Справа № 459/1890/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/975/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

за участі: прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

встановив:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирішено питання з речовими доказами.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_7 , 07.07.2024 приблизно о 15 годині, перебуваючи по вулиці Паркова, в місті Червоноград, Львівської області, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, вступивши в суперечку, яка переросла в конфлікт з ОСОБА_6 , під час якого діючи умисно, свідомо передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи настання таких для здоров?я останньої, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, завдала декілька ударів долонями обох рук по руках ОСОБА_6 , та продовжуючи свої протиправні дії хаотично стала наносити удари кулаками обох рук по обличчю, голові та тілу ОСОБА_6 , та у подальшому здійснила укус за ліву кисть правої руки ОСОБА_6 .

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_7 , у потерпілої ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: травматичної екстракції нігтьової пластини третього пальця правої кисті, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров?я, двох ран на тильній поверхні третього пальця лівої кисті, саден на шиї, на підборідді, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

На вказаний вирок суду потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18.07.2024 щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та призначити їй покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік із призначенням обов`язку обвинуваченій прочитати книгу Дмитра Багалія «Історія Слобідської України».

Апеляційні вимоги мотивує тим, що суд не врахував те, що обвинувачена щиро не розкаялася та не вибачилася перед нею за свої дії.

Також зазначає, що суд протиправно не врахував таку обтяжуючу обставину як вчинення кримінального правопорушення на ґрунті расової, національної, релігійної ворожнечі чи розбрату.

На апеляційну скаргу потерпілої обвинувачена ОСОБА_7 подала заперечення, в якому просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому, звертає увагу на те, що їй не були відкриті матеріали кримінального провадження, що є істотним порушенням процесуального закону та ставить неможливість використання доказів у справі. Також зазначає, що їй не було вручено ні обвинувального акта, ні копії кримінального провадження

При апеляційному розгляді потерпіла підтримала подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просила її задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу потерпілої та просив залишити без змін оскаржуваний вирок.

Обвинувачена та її представник підтримали апеляційну скаргу частково, зокрема просили скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити нове рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях обвинуваченої складу правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані належним чином.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, розглядався у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду та виклику учасників кримінального провадження, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини справи, колегія суддів, відповідно до вимог ч.1 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не переглядає.

Перевіривши апеляційні доводи потерпілої щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів приходить до таких висновків.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) в кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін же «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання врахував обставини й ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченої, яка є людиною похилого віку, працює, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, не судима, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням викладеного місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою її було визнано винною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України.

Місцевим судом при обранні обвинуваченій заходу примусу належним чином враховано всі обставини справи, як щодо вчиненого кримінального правопорушення, так і особи ОСОБА_7 .

Матеріали справи свідчать, що обвинувачена під час досудового розслідування, повідомляла про обставини вчинення нею правопорушення для його повного розкриття та приймала участь у слідчих діях. Подала заяву щодо визнання своєї винуватості та згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.

Доводи потерпілої про неврахування судом першої інстанції в якості обтяжуючої покарання ОСОБА_7 обставини, зокрема вчинення кримінального правопорушення на грунті расової, національної, релігійної ворожнечі чи розбрату, є безпідставними, оскільки відповідно до обвинувального акту обставини, які обтяжують покарання обвинуваченої згідно із ст.67 КК України відсутні.

Щодо образливих висловлювань і обставин вчинення проступку, то у оскаржуваному вироку місцевий суд врахував та вказав на виникнення в обвинуваченої неприязних відносин до потерпілої, внаслідок чого вона вступила у суперечку і подальший конфлікт, який супроводжувався нанесенням ударів.

За наведених обставин, враховуючи усі встановлені обставини кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що у даному, конкретному випадку призначене ОСОБА_7 місцевим судом за ч. 2 ст. 125 КК України покарання, відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання, і таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів відсутні підстави вважати, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

З приводу аргументів обвинуваченої зазначених у запереченні на апеляційну скаргу та в поясненні від 12.11.2024 про неможливість використання доказів у справі, то слід зазначити, що в оскаржуваному вироку місцевий суд не посилався на жодний доказ, оскільки розгляд було проведено за правилами ч.2 ст.382 КПК України, тобто без дослідження доказів.

Щодо аргументу обвинуваченої про введення її в оману при ініціюванні спрощеного розгляду, то відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.302 КПК України у матеріалах кримінального провадження міститься письмова заява ОСОБА_7 від 11.07.2024, складена в присутності її захисника ОСОБА_11 , про визнання своєї винуватості, згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження і згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку.

Окрім того, під час апеляційного провадження від обвинуваченої поступило письмове клопотання, в якому остання просить витребувати з «Центру психічного здоров`я» Червоноградської ЦМЛ відомості про перебування ОСОБА_6 на обліку в лікаря-психіатра та призначити по справі судово-психіатричну експертизу.

Також під час апеляційного розгляду захисник обвинуваченої заявив клопотання про дослідження відомостей, які стосуються не вручення обвинуваченій копій матеріалів.

На переконання колегії суддів заявлені клопотання не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Оскільки єдиним апелянтом у цьому кримінальному провадженні є потерпіла ОСОБА_6 , а подана нею апеляційна скарга стосується лише м`якості призначеного судом покарання, то дослідження будь-яких обставин у цьому кримінальному провадженні виходитиме за межі апеляційного перегляду.

Таким чином, задоволення клопотання про витребування відомостей про стан здоров`я потерпілої та призначення експертизи сприятиме тільки встановленню обставин, які виходять за межі судового розгляду, визначені ч.1 ст.337 КПК України.

В той же час, факт відкриття підозрюваній та її захиснику матеріалів кримінального провадження підтверджується її власноручним підписом на протоколі про ознайомлення, надання доступу та отримання копій матеріалів досудового розслідування (а.с.90), а факт вручення обвинувального акта підтверджується особистими підписами підозрюваної та її захисника на розписці про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (а.с.8).

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових кримінальних правопорушень і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді