КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «0032» на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0001064 від 04 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено частково.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке виявлене та вилучене під час проведення 27 листопада 2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва обшуку, а саме:

- автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що на праві власності належить ТОВ «0032», із забороною його відчуження та розпорядження.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ТОВ «0032» подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді, якою задоволено клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено під час обшуку 27 листопада 2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва обшуку, а саме:

- автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що на праві власності належить ТОВ «0032», - скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на вказаний транспортний засіб.

Уважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою з огляду на невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

У мотивування скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не переконався в наявності доказів, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, не з`ясував питання обґрунтованості підозри, що свідчить про те, що накладаючи арешт на транспортний засіб, слідчий суддя застосував негативні наслідки до особи, не переконавшись в необхідності застосування такого обмеження.

Вказує, що жодним із долучених документів не підтверджено, що придбаний ТОВ «0032» автомобіль має будь-яке відношення до кримінального провадження, а прокурором у клопотанні не зазначено та належним чином не обґрунтовано, яким чином майно має відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні.

Посилається на те, що з долученого до клопотання протоколу обшуку від 27 листопада 2024 року вбачається, що вказаних в ухвалі слідчого судді документів або речей, які мають відношення до кримінального провадження, в автомобілі не виявлено, що, на переконання захисника, підтверджує ту обставину, що автомобіль жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження не має.

Уважає, що ні прокурор у клопотанні, ні слідчий суддя у порушення положень статей 171, 173 КПК України не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту транспортного засобу для власника майна.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 в інтересах ТОВ «0032», який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001064 від 04 червня 2024 року за підозрою ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 190 КК України, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною четвертою статті 10 КК України.

25 листопада 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/55413/24-к надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля, яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіля марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ТОВ «0032».

27 листопада 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року у справі №757/55413/24-к проведено обшук автомобіля, яким користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на праві власності належить ТОВ «0032».

За результатами проведеного обшуку автомобіля прийнято рішення про його вилучення, подальшу передачу та постановку на спецмайданчик ГУ НП в м. Києві, що знаходиться за адресою: вул. Каштанова, 66, м. Обухів, Київська область.

28 листопада 2024 року вилучений автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , постановою слідчого ГСУ НП України визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

29 листопада 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001064 від 04 червня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна - задоволено частково.

Накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке виявлене та вилучене під час проведення 27 листопада 2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва обшуку, а саме:

- автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що на праві власності належить ТОВ «0032», із забороною його відчуження та розпорядження.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена апелянтом лише в частині накладення арешту на автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що на праві власності належить ТОВ «0032», із забороною його відчуження та розпорядження, тому колегія суддів, відповідно до частини першої статті 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах доводів апеляційної скарги та лише в частині задоволення клопотання про арешт вказаного автомобіля.

Ухвала слідчого судді в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль марки Audi SQ8, 2023 року випуску, чорного кольору, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , яким користується підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що на праві власності належить ТОВ «0032», із забороною його відчуження та розпорядження, який було вилучено 27 листопада 2024 року під час проведення обшуку на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 25 листопада 2024 року у справі №757/55413/24-к, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вказане майно відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, не заслуговують на увагу суду доводи скаржника про те, що в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя не переконався в наявності доказів, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, не з`ясував питання обґрунтованості підозри, що свідчить про те, що накладаючи арешт на транспортний засіб, слідчий суддя застосував негативні наслідки до особи, не переконавшись в необхідності застосування такого обмеження.

Аргументи адвоката, що жодним із долучених документів не підтверджено, що придбаний ТОВ «0032» автомобіль має будь-яке відношення до кримінального провадження, а прокурором у клопотанні не зазначено та належним чином не обґрунтовано, яким чином майно має відношення до кримінального провадження, які саме сліди вчинення кримінального правопорушення могли залишитись на них та чи можна взагалі їх використовувати як речовий доказ у кримінальному провадженні; з долученого до клопотання протоколу обшуку від 27 листопада 2024 року вбачається, що вказаних в ухвалі слідчого судді документів або речей, які мають відношення до кримінального провадження, в автомобілі не виявлено, що, на переконання захисника, підтверджує ту обставину, що автомобіль жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження не має, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучений транспортний засіб відповідає ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді в частині, що оскаржується, необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «0032» - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4