Справа № 344/624/25
Провадження № 11-кп/4808/241/25
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 109 КК України в кримінальному провадженні № 0000111,

за участю обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки таке рішення є неправомірним, необґрунтованим та таким, що порушує права обвинуваченого.

Вказує, що захисник ОСОБА_7 не був присутній під час судового засідання, в якому розглядалось клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою, оскільки не був належно повідомлений та не мав доступу до Електронного суду через пошкодження комп`ютера, тому ухвала суду постановлена з порушенням процесуальних прав обвинуваченого ОСОБА_8 , чим порушено право на захист ОСОБА_8 .

Вважає, що прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а самі ризики є припущеннями і не підтверджені доказами, що суперечить ст. 62 Конституції України. Сторона захисту стверджує, що прокурор не обґрунтував, чому більш м`які заходи не можуть бути застосовані замість тримання під вартою, як того вимагає ст. 183 КПК України.

Звертає увагу на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зазначає, що кримінальні правопорушення за версією слідства було вчинено в м. Києві, однак досудове розслідування та судовий розгляд проводяться в Івано-Франківській області, тому вважає, що дане провадження надійшло до цього суду з порушенням правил підсудності.

На думку сторони захисту, суд не надав належної оцінки аргументам про необхідну оборону та крайню необхідність, не забезпечив повного та неупередженого розгляду справи, порушивши ст. 9 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Апеляційна скарга також містить численні політичні міркування, виключно з критикою правоохоронних органів, розслідувань щодо розкрадань допомоги та переслідування членів ГО «Коло Старійшин України», яке очолює ОСОБА_8 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року продовжено термін тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 17 травня 2025 року.

Суд мотивував прийняте рішення тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 109 КК України, нетяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України, та на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України зокрема, переховуватися від суду, оскільки обвинувачений усвідомлює можливість покарання за вказані кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі та, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, незаконно впливати на свідків, оскільки обвинуваченому відомі їх анкетні дані, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам та оцінюючи в сукупності всі обставини провадження суд дійшов висновку, що підстав для скасування запобіжного заходу на даний час не встановлено та існують всі підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Прокурор подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 від 19 березня 2025 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000111обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 109 КК України.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 109 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, таке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 109 КК України, встановлено відповідальність у виді обмеження волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк з конфіскацією майна або без такої, таке згідно з ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальні правопорушення, можуть викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Наведене прокурором у клопотанні обґрунтування існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мають місце в даному випадку, з врахуванням обставин і тяжкості кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватості, даних, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема переховуватися від суду, оскільки обвинувачений усвідомлює можливість покарання за вказані кримінальні правопорушення у виді позбавлення волі та, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути її територію, незаконно впливати на свідків, оскільки обвинуваченому відомі їх анкетні дані, вчинити інше кримінальне правопорушення та інших обставин по кримінальному провадженню, є переконливим.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Твердження про те, що захисник ОСОБА_7 не був присутній під час судового засідання, в якому розглядалось клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою, тому порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає не є слушним, оскільки згідно журналу судового засідання в режимі відеоконференції №422599 від 19 березня 2025 року (а.п. 82-85) захисник ОСОБА_7 приймав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, надавав пояснення та здійснював захист обвинуваченого ОСОБА_8 , заперечував щодо продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Таким чином, зазначені твердження апеляційної скарги про порушення права на захист при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи сторони захисту про те, що дане провадження надійшло до Івано-Франківського міського суду з порушенням правил підсудності, колегія суддів вважає не є слушним.

Ухвалою Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 19 лютого 2025 року залишено без задоволення подання голови Івано-Франківського апеляційного суду про направлення кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000111 від 31 липня 2024 року (справа №344/624/25) за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 109 КК України з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає порушення правил про визначення підсудності кримінального провадження відносно ОСОБА_8 .

Твердження сторони захисту про необхідність зміни запобіжного заходу враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не може прийняти до уваги. Така обставина не може бути підставою для прийняття відповідного судового рішення, оскільки такий стан здоров`я не підтверджений відповідними довідками, стороною захисту не надано будь-яких документів, які підтверджують неможливість лікування особи в установі виконання покарань.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах установ виконання покарань (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво установи виконання покарань забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини установи виконання покарань закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини установи виконання покарань готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва установи виконання покарань.

Даних про неможливість отримання лікування в умовах обрання відповідного запобіжного заходу запобіжного заходу стороною захисту не надано.

Таким чином, факт звернення до лікаря установи виконання покарань не може бути підставою для зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Інші доводи апеляційної скарги не стосуються кримінального провадження №0000111 щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 109 КК України, тому такі не підлягають до оцінки та надання відповідей.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема особистого зобов`язання чи застави. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 183, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19 березня 2025 року про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5