Справа № 336/8067/24
Пр. 1-кп/336/664/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000828 від 02.06.2024, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лук`янівка Василівського району Запорізької області, громадянина України, який отримав середню спеціальну освіту, одруженого, не має на утриманні дітей або інших осіб, офіційно не працевлаштованого, якому встановлено ІІІ групу інвалідності, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.296 КК України;

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , інших учасників кримінального провадження: потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 30 травня 2024 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись на території кафе «Модний квартал», яке є громадським місцем та розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, б.3А, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, порушуючи прийняті у суспільстві норми поведінки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, на ґрунті раптового виниклого словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не реагуючи на усні зауваження ОСОБА_6 щодо припинення хуліганських дій, дістав зі своєї сумки револьвер «SAFARI Magnum», моделі «РФ 440», калібру 4 мм (Флобер), заводський серійний номер « НОМЕР_1 », промислового виробництва «ТОВ «ЛАТЕК», м. Харків, Україна, призначений для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень та майданчиків, який до вогнепальної стрілецької зброї не відноситься, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві норми і правила поведінки, норми моралі, моральності та благопристойності, діючи з особливою зухвалістю, тримаючи револьвер в руках, зробив 5 пострілів у бік потерпілого ОСОБА_6 , завдавши останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого поранення грудної клітки зліва, в ділянці соска лівої молочної залози, яке відповідно до даних висновка експерта КУ «ЗОБ СМЕ» ЗОР N924 від 11.06.2024 кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров?я. Крім вказаного, хуліганські дії ОСОБА_3 призвели до припинення нормальної діяльності кафе «Модний квартал», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, б.3А, протягом 2-ох годин, та відпочинку у ньому громадян, які вимушено залишили вказаний заклад.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззаперечно визнав, надав покази, які повністю відповідають фактичним обставинам, що викладені в обвинувальному акті, підтвердивши їх, зокрема, дату, час, місце й спосіб його скоєння, у скоєному щиро розкаявся. Крім того, обвинувачений показав, що примирився із потерпілим, тому підтримує його заяву про закриття провадження щодо цивільного позову, поданого у даному провадженні, про стягнення моральної шкоди.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав суду, що дійсно 30.05.2024 о 20-30 годині перебував разом із його знайомим ОСОБА_8 в кафе по вул. Бочарова в м.Запоріжжі, точної адреси та назви не пам`ятає. Даний заклад розташований біля парку, на відкритому майданчику, де поряд розташований кіоск (кафе). Враховуючи конфлікт та бійку, що виникла між ОСОБА_3 та знайомим, розпочався й раптовий словесний конфлікт із потерпілим ОСОБА_6 . Так, ОСОБА_3 дістав з сумки револьвер «Флобер», який на початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України придбав на ринку для власного вжитку, у вільному доступі, споряджений набоями, які також придбав на ринку, що були у вільному обігу, отримання дозволу дане придбання не передбачало. При цьому, ОСОБА_3 розумів, що дана зброя прилаштована для стрільби по мішеням, спортивних цілей. ОСОБА_3 показав також, що діставши зброю, мав намір залагодити конфлікт, налякавши потерпілого, та, не дивлячись на спроби потерпілого заспокоїти його, здійснив із вказаної зброї, тримаючи її в руках, постріли (приблизно 5 пострілів) навмання, після чого помітив, що влучив у ОСОБА_6 , а саме в ділянку грудної клітини. Завдані потерпілому тілесні ушкодження обвинувачений визнає. Крім того, згідно з поясненнями ОСОБА_3 , ніхто з оточуючих, окрім потерпілого, не постраждав. Після чого ОСОБА_6 вихопив у ОСОБА_3 зброю, також здійснивши постріл в його напрямку, що є предметом розгляду у іншому провадженні. ОСОБА_3 втратив свідомість та був госпіталізований після прибуття швидкої допомоги. Обвинувачений також наголосив, що самовидцями конфлікту, крім його знайомого ОСОБА_8 , знайомого потерпілого (анкетні дані не знає) були інші відвідувачі закладу, приблизно 2-3 особи, точної кількості не пам`ятає, але серед них продавець (власниця кафе), про що йому було достеменно відомо. Обвинувачений зауважив, що під час застосування зброї він розумів, що подія відбувається в громадському місці, а своїми діями він грубо порушує громадський порядок, чинне законодавство щодо його охорони, зокрема, порушує роботу закладу. На запитання суду обвинувачений показав, що навичок поводження зі зброєю він не має, відповідне навчання не проходив, техніку безпеки не вивчав. Про скоєне шкодує, перед потерпілим вибачився.

Потерпіла ОСОБА_9 в призначені підготовче та судове засідання не з`явилась, належним чином, неодноразово та завчасно повідомлена про дату, час та місце розгляду провадження, не скерувала цивільного позову, заяв та клопотань, не повідомила про спричинення матеріальної або моральної шкоди внаслідок події інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення. Зазначене підтверджено й дослідженою судом відповіддю ОСОБА_9 на запит слідчої ОСОБА_10 . Учасники кримінального провадження висловились щодо можливості розгляду справи за відсутності потерпілої, оскільки її неявка в жодний спосіб не перешкоджає судовому розгляду та не заважає встановити фактичні обставини кримінального правопорушення. З урахуванням позиції сторони захисту, іншого потерпілого та його представника, судом постановлено ухвалу (із занесенням до журналу судового засідання) про розгляд провадження за даної явки.

Потерпілий ОСОБА_6 , присутній в судовому засіданні, підтвердив, що під час судового розгляду примирився із обвинуваченим, що зумовило заявлене клопотання про закриття провадження щодо поданого цивільного позову з підстав, визначених п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України. Дана позиція потерпілого підтримана й його представником адвокатом ОСОБА_7 .

Судом визначено порядок дослідження доказів у даному провадження з урахуванням позиції обвинуваченого з приводу визнання винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Так, судом здійснено допит обвинуваченого, досліджено визначений обсяг доказів, а саме, надані стороною обвинувачення письмові докази, зокрема, висновок експертизи, постанови слідчого щодо речових доказів; докази щодо надання та отримання тимчасового доступу до речей і документів, вжитих заходів забезпечення, а також матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Розгляд провадження здійснювався із застосуванням норми ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження. Так, судом не досліджувався весь наявний обсяг доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, що їх позиція є добровільною та істинною, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений, якому роз`яснено зміст наведеної вище норми, подав до суду відповідну письмову заяву про її застосування.

Судом під час розгляду справи встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 03.09.2019, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дослідженою судом, крім того, на підставі наявних доказів, а саме, даних ЗМУ ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області, дійсно, вказана підприємиця здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_3 , що є місцем вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.07.2024 у справі №336/6676/24, пр.1-кс/336/708/2024, постановлено надати дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів з подальшим вилученням належним чином завірених копій з кримінального провадження № 0000813, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 31.05.2024, досудове розслідування у якому проводиться старшим слідчим СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , за адресою: м. Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 31, а саме до:

- протоколу огляду місця події від 30.05.2024 р., проведеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3 А;

- фототаблиці до протоколу огляду місця події від 30.05.2024 р., проведеного за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3 А;

- постанови про визнання речовим доказом від 31.05.2024 р.: предмет, ззовні схожий на револьвер з маркуванням «SAFARI РФ 440»з номером « НОМЕР_1 », 7 предметів схожих на гільзи типу «Флобер», 2 предмети схожі на набої типу «Флобер», вилучених в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бочарова, 3 А;

- постанови про призначення експертизи зброї від 03.06.2024 р.: предмет, ззовні схожий на револьвер з маркуванням «SAFARI РФ 440»з номером « НОМЕР_1 », 7 предметів схожих на гільзи типу «Флобер», 2 предмети схожі на набої типу «Флобер»;

- висновку експерта № СЕ-19/108-24/10524-БЛ від 24.06.2024 р.

Крім того, даною ухвалою постановлено надати тимчасовий доступ до речових доказів у кримінальному провадженні за № 0000813 від 31.05.2024 р., а саме: револьвера «SAFARI Magnum» моделі «РФ 440» калібру 4 мм (Флобер), заводський серійним номер « НОМЕР_1 »; - 9 гільз типу «Флобер», які разом з первинними упакуваннями знаходяться у полімерному сейф-пакеті №1856299, та перебувають у приміщенні камери схову ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за адресою: Запоріжжя, вул. 8-го Березня, 31, під порядковим номером № 228, з метою проведення огляду вказаних речових доказів та визнання їх речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000828 від 02.06.2024 р., без подальшого їх вилучення.

На виконання даної ухвали та в межах визначеного слідчим суддею строку для проведення слідчої дії уповноваженим слідчим в даному провадженні отримано тимчасовий доступ до зазначених вище речей і документів, що підтверджено відповідним протоколом слідчої дії від 11.07.2024, складеним слідчою СВ ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 та описом речей і документів, які вилучені у вказану дату, серед яких й висновок експерта за результатами проведення експертизи зброї в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000813.

Так, судом відповідно до встановленого порядку дослідження доказів під час розгляду справи досліджено даний висновок судової експертизи №СЕ-19/108-24/10524-БЛ від 24.06.2024, проведеної Запорізьким НДЕКЦ МВС України, за даними якого наданий на дослідження предмет схожий на револьвер до вогнепальної стрілецької зброї не відноситься, а є револьвером «SAFARI Magnum» моделі «РФ 440» калібру 4 мм (Флобер), заводський серійний номер « НОМЕР_1 », промислового виробництва «ТОВ «ЛАТЕК», м. Харків, Україна, який призначений для тренувальної стрільби поза спеціальних приміщень та майданчиків (тирів, стрільбищ). Револьвер придатний до стрільби.

Наданий на дослідження 1 предмет схожий на патрон з маркуванням у вигляді об`ємного стилізованого зображення жолудя боєприпасом не є, а є револьверним патроном кільцевого запалення калібру 4 мм Флобер, виробництва фірми «Dynamit Nobel» (Німеччина), що призначений для тренувальної та розважальної стрільби з револьверів відповідного калібру, поза спеціальних приміщень та майданчиків (тирів, стрільбищ). Патрон придатний до стрільби, при цьому, питома кінетична енергія стріляної кулі не перевищує граничне значення - 0,5 Дж/мм, що свідчить про її недостатню вражаючу здатність.

Наданий на дослідження предмет схожий на патрон з маркуванням у вигляді об`ємного стилізованого зображення літер «S» та «В» у ромбах є боєприпасом - револьверним патроном кільцевого запалення калібру 4 мм Флобер, виробництва фірми «Sellier & Bellot» (Чехія), в конструкцію якого саморобним способом внесені зміни - додано метальний заряд (суміш порохів та сірки). Патрон придатний до стрільби, при цьому, питома кінетична енергія стріляної кулі перевищує граничне значення - 0,5 Дж/мм, що свідчить про її достатню вражаючу здатність.

Надані на дослідження 7 предметів схожі на гільзи боєприпасами не є, а є складовими частинами патронів кільцевого запалення калібру 4 мм Флобер, виробництва фірм «Dynamit Nobel» (Німеччина) та «Sellier & Bellot» (Чехія), а саме стріляними гільзами. ???На поверхнях наданих на дослідження 7 гільз наявний ряд слідів від частин та деталей стріляючого пристрою, з якого вони були стріляні. Виявлені сліди придатні для ідентифікації.

???Судячи з слідової інформації надані на дослідження 7 гільз стріляні з наданого на дослідження револьверу «SAFARI Magnum» моделі «РФ 440» калібру 4 мм (Флобер), заводський номер « НОМЕР_1 » калібру 4 мм Флобер. Висновки експерта учасниками кримінального провадження під час розгляду справи не спростовувались.

Відповідно до товарного чеку від 18.03.2022, дослідженого судом, ФОП ОСОБА_13 здійснено продаж вказаного вище револьверу «SAFARI Magnum» моделі «РФ 440», покупець не зазначений, проте що учасники кримінального провадження не заперечували проти придбання зброї саме обвинуваченим та її повернення ОСОБА_3 за приналежністю.

Так, дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази обвинуваченого суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) при вище викладених обставинах повністю доведена, та кваліфікує його умисні дії за ч.4 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому, суд враховує, що з об`єктивної сторони хуліганство є суспільне небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визнає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх вік, стан здоров`я, суттєвість порушення їх інтересів, або інтересів підприємств, установ, організацій. В даному випадку наслідком правопорушення, вчиненого у громадському місці, за участі самовидців, стало не лише завдання тілесних ушкоджень визначеного вище ступеня тяжкості потерпілому ОСОБА_6 , а й порушення роботи закладу (кафе). Так, особлива зухвалість в діях ОСОБА_3 поєднана з насильством, що спричинило тілесне ушкодження потерпілому, а також спричинила тимчасове порушення нормальної діяльності фізичної особи-підприємця.

При цьому, під явною неповагою до суспільства розуміється нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Зазначена ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства, якою є грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону, а саме хуліганські мотиви вчинення.

Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.

Суд зауважує, що аналіз ознак хуліганства дає підставу для висновку, що такі насильницькі дії, як спричинення різних за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, окремо характеризують особливу зухвалість, як одну із ознак грубого порушення громадського порядку. Тому хуліганство, яке супроводжується спричиненням легкого тілесного ушкодження (ст. 125 КК України), не потребує додаткової кваліфікації.

Суд також наголошує, що суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства, тобто, дане кримінальне правопорушення вчинено саме з прямим умислом. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього. Однак, поряд із зазначеним, умисел ОСОБА_3 щодо заподіяння шкоди потерпілому (його здоров?ю) в результаті хуліганських дій є непрямим, тобто, винний діяв нецілеспрямовано, не бажав заподіяти шкоди здоров`ю будь-кого з оточуючих, але свідомо допускав такі наслідки.

Щодо вчинення злочину із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, дана кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, з урахуванням показів обвинуваченого та висновку експерта, визнається в повній мірі доведеною під час судового розгляду. При цьому, до предметів, спеціально пристосованих для завдання тілесних ушкоджень, слід віднести і будь-які предмети, що не піддавалися ніякій обробці, але були заздалегідь підготовлені винним для використання. В даному випадку револьвер з маркуванням «SAFARI РФ 440» був принесений ОСОБА_3 на місце вчинення злочину в сумці.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з цим, дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22, провадження №51-4235 км 22).

Так, діяння, передбачене ч.4 ст.296 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Згідно зі ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд, призначаючи покарання, враховує вік й відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні дітей та інших осіб, має інвалідність ІІІ групи за загальним захворюванням (встановлену після події правопорушення, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК 12 ААГ №833650 від 18.12.2024), під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

За даними досудової доповіді, складеної 07.02.2025 Запорізьким районним відділом №1 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області, на виконання ухвали суду, ризики вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 , як і ризик небезпеки для суспільства та окремих осіб оцінені як середні. Тому орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення та обмеження волі, не становить високої небезпеки для суспільства. Застосованими в разі звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до досудової доповіді є обов?язки згідно з п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Під час призначення покарання судом береться до уваги вчинення обвинуваченим одного епізоду кримінального правопорушення, спосіб вчинення злочину, умисну форму вини, наслідки, що настали. Суд зважує й на посткримінальну поведінку ОСОБА_3 , який повністю визнав свою провину у вчиненні злочину, сприяв розгляду справи, примирився із потерпілим та щиро розкається у скоєному. Зазначене свідчить про те, що він зробив належні висновки для себе та бажає стати на шлях виправлення. Слід врахувати й думку потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому. Так, ОСОБА_6 погоджується зі звільненням ОСОБА_3 від відбуття основного покарання із застосуванням положень ст.75,76 КК України, просить не позбавляти його волі.

Суд наголошує, що дискреційні повноваження суду визнаються Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому, первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом є саме врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винуватого, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

За нормою ч.1 ст.69-1 КК України передбачено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Проте, обставини відповідно до п.2 ч.1 ст.66 КК України в даній справі не встановлено.

Таким чином, за результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, вищенаведені чинники, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.4 ст.296 КК України строком на 4 роки, що відповідатиме тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого та сприятиме його виправленню і попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень. Альтернативного виду основного покарання санкцією статті не передбачено.

В питанні призначення покарання обвинуваченому суд виходить з того, що застосування статті 75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Так, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому необхідно звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк згідно зі ст.75 КК України тривалістю 2 роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Судом не встановлено підстав, - ані нормативних, ані фактичних для застосування положень ст.69 КК України. Так, зі змісту ч.1 ст.69 КК слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Правова конструкція ч.1 ст.69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК. А в даному провадженні судом встановлено лише одну пом`якшуючу вину обвинуваченого обставину.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy» (№2) (Заява №10249/03) від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК).

Відповідно, визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою ОСОБА_3 , адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

16.09.2024 до матеріалів справи представником потерпілого адвокатом ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 подано цивільний позов, за змістом якого потерпіла сторона просить стягнути зі ОСОБА_3 завдану внаслідок вчиненого кримінального правопорушення моральну шкоду у сумі 100 000,00 гривень. Доказів на користь підтвердження понесених потерпілим процесуальних витрат матеріали провадження не містять й до стягнення не заявлені.

В судовому засіданні потерпілим підтверджено позицію, висловлену у розписці-заяві, датованої 11.02.2025, згідно з якою ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 не має, відмовляється від позову в повному обсязі згідно з п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Розглядаючи цивільний позов, суд враховує, що за змістом ч. 1 ст. 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Ч.5 ст.128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу (ч.2 ст.255 ЦПК України). Крім того, як передбачено ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, що роз?яснено учасникам кримінального провадження.

З урахуванням позиції цивільного позивача та цивільного відповідача, їх обізнаність із наведеними наслідками, добровільність позиції, вказані положення процесуального закону, суд приймає відмову ОСОБА_6 від цивільного позову та постановляє ухвалу про закриття провадження щодо цивільного позову.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/6676/24, пр.1-кс/336/803/202 від 13.08.2024, відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням відповідних обов`язків. Підстав для збереження запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки строк дії обов`язків сплинув, судом не встановлено, тому встановлено підстави для його скасування.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались, процесуальні витрати відсутні. При цьому, витрати на проведення експертизи підлягають розподілу під час розгляду пов`язаного кримінального провадження, до матеріалів якого надавався тимчасовий доступ.

Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів по справі з урахуванням положень ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-102, 104-105, 131, 349, 367-371, 373-374, 376, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76, п.2 ч.3 ст.76 КК України:

- періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Закрити провадження у справі щодо поданого цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, прийнявши відмову цивільного позивача від позову.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили, - скасувати.

Речові докази - диски для лазерних систем зчитування із відеозаписом слідчої дії, приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах справи.

Речові докази - засвідчені копії матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за N0000813 від 31.05.2024, а саме: протоколу огляду місця події від 30.05.2024, ??фототаблиці до протоколу огляду місця події від 30.05.2024, ?постанови про визнання речовим доказом від 31.05.2024, ??постанови про призначення експертизи зброї від 03.06.2024, ??висновку експерта NCE-19/108-24/10524-БЛ від 24.06.2024, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити у справі.

Речовий доказ - револьвер «SAFARI Magnum» моделі «РФ 440» калібру 4 мм (Флобер), заводський серійним номер « НОМЕР_1 », переданий на зберігання до камери схову ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - повернути за приналежністю ОСОБА_3 .

Речові докази - 9 гільз типу «Флобер», передані на зберігання до камери схову ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку негайно після його проголошення.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник, потерпілі, їх представники мають право подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи, присутнім під час проголошення вироку, не пізніше наступного дня після ухвалення - учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку проголосити його резолютивну частину з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1