№ провадження 1-кс/208/1564/25
УХВАЛА

Іменем України

15 квітня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000078, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України,

розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Кам`янського РУП перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження.

Згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, йому інкриміновано вчинення низки злочинів за попередньою змовою групою осіб, а саме з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановленими досудовим розслідуванням особами.

ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

15.04.2025 року, слідчий звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , з можливістю застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави, розмір якої на його думку здатний забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Відповідно до клопотання слідчого, ОСОБА_7 переслідуючи корисливу мету, вирішив отримувати незаконний прибуток шляхом вчинення шахрайських дій, який полягав в підшукуванні оголошення потерпілих в соціальних мережах «Facebook» щодо пошуку зниклих безвісти військовослужбовців України чи збору грошей на лікування, подальшому листуванні з ними та здійсненні телефонних дзвінків останнім з пропозицією допомогти поверненню з полону, лікуванні, зняття порчі тощо, та шляхом обману під приводом проведення обрядів та придбання необхідних складових до них, заволодіння грошовими коштами потерпілих.

Кінцевим результатом вчинених злочинів є отримання незаконного доходу за рахунок протиправного заволодіння та подальшого привласнення грошових коштів потерпілих шляхом їх переведення на підконтрольні ОСОБА_7 та наближеним до нього особам банківські рахунки.

Розуміючи, що всі етапи злочинної діяльності задля досягнення кінцевого результату провести самотужки не є можливим та існує значний ризик бути викритим, ОСОБА_7 вступив в попередню змову з родичами та близькими особами, довівши до їх відома деталі свого злочинного умислу щодо заволодіння грошовими коштами, шляхом обману вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Учасники групи підшукували в соціальних мережах «Facebook» та «Instagram» оголошення потерпілих щодо пошуку зниклих безвісти військовослужбовців України, та під час листування або розмов, бажаючи викликати більшого почуття довіри з боку потерпілих, вказували останнім, що вони самі були в такій ситуації та їм допомогли. Після чого використовуючи мобільний зв`язок, та за допомогою мережі Інтернет через мобільний додаток «Viber» і мобільний додаток «Facebook Messenger» надсилали повідомлення потерпілим та зв`язуватись з ними.

Під час телефонної розмови учасники групи вводили потерпілих в оману, представляючись небайдужими громадянами, яким допомогла «баба» (ворожка, знахарка) повернути з полону чи вилікувати близьку людину проводячи обряди, та рекомендують до неї звернутись. Після чого надавали свої контактні телефони як контакти відповідних ворожок, знахарок та їх онучок. В подальшому від імені ворожок, їх онучок повідомляли потерпілим про необхідність для проведення обряду придбати кров свійських тварин роду баранів (надалі барани, ягнята) та надавали свої контакти, як контакти осіб, які ріжуть баранів, за яких треба заплатити. Також серед необхідних обрядів вказували на отців (пасторів, служителів церкви), які будуть молитись тривалий час, надаючи контактний телефон одного з них, які в свою чергу вказують про необхідність оплатити дорогу та інші витрати, а також обряд з відкриття шляху додому для якого необхідно надати грошові кошти на придбання замків та інших елементів, тощо. Також учасники злочинної організації з метою підтвердження легенди своєї діяльності виходили на відеозв`язок з потерпілими через мобільний додаток «Viber» та знімали в режимі онлайн проведення обряду, читання молитов ворожкою чи отцями.

Далі, з метою конспірації та прикриття злочинної діяльності від викриття правоохоронними органами, після надходження грошових коштів, отриманих шахрайським шляхом на відповідний підконтрольний їм банківський рахунок, використовуючи банківські картки як членів групи так і осіб, які не були обізнані щодо їх противоправної діяльності, співучасники проводили транзакції зі зняття готівкових грошових коштів та здійснювали розподіл незаконно отриманих грошових коштів.

Для прикриття своєї незаконної діяльності, ОСОБА_7 , і інші особи, використовували засоби конспірації, а саме: використовували різні абонентські номери операторів мобільного зв`язку, при листуванні з потерпілими вказували різні імена або псевдоніми, з метою використання в злочинній діяльності придбали додаткові стартові пакети з різними абонентськими номерами, систематично їх змінюючи, для спілкування між собою використовували мобільні додатки обміну миттєвими повідомленнями, з метою уникнення блокування банківських карткових рахунків, зареєстрованих на учасників злочинної групи, залучали осіб, які не були обізнані щодо діяльності групи, з метою використання їхніх банківських карткових рахунків, за певну невелику винагороду, протягом діяльності відкривали нові банківські карткові рахунки, здійснювали дзвінки потерпілим перебуваючи за різними адресами, постійно змінюючи місце знаходження, як в межах Дніпропетровської області, так і в межах інших областей України, вчиняючи дії з маскування своєї незаконної діяльності для запобігання можливості встановлення та викриття їх правоохоронними органами.

ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчиненні низки кримінальних правопорушень передбачених ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України, як то незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого в особливо великих розмірах, вчинених повторно, за попередньою змовою групою осіб.

11.04.2025 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України.

Клопотання слідчого вмотивовано тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі особливо тяжких.

Підозра ОСОБА_7 підтверджується заявами потерпілих та протоколами їх допиту, протоколами тимчасового доступу до документів, які перебувають у володінні операторів мобільного зв`язку та банківських установ, протоколами проведення НСРД, в ході яких зафіксовані факти вчинення злочинів, їх алгоритм, встановлено систему перекатів грошових коштів, встановлено роль кожного з співучасників групи, місця зберігання речових доказів та грошових коштів та іншими слідчими діями.

ОСОБА_7 може переховуватись від суду так як вчинив тяжкі, та особливо тяжкий злочини, не дотримується суспільних норм поведінки, порушує обов`язки передбачені КПК України, не має постійного місця мешкання і періодично його змінює, не має місця роботи, в будь-який момент може залишити межі міста, області, та територію України.

ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як не має постійного заробітку, неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб, обізнаний з методом конспірації від викриття правоохоронним органами, а для вчинення злочину йому достатньо доступу в мережу Інтернет, комп`ютеру та телефону.

ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань.

Враховуючи наведене, слідчий просить продовжити строк застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів, оскільки жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти наявним ризикам.

В судовому засіданні прокурор аргументуючи свою позицію наведеними у клопотанні даними, просив його задовольнити. Слідчий в судове засідання не з`явився.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання вказавши на його необґрунтованість, недоведеність наведених ризиків. ОСОБА_7 дійсно пред`явлено підозру у вчиненні низки кримінальних правопорушень, проте надані слідчим документи не мають до підзахисного жодного відношення, тобто підозра є необґрунтованою. ОСОБА_7 не вчиняв жодної дії, яка б вказувала на намір переховування від слідства. Матеріали справи не містять жодного факту, що підозрюваний може вчинити інші злочини, чи незаконно впливати на свідків. Підозрюваний має місце мешкання, дружину та чотирьох малолітніх дітей, один з яких щойно народжений. Просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, який на його думку повністю забезпечить виконання тим своїх процесуальних обов`язків, або визначити розмір застави, який не буде для того заздалегідь неспроможним. Підозрюваний підтримав думку адвоката.

Розглянувши клопотання, вивчивши додані матеріали та вислухавши учасників судового засідання, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні Кам`янського РУП перебуває кримінальне провадження № 0000078, в межах якого ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3, 4, 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.02.2025 року, відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк досудового розслідування у справі продовжено керівником Кам`янської окружної прокуратури до 3-х місяців, тобто до 18.05.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Завданням суду під час розгляду клопотання щодо застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою полягає у недопущенні обмеження конституційних прав та свобод особи за відсутності підстав, передбачених КПК України, необґрунтованого застосування до особи певного виду запобіжного заходу за умови, що належна процесуальна поведінка може бути забезпечена шляхом обрання менш суворого виду запобіжного заходу.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 29 Конституції України гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

В силу статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Череватенко пред`явлені обвинувачення у вчиненні злочинів, за які, у разі визнання його винуватим, він в тому числі може бути засудженим до позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна.

Презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, згідно з якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведуть, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Обґрунтованість підозри є важливим критерієм та підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження. Оцінка критерію обґрунтованості підозри здійснюється слідчим суддею в ході розгляду відповідного клопотання слідчого, прокурора, в тому числі, під час продовження дії запобіжного заходу.

Виходячи зі змісту вказаної норми, жоден із заходів забезпечення кримінального провадження не може застосовуватися без доведення обґрунтованості підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

В КПК України не згадуються стандарти «обґрунтованої підозри», стандарт «достатніх підстав (доказів)», проте низка рішень ЄСПЛ визначає термін «обґрунтована підозра»

У рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Суд висловився, що «…термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення…»

Відповідно до наданих суду матеріалів, ОСОБА_7 приймав деяку участь у подіях, які кваліфіковано досудовим розслідуванням як шахрайські дії, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Правова позиція щодо обґрунтованості підозри наводиться в рішенні ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», де вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дослідивши надані до клопотання матеріали вважає наявними докази, які вірогідно пов`язують ОСОБА_7 з інкримінованими йому подіями, і вони є достатніми для подальшого досудового слідства, а тому відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри.

Статтею 194 КПК України встановлено, що окрім обґрунтованої підозри, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Череватенко, в тому числі, підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 190 КК України, який віднесено законодавством до особливо тяжких злочинів, і відповідно до п. 4 ч.2 ст. 183 КК України до нього може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

ЄСПЛ у рішеннях по справах «Белевитський проти Росії», «Харченко проти України» зазначає, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

Вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Окрім тяжкості інкримінованих Череватенко злочинів, як ризики переховування останнього, слідчий зазначає про:

«не дотримання суспільних норм поведінки та моралі, постійне порушення обов`язків, покладених на нього чинним законодавством, що вказує на те, що підозрюваний й в подальшому буде порушувати покладені на нього обв`язки, в тому числі КПК України»

Слідчий суддя зазначає, що «суспільні норми поведінки та моралі» виражають уявлення про добро, зло та несправедливість, і безумовно в сенсі вчинення шахрайських діях є недотриманням таких норм.

Разом з тим, презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, згідно з якою поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Аргументації слідчим ризику переховування ОСОБА_7 від слідства внаслідок:

«постійного порушення обов`язків, покладених на нього чинним законодавством, що вказує на те, що підозрюваний й в подальшому буде порушувати покладені на нього обв`язки, в тому числі КПК України»,

на думку суду є якимось набором фраз з негативною складовою.

Матеріали провадження не містять ніяких даних про спроби підозрюваного переховуватись від слідства чи покинути територію України, і тому при обґрунтуванні цього ризику вони не можуть бути прийнятими слідчим суддею до уваги.

Враховуючи викладене, слідчий суддя зазначає, що ризик переховування ОСОБА_7 від суду доводиться тільки тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі за тяжкий злочин у більш близькій перспективі, дає підстави слідчому судді вважати цей ризик гіпотетично можливим.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.07.2003 у справі № 14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

Зазначена норма кореспондується з усталеними правовими позиціями ЄСПЛ.

Ризик вчинення ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення аргументується слідчим тим, що він не має постійного місця роботи, неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення за попередньою змовою групою осіб, обізнаний методам конспірації від викриття правоохоронним органами, а для вчинення злочинів йому потрібно тільки доступ до мережі Інтернет, комп`ютерна техніка та телефон.

Суд повторно наголошує, що презумпція невинуватості визначена ст. 17 КПК України, і пред`явлення ОСОБА_7 підозри не перетворює його на винну особу.

ОСОБА_7 раніше не судимий, його обізнаність методам конспірації слідчим нічим не доводиться. Доступність до мережі Інтернет, комп`ютерної техніки та телефону притаманна більшості людей, але ж вона не є заздалегідь злочинною.

ЄСПЛ у рішенні «Мюллер проти Франції» щодо ризику повторного вчинення злочину, зазначив, що навіть посилання на минуле особи не може бути достатнім для виправдання відмови у звільненні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя зазначає тільки про гіпотетичну можливість існування такого ризику.

Сторона обвинувачення вказує на наявність ризику ймовірного впливу ОСОБА_7 на свідків у кримінальному провадженні.

З зазначеним твердженням слідчий суддя в повній мірі не може погодитись з огляду на наступне.

Слідчий суддя відмічає, що з огляду на початкову стадію досудового розслідування такий ризик гіпотетично може існувати, проте настання таких дій з боку підозрюваного можливо уникнути шляхом покладення на нього обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

ЄСПЛ у своєму рішенні «Москаленко проти України» зазначає, що ризик того, що заявник примушуватиме свідків давати неправдиві показання має вимірюватися наявністю достатніх підтверджуючих даних. На підтвердження обставин, які дають підставу очікувати, що цей ризик справдиться, слідчий, прокурор мають надати суду докази цього (справа «Александр Макаров проти Росії»)

Слідчий суддя зазначає, що в матеріалах клопотання слідчого міститься допит одного свідка, і прокурор в судовому засіданні зазначає, що інших свідків у справі не допитувалось.

Не оцінюючи допит свідка - ієрея ОСОБА_9 на належність та допустимість, слідчий суддя відзначає, що навряд чи зміна показань цієї особи могла б бути використана саме на користь захисту.

ЄСПЛ в своїх правових позиціях опирається на те, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення ЄСПЛ у справі «Смирнова проти Росії»)

У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»)

Наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення слідчого, прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК України, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки по суті є припущенням.

Окрім власне припущень, слідчому судді мають бути подані конкретні докази реального існування спроби, спроб передбачених ч. 2 ст. 177 КПК. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України. Тому якщо слідчий, прокурор не доведе суду, що існують підстави для застосування запобіжного заходу, не доведе наявність обґрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, то таке клопотання вважається незаконним і не підлягає задоволенню.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу. При цьому на користь зміни запобіжного заходу на менш суворий свідчать наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя, про що йдеться у рішенні ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії»

Череватенко є внутрішньо переміщеною особою, раніше не судимий, має місце проживання, де мешкає з дружиною та трьома малолітніми дітьми. Четверта дитина щойно народжена. Даних про спроби ухилення підозрюваного від слідства, суду не надано.

При розгляді клопотання щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших, тобто альтернативних запобіжних заходів, про що зазначається у рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»

Рішеннями ЄСПЛ у справах «Марченко проти України», «Хайреддінов проти України» встановлено, що тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Оцінюючи заявлені стороною обвинувачення ризики переховування від органу досудового розслідування, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя, з огляду на положення КПК України та прецедентну практику ЄСПЛ, враховуючи повідомлені стороною захисту дані про особу підозрюваного, в світлі запровадженого в Україні воєнного стану відмічає, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів на підтвердження існування таких ризиків, які б давали беззаперечні підстави для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Твердження наведені в клопотанні є формальними та сумнівними, з урахуванням встановлених обставин, ґрунтуються на припущеннях та не можуть свідчити про настільки високу ймовірність їх настання, що для їх запобігання неможливо застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, і санкція інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень відповідає цьому критерію.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-184, 194-196 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання слідчого про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без задоволення.

Клопотання сторони захисту задовольнити частково.

В межах строку досудового розслідування, строком до 18.05.2025 року, застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судових засідань; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Дозволити перебування ОСОБА_4 поза місцем мешкання після оголошення сигналу «Повітряна тривога», та протягом 15 хвилин після оголошення сигналу «Відбій повітряної тривоги»

Заяву сторони захисту, в частині відмови слідчому та прокурору в клопотанні внаслідок необґрунтованості підозри ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під-варти в залі суду негайно.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захисникам, прокурору, слідчому, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, відповідному органу поліції за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1