Номер провадження: 11-сс/813/286/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 ,на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 27.12.2024 про накладення арешту на майно у к/п №0000006 від 07.08.2024 за ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та було накладено арешт із забороною користування та розпорядження на майно, вилучене 23.12.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон «IPhone 13 Pro Мах» S/n: НОМЕР_1 із СІМ-картою на номер НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийшла до висновку про те, що мобільний телефон може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження обставин можливого вчинення кримінально-караних діянь, зв`язків власника телефону з імовірно причетними до кримінального провадження особами, окрім того його збереження є необхідним з метою проведення відповідних експертиз.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- сторона обвинувачення у поданому клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не навели жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно у ОСОБА_8 було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України, а саме - «зберігання з метою збуту та збуту незаконно виготовленого пального». Серед долучених до клопотання про арешт майна матеріалів, якими воно обґрунтовується, більшість з них є документами процесуального характеру, лише один документ - рапорт ст. о/у 6 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_9 - містить прізвище, ім?я, по батькові та інші ідентифікуючі відомості власника майна, проте інформацію, зазначену у вказаному рапорті, не підтверджено жодним доказом. Водночас, рапорт не є доказом у розумінні ст. 84 КПК України;

- жодного палива, яке було чи могло бути предметом «зберігання з метою збуту та збуту незаконно виготовленого пального» та/або іншого майна, грошових коштів включно, у ході обшуку ані у ОСОБА_8 , ані у ОСОБА_10 , з яким, за версією слідства, співпрацює власник арештованого майна, не виявлено, не взято до уваги пояснення, надані ОСОБА_8 під час проведення обшуку, а також відсутність у майна, на яке накладено арешт будь-якого доказового значення для відповідного кримінального провадження;

- накладення арешту на майно ОСОБА_8 без належного правового обґрунтування порушує справедливу рівновагу між суспільним інтересом і правомірною метою та фундаментальними правами і свободами власника майна.

За таких обставин, представник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 27.12.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та проси її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечував проти їх задоволення.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Так, як вбачається з матеріалів судової справи, Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у к/п № 0000006 від 07.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 3 ст. 212 КК України.

До ЄРДР внесено відомості про те, що невстановлені громадяни, використовуючи підконтрольні їм підприємства разом з іншими невстановленими службовими особами підприємств вчинили дії, направлені на умисне ухилення від сплати податків, що призвело до ненадходження до бюджету податку на додану вартість в особливо великих розмірах.

При цьому, відповідно наявних матеріалів провадження, встановлено, що фактично ПММ, які відповідно до податкових накладних реалізовано ряду підприємств на території України, реалізується за готівкові кошти оптом та в роздріб невстановленому колу осіб.

Також під час досудового розслідування встановлено, що на території Білгород-Дністровського району Одеської області невстановлені особи здійснюють незаконне зберігання з метою збуту, незаконне транспортування з метою збуту, а також незаконний збут підакцизних товарів, а саме ПММ, без дозвільних документів.

Відповідно до клопотання прокурора до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення причетний громадянин ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з іншими невстановленими особами здійснюють незаконне придбання з метою збуту, зберігання та транспортування з цією ж метою, а також збут незаконно виготовленого пального.

На теперішній час встановлено, що ОСОБА_10 , разом з іншими невстановленими особами здійснюють зберігання з метою збуту та збут незаконно виготовленого пального за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту клопотання прокурорвизначив метою накладення арешту на майно необхідність збереження речових доказів, у тому числі для подальшого проведення експертиз з метою встановлення всіх обставин кримінального провадження.

Водночас, на переконання апеляційного суду, клопотання прокурора не у повному обсязі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що у судовому засіданні апеляційного суду прокурором була надана постанова про призначення комп`ютерно-технічної експертизи вилученого в ході проведення обшуку мобільного телефону та відомості про результатами проведення негласних слідчих розшукових дій, зі змісту яких вбачається безпосередній зв`язок ОСОБА_8 із обставинами, які встановлюються в межах зазначеного кримінального провадження.

Однак, колегія суддів наголошує, на тому, що норми кримінального процесуального законодавства, які узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В той же час, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 разом з іншими невстановленими особами здійснюють зберігання з метою збуту та незаконний збут незаконно виготовленого пального за адресою: АДРЕСА_1 та у ході обшуку, проведеного 23.12.2024 за вказаною адресою було виявлено та вилучено лише мобільний телефон, який належить ОСОБА_8 .

Відтак, із змісту зазначеного клопотання не видається можливим зрозуміти, яке відношення ОСОБА_8 має до зазначеного кримінального провадження, що може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити права власників майна.

На переконання апеляційного суду, не зазначення в клопотанні прокурором про те, яке відношення має ОСОБА_8 та його майно до зазначеного кримінального провадження, позбавляли слідчого суддю можливості об`єктивно розглянути клопотання прокурора.

При цьому, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів безумовно не виключає відношення вилученого мобільного телефону до предмету доказування, однак, у зв`язку із зазначеними вище обставинами вважає за необхідне повернути клопотання прокурору для усунення недоліків.

За таких підстав, у даному кримінальному провадженні, на даному етапі його розслідування, клопотання прокурора не може бути розглянуто по суті, оскільки воно не відповідає вимогам ст. 171 КПК, з урахуванням відсутності повної інформації в клопотанні щодо вилученого майна.

Отже, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя суду 1-ої інстанції при розгляді клопотання прокурора про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Оскільки апеляційним судом встановлені порушення, які тягнуть за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не розглядає інші доводи представника ОСОБА_7 щодо обґрунтованості клопотання прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_7 частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали про повернення клопотання прокурору-процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання копії повного тексту ухвали апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 27.12.2024 про накладення арешту на майно, вилучене 23.12.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 у к/п №0000006 від 07.08.2024 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна, а саме мобільного телефону«IPhone 13 Pro Мах» S/n: C3GRQPX095 із СІМ-картою на номер НОМЕР_2 , вилученого 23.12.2024 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 повернути прокурору відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , для усунення недоліків протягом 72 год. з моменту отримання повного тексту ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4