

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 03.05.2023 з додатками за участю ОСОБА_11 , остання зазначила, що вона керувала автомобілем марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул. Телеграфній з боку вул. Авраамівської в напрямку вул. Савицького в м. Ізмаїлі Одеської області, при цьому вона рухалась прямолінійно зі швидкість 45 км/год., а також детально показала на проїзній частині місце зіткнення транспортних засобів, а саме на відстані 5,2 м від ближньої межі перехрестя та на 0,9 м від правої межі перехрестя по ходу руху автомобіля «Renault». ОСОБА_11 також показала, що автомобіль марки «Nissan» здійснював рух зі сторони вул. Шкільної в сторону вул. Бендерської по вул. Українського фронту в м. Ізмаїлі Одеської області. Замірами встановлені розташування автомобілів на перехресті в момент зіткнення зі слів ОСОБА_11 , які дещо не співпали з розташуванням, показаним обвинуваченим ОСОБА_10 . Під час цього слідчого експерименту також були здійснені певні заміри, що також були використані в подальшому при проведенні експертиз (а.п. 119 127).

Внаслідок ДТП, що настала, пасажир транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.

Так, відповідно до висновку експерта №90 від 19.04.2023, у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у виді закритого уламкового перелому лівої великогомілкової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, який утворився від контактування тупого предмету, за механізмом удару, конструктивні особливості травмуючого предмету в ушкодженні не відобразилися, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинив тривалий розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день). Тілесне ушкодження могло утворитися від контактування тупого предмету, що могло мати місце при дорожньо-транспортній пригоді травма (найбільш найвірогідніше) в середині салону легкового автомобіля (а.п. 84 85).

Висновками експертів №СЕ-19/116-23/5064-ІТ від 05.05.2023 та №СЕ-19/116-23/5065-ІТ від 04.05.2023 встановлено, що рульові керування, ходові частини та гальмові системи автомобілів марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент виникнення події цієї пригоди, знаходилися в працездатному стані та дозволяли водіям автомобілів контролювати, змінювати напрямок та характер руху в залежності від ситуації, що виникає на дорозі (а.п.61 65, 68 73).

А висновком експерта №СЕ-19/116-23/5062-ІТ від 17.05.2023 встановлені частини та місце контакту автомобілів при зіткненні, зокрема у момент первинного контакту автомобіля марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 контактував передньою переважно правою частиною з передньою лівою боковою частиною автомобіля марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 під кутом між подовжніми осями транспортних засобів близькому до 90° при його відліку від подовжньої осі автомобіля марки «Renault» проти ходу годинникової стрілки до подовжньої осі автомобіля марки «Nissan». З висновку вбачається, що контактів було два окрім описаного первинного контакту мав місце й вторинний контакт у задню ліву частину автомобіля «Nissan» та задню праву частину автомобіля «Renault». Місце зіткнення автомобілів знаходиться в районі початку утворення зони осипу бруду, скла, фрагментів пластику та сліду бокового юзу автомобіля (а.п. 76 83).

Як за даними висновків експертів №СЕ19/115-23/16517-ІТ від 13.12.2023, №СЕ-19/115-24/2336-ІТ від 21.02.2024, так і за даними висновку експерта №СЕ-19/116-24/8880-ІТ від 24.05.2024, в розглядуваній дорожній ситуації водій автомобіля марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 з метою забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти у відповідності до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 16.11., п. 16.3. ПДР, а водій автомобіля марки «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3. ПДР. Водій автомобіля «Nissan» ОСОБА_10 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду, а водій автомобіля «Renault» ОСОБА_11 не мала технічної можливості попередити зіткнення транспортних засобів. У ситуації, яка склалася на дорозі, у діях водія автомобіля «Renault» ОСОБА_11 не вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, і ці дії, з технічної точки зору, не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди, а у діях водія автомобіля «Nissan» ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», п. 16.11., п. 16.3 ПДР, і ці дії, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди (а.п. 88 94, 97 101, 104 110).

Відповідно до підп. «б» п. 2.3. ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» є дорожнім знаком пріоритету та зобов`язує водія дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.

Згідно п. 1.10. ПДР, дати дорогу це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Пунктом 16.11. ПДР передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перетину проїжджих частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Оцінюючи вищезазначені докази, всупереч доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить висновку про те, що всі досліджені у суді першої інстанції докази є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом. У сукупності всі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом, діючи з необережності, поза розумним сумнівом порушив підп. «б» п. 2.3., п. 16.11. ПДР, вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування транспортним засобом та не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення транспортних засобів, в результаті чого пасажиру автомобіля марки «Renault» ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. Та ці суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілій перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку саме з порушеннями, допущеними обвинуваченим ОСОБА_10 зазначених положень ПДР.

Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного та дали можливість суду першої інстанції прийти до однозначного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив зібрані органами досудового розслідування докази, дав їм належну правову оцінку, на підставі чого прийшов до обґрунтованих висновків по суті обвинувачення, з якими погоджується й апеляційний суд, у зв`язку з чим вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про його невинуватість у вчинені злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України безпідставними та недоведеними.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_10 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_17 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59500 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Таким чином апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про проведення психологічної експертизи, оскільки не могло бути та не може бути причиною ДТП й психологічний стан водія автомобіля «Renault» ОСОБА_11 , її досвід керування автомобілем, оскільки з встановлених обставин випливає, що у неї не було технічної можливості уникнути ДТП. До того ж, виконання положень чинних ПДР не залежить від стану та досвіду керування транспортними засобами водіями. Тобто наявність або відсутність досвіду не впливає на обов`язковість відповідних положень ПДР. Тому і великий водійський досвід обвинуваченого ОСОБА_10 (близько 60 років) не звільняв його від обов`язку виконання імперативних приписів наведених положень підп. «б» п. 2.3., п. 16.11. ПДР та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу». Іншими словами усі водії на дорозі є рівними, незалежно від супутніх обставин.

З огляду на вищевикладене колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_10 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2024 у кримінальному провадженні №0000375, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2023 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4