Дата документу 03.04.2025
Справа № 334/935/25
Провадження № 1-кп/334/441/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України

В С Т А Н О В И В :

Ленінським районним судом м.Запоріжжя розглядається кримінальне провадження №0002075 від 14 жовтня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Ухвалою суду від 06.02.2025 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор у судовому засіданні звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, які у подальшому будуть вивчатися судом.

Крім того, прокурор просив суд взяти до уваги, що ОСОБА_4 на досудовому слідстві надавав неправдиві данні щодо його анкетних даних, тому, при затриманні та обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначений як ОСОБА_6 .

На думку прокурора, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме: характер скоєного злочину ОСОБА_4 , особистість останнього, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння злочинів та відсутність наміру на виправлення та перевиховання.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_4 відділом поліції №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області повідомлено про підозру у кримінальному провадженню за №0001063 від 05.03.2020 за ч. 1 ст. 186 КК України, однак останнього оголошено в розшук.

Також, прокурор просив суд взяти до уваги, що звільнившись з під варти після внесення застави, ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування у зазначеному провадженні, що дає достатні підстави вважати, що знаходячись на волі, ОСОБА_4 з метою уникнення покарання за даний злочин, буде переховуватись від суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що перебування обвинуваченого на волі може створювати загрозу здійснення впливу на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як обвинувачений підтримував спілкування зі свідками та йому відоме їх місце проживання, оскільки деякі із них є його родичами. Також, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_4 може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілої та свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до обвинуваченого співчуття. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо.

Отже, відсутність місця роботи, постійного прибутку, постійного місця мешкання, нестійкі соціальні зв`язки, та схильність останнього до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, дають підстави вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість і відсутність ризиків, наявність тісних соціальних зв`язків, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі та визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Захисник адвокат ОСОБА_5 зазначав, що 14.10.2024 року у порядку статті 208 КПК України затримано ОСОБА_6 .

15.10.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

16.10.2024 року слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 винесено ухвалу про задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_6 на строк 60 діб, із визначеною заставою 60 560 гривень.

08.11.2024 року ОСОБА_6 був звільнений з-під варти із державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» у зв`язку із внесенням застави в сумі 60 560 гривень, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2024.

21.11.2024 винесено постанову про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного ОСОБА_6 у розшук.

07.12.2024 винесено постанову про відновлення досудового розслідування у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 , однак у зв`язку із відсутністю ухвали на його затримання, останнього повідомлено про необхідність явки до органу досудового розслідування. У зв`язку з тим, що останній не з`явився у встановлений час, 09.12.2024 винесено постанову про зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком.

18.12.2024 винесено постанову про відновлення досудового розслідування у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 .

19.12.2024 слідчим суддею Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 винесено ухвалу про задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_6 з 12 години 40 хвилин 18.12.2024 до 12 години 40 хвилин 30.12.2024 без визначення розміру застави.

Отже, на думку захисника, заставу, яку начебто порушив ОСОБА_4 неможливо застосовувати, оскільки порушення умов запобіжного заходу у вигляді застави, його підзахисним не доведено.

В матеріалах кримінального провадження відсутні докази застосування фізичного насильства щодо потерпілої, тому суд має застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Крім того, його підзахисний має соціальні зв`язки. У нього є цивільна дружина, з якою він винаймає квартиру.

Підсумовуючи вищенаведене, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведені ризики, які визначенні статтею 177 КПК України, тому ОСОБА_4 слід змінити запобіжний захід на більш м`який, який не пов`язаний з триманням під вартою.

Потерпіла підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників розгляду кримінального провадження, суд прийшов до переконання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

Згідно матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, останньому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдається до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішенні питання про доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд враховує, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, ризик повторення чи продовження ним протиправної поведінки.

Так, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні умисного злочину проти власності в умовах воєнного стану, який згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі, офіційно ніде не працює, законних джерел доходу не має, також суд враховує конкретні обставини справи.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинуваченого винуватим чи невинуватим у вчиненні злочинів, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , дають підстави для висновку, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинуваченого, його, на думку захисту, бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Неможливість перебування особи під вартою суду не надані.

Крім того, дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме: характер скоєного злочину ОСОБА_4 , особистість останнього, що свідчить про схильність обвинуваченого до скоєння злочинів та відсутність наміру на виправлення та перевиховання.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_4 відділом поліції №2 Одеського РУП №1 ГУНП в Одеській області повідомлено про підозру у кримінальному провадженню за №0001063 від 05.03.2020 за ч. 1 ст. 186 КК України, однак останнього оголошено в розшук.

Суд бере до уваги, що звільнившись з під варти після внесення застави, ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування у зазначеному провадженні, що дає достатні підстави вважати, що знаходячись на волі, ОСОБА_4 з метою уникнення покарання за даний злочин, буде переховуватись від суду, що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик передбачений п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується тим, що перебування обвинуваченого на волі може створювати загрозу здійснення впливу на потерпілу та свідків у вказаному кримінальному провадженні, так як обвинувачений підтримував спілкування зі свідками та йому відоме їх місце проживання, оскільки деякі із них є його родичами. Також, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_4 може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілої та свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до обвинуваченого співчуття. Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо.

Отже, відсутність місця роботи, постійного прибутку, постійного місця мешкання, нестійкі соціальні зв`язки, та схильність останнього до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, дають підстави суду вважати, що останній може продовжити свою злочинну діяльність, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стороною захисту не доведено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває. Проте, характер вчиненого злочину, відсутність певного місця проживання, постійного джерела доходу у обвинуваченого, відсутність стійких соціальних зв`язків, спростовують доводи захисника, що ОСОБА_4 не буде переховуватися від суду.

Суд наголошує, що відносно ОСОБА_4 вже було внесено заставу, однак зазначений запобіжний захід був порушений обвинуваченим, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 запобіжний захід було змінено на тримання під вартою.

Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням вимог ст..331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що маються ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 176-179, 194, 314, 315, 316, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою на 60 днів, до 03 червня 2025 року включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1