Справа №:755/2741/22
Провадження №: 1-кп/755/220/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, у межах кримінального провадження №0000037 від 10.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження, в якому ухвалою суду від 14 листопада 2024 року обвинуваченій продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці - до 12 січня 2025 року включно.

У судовому засіданні прокурор клопотав про продовження обвинуваченій тримання під вартою, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні та продовженні їй запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати.

Обвинувачена та її захисник заперечували проти продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, або зменшити розмір застави.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченої під вартою, дійшов до наступного.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчиняти дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні цього питання суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд, окрім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є особливо тяжким злочином, санкція за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Згідно ст.178 КПК України, оцінивши у сукупності всі обставини, зокрема вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність соціальних зв`язків та її майновий стан, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого вона обвинувачується та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому, враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд дійшов до висновку про необхідність продовження обвинуваченій запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Крім того, суд враховує також, що зі спливом часу продовжене ОСОБА_3 тримання під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання. Проте, також звертає увагу на те, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні не є для обвинуваченої безальтернативним запобіжним заходом, оскільки передбачатиме в якості альтернативи заставу.

Так, відповідно визначаючись з розміром застави, суд враховує, що виходячи із структури статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в цілому, та її третього пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання. Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув?язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», який набрав чинності 23.04.2022 року, внесені зміни до ч.4 ст.183 КПК України, згідно яких під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

У частині 5 ст.182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу; встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; «середовище»; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Аналізуючи вимоги чинного національного та міжнародного законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні питання при застосуванні цього запобіжного заходу як альтернативи триманню під вартою, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , його підвищену суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан обвинуваченої, інші дані про її особу, міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї та малолітніх дітей, як того вимагають вимоги ч.4 ст.182 КПК України, та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тривалість перебування обвинуваченої під вартою (понад 1 рік), відсутність у неї судимостей, суд дійшов до висновку про можливість визначити обвинуваченій заставу, однак в розмірі, який перевищує триста і становить 1 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням у разі внесення застави обов`язків, передбачених ст.194 КПК України,

Саме такий розмір застави та зазначені вище обов`язки у разі її внесення, на думку суду, не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченій, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_3 та належний контроль з боку можливих заставодавців під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченою обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009).

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.331, 369 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 15 лютого 2025 року включно.

Визначити розмір застави ОСОБА_3 , достатній для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків передбачених КПК України у виді 1 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 3 028 000 (три мільйона двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-не відлучатися із населеного пункту, міста Києва, в якому вона проживає, без дозволу суду;

-прибувати за кожною вимогою до суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.

-утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

-здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії покладених на обвинувачену ОСОБА_3 ухвалою суду обов`язків - не більше двох місяців з моменту внесення обвинуваченими, заставодавцем застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_6