Справа № 646/1324/19
№ провадження 1-кп/646/27/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові об`єднані кримінальні провадження за № 0000012, № 0000133, № 0000306 з обвинувальними актами відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньою освітою, не військовозобов`язаного, розлученого, маючого на утримані неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше судимого;

- у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.185, ч.2 ст.187 КК України;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт.Велика Писарівка, Великописарівського району, Сумської області, громадянина України, із середньою освітою, військовозобов`язаного, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого: 11.11.2011 Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.309 КК України до 3-х років позбавлення волі, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 05.06.2014 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України до 4-х років 6 місяців позбавлення волі; 23.02.2018 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі,

- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України;

за участю: прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 ,

ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 03.04.2017 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував біля приватного домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке належить раніше йому незнайомій потерпілій ОСОБА_9 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане володіння особи.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до приміщення приватного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу ОСОБА_9 , переліз через огорожу вказаного домоволодіння, тим самим опинився на території будинку, після чого проник до прибудови вказаного будинку, чим порушив право потерпілої, на недоторканість житла.

Крім того, 03.07.2018 обвинувачений ОСОБА_3 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував біля господарського приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , яке належить раніше йому незнайомій потерпілій ОСОБА_10 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане приміщення.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до господарського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу потерпілого проник до вищевказаного приміщення шляхом вибиття вхідних дверей, тим самим порушив його право на недоторканість житла.

Крім того, 31.08.2018 обвинувачений ОСОБА_3 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував в районі розташування багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_6 , біля підвального господарського приміщення, яке належить раніше йому незнайомій потерпілій ОСОБА_11 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане приміщення.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до господарського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу потерпілого ОСОБА_11 , проник до вищевказаного приміщення шляхом пошкодження вхідних дверей, тим самим порушив право потерпілої на недоторканість житла.

Крім того, 06.11.2018 обвинувачений ОСОБА_3 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував за адресою АДРЕСА_7 , де розташоване господарське приміщення, що належить раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_12 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане приміщення.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до господарського приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу потерпілого, проник до вищевказаного приміщення шляхом пошкодження замку вхідних дверей, тим самим порушив його право на недоторканість житла.

Крім того, 27.11.2018 обвинувачений ОСОБА_3 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував за адресою АДРЕСА_9 , де розташований гараж, належний раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_13 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане приміщення.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу потерпілого проник до вищевказаного приміщення шляхом пошкодження навісної петлі замку, що знаходився на воротах гаражу, тим самим порушив його право на недоторканість житла.

Крім того, 14.12.2018 обвинувачений ОСОБА_3 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував в районі розташування багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_10 , де розташований гараж, належний раніше йому незнайомому потерпілому ОСОБА_14 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане приміщення.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до гаражу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла, передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу потерпілого ОСОБА_14 , проник до вищевказаного приміщення шляхом пошкодження стіни гаражу, тим самим порушив його право на недоторканість житла.

Крім того, 23.12.2018 обвинувачений ОСОБА_3 в темний час доби, точний час вході досудового розслідування не встановлено, перебував в районі розташування багатоповерхового будинку № 21, по пр. Науки м. Харкова, а саме біля припаркованого автомобіля марки Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , що належить раніше йому незнайомій потерпілій ОСОБА_15 , де в нього виник умисел на проникнення у вказане володіння особи.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_3 діючи з прямим умислом, з метою протиправного отримання доступу до автомобіля, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Науки, 21 нехтуючи гарантованим конституційним правом кожного громадянина на недоторканість житла (володіння), передбаченого ст. 30 Конституцією України, без відповідного дозволу потерпілої проник до вищевказаного автомобіля шляхом розбиття скла на передніх дверях з пасажирської сторони, тим самим порушив її право на недоторканість, іншого володіння особи (автомобіля).

Відповідальність, за вчиненні вище кримінальні правопорушення, скоєні ОСОБА_3 , передбачена ч.1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла, що порушує недоторканість житла громадян.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання та зазначив, що надає згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд, з`ясувавши думку інших учасників судового провадження, роз`яснивши їм наслідки закриття провадження за вказаних обставин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язкуіз закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг, відповідно до ч. 2 ст. 49 КК.

У розумінні ст.284, 288 УКПК України, процесуально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 162 КК України, в 2017 та 2018 роках.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України це кримінальний проступок.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту 2017 та 2018 році.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певноїтяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, на час судового розгляду у даному кримінальному провадженні закінчився трирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення- проступку минуло три роки.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більне двох років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 та ч.8 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовною і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Суд, за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

За змістом статей 284, 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Згідно п. п. 1, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року « Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності - це відмова держави від застосування відносно особи , котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив суду про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, тим самим надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 з огляду на те, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується останній є - проступком, та з моменту скоєння кримінального проступку минуло більше трьох років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак слід його задовольнити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, закривши відносно нього кримінальне провадження за ч.1 ст. 286 КК України.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 року №3, у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Дійсно, закриття провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України не є реабілітуючими та не свідчать про відсутність події кримінального правопорушення-злочину, однак оскільки у розумінні положень КПК України наявні обставини, які виключають провадження у справі, але це не перешкоджає учасникам провадження вирішувати питання про відшкодування майнової чи моральної шкоди, в тому числі в разі розгляду справи в порядку цивільного судочинства з урахуванням, при необхідності, матеріалів даної справи.

На підставі викладеного, цивільні позови потерпілих, підлягають залишенню без розгляду з роз`ясненням останнім права на звернення до суду за захистом своїх прав у цивільному судочинстві.

Речові докази до справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності в частині обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.162 КК України у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 23.06.2017, в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 162 КК України по епізодам від 03.04.2017, 03.07.2018, 31.08.2018, 06.11.2018, 27.11.2018, 14.12.2018, 23.12.2018 на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14.03.2025 о 09.00

Суддя ОСОБА_1