Справа № 308/8769/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/359/24 за апеляційною скаргою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Ярок Ужгородського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, приватний підприємець, з середньою спеціальною освітою, одружений, несудимий, визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 198 КК України та виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 04.10.2021 приблизно о 15 год 35 хв, перебуваючи на території дворогосподарства по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , отримав грошові кошти в розмірі 3000 доларів США (дві купюри номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами LL69106263B, PF44107905B, та 28 імітаційних грошових купюр номіналом по 100 доларів США кожна із серією та номером LG 04727792), достовірно знаючи, що вказані грошові кошти в розмірі 3000 доларів СІІІА здобуті кримінально протиправним шляхом, маючи на меті приховати їх для відвернення будь-яких підозр щодо заволодіння ними, його сином ОСОБА_9 , який є посадовою особою органу місцевого самоврядування, заховавши їх в одному із приміщень будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до виявлення та вилучення працівниками правоохоронних органів, так як на вимогу останніх не повідомив про місце їх знаходження та добровільно їх не видав.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ст. 198 КК України, як заздалегідь не обіцяне отримання та зберігання майна, завідомо одержаного кримінально-протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за вказаним обвинуваченням, дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки вони як самі по собі, так і в

-2-

сукупності - прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті та свідчили б про вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України. Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що показання свідка ОСОБА_10 про те, що перебуваючи на подвір`ї домогосподарства по АДРЕСА_1 , вона передала грошові кошти, які не були в чомусь завернуті, особисто в руки батьку ОСОБА_9 ОСОБА_6 , який у той час сидів на лавочці, не узгоджуються та спростовуються оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, доданим до протоколу за результатами проведення негласної (слідчої) розшукової дії аудіо-відеоконтроль особи від 05.11.2021, на якому не зафіксовано, а відповідно в судовому засіданні не встановлено факт передачі грошових коштів ОСОБА_10 обвинуваченому ОСОБА_6 , а відтак протокол НСРД від 05.11.2021 не відповідає додатку, носію інформації -карта пам`яті micro SD «Kingston» 32 GB з копіями відеозаписів інв № 1927, 1926, 1929. Також з оглянутого в судовому засіданні протоколу огляду місця події від 04.10.2021 та відеозапису проведення ОМП від 04.10.2021 вбачається, що за місцем проведення огляду домогосподарства по АДРЕСА_1 було встановлено ОСОБА_9 , у якого за допомогою люмінесцентної лампи на його футболці, в якій він був одягнутий, виявлено нашарування речовини, схожої на хімічну речовину світлозеленого кольору. Оглядом, за допомогою люмінесцентної лампи рук ОСОБА_6 нашарування речовини, схожої на хімічну речовину світлозеленого кольору, тобто барвника, яким оброблялись грошові кошти не виявлено. Крім того, вироком Ужгородського міськрайонного суду від 27.09.2022, яким визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, встановлено обставини отримання 04.10.2021 грошових коштів від ОСОБА_11 , шляхом обману. Разом з тим, суд першої інстанції вказав на те, що обвинувачення ОСОБА_6 спростовується і показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 10.05.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки. В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухваленого щодо ОСОБА_6 вироку в зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що, взявши до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 (сина) та ОСОБА_13 (матері) і визнавши їх правдивими, суд першої інстанції не зазначив у вироку, чому відкинув показання свідка ОСОБА_11 , які підтверджені дослідженими судом матеріалами досудового розслідування кримінального провадження № 0000224, виділеними та приєднаними до матеріалів кримінального провадження № 0000331. Судом не вмотивовано, чому не взято до уваги протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 05.11.2021 та протокол за результатами проведення НСРД аудіо-, відео контроль особи від 05.11.2021 із співставленням інших досліджених судом доказів та наданням оцінки щодо їх допустимості. Доводи сторони обвинувачення про те, що саме ОСОБА_6 , а не його син, взяв грошові кошти з рук ОСОБА_11 та приховав їх у приміщенні літньої кухні, підтверджуються як вищезгаданими протоколами від 05.11.2021 та показаннями свідка ОСОБА_11 , так і дослідженим у суді відеозаписом, доданим до протоколу огляду місця події від 04.10.2021. Судом залишено поза увагою те, що відеозаписами до

-3-

протоколу за результатами проведення НСРД аудіо-, відео контроль особи від 05.11.2021, підтверджено факт вручення ОСОБА_11 грошових коштів саме ОСОБА_6 . Показання свідка ОСОБА_11 , надані під присягою в суді першої інстанції, узгоджуються з дослідженими судом протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 05.11.2021 та протоколом за результатами проведення НСРД аудіо-, відео контроль особи від 05.11.2021 з додатком відео файлами до нього, що свідчить про те, що висновки суду про те, що показання ОСОБА_11 спростовуються дослідженими судом відеозаписами, не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Показання сім`ї ОСОБА_14 слід оцінювати критично, оскільки ці показання хоч і узгоджуються між собою, проте надані вперше суду та не розглядалися слідством як версія, оскільки вказані особи відмовлялися співпрацювати з органом досудового розслідування. Таким чином, взявши до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 , його сина та дружини, суд не спростував доказів обвинувачення, якими повністю підтверджується вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України. Крім того, на початку судового розгляду прокурором подано суду клопотання про виклик свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , однак судом відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідка ОСОБА_15 у зв`язку з тим, що останній є працівником поліції, натомість судом задоволено клопотання сторони захисту про виклик як свідка ОСОБА_9 без з`ясування думки прокурора з цього приводу, чим порушено принцип змагальності при здійсненні кримінального судочинства. Крім того, прокурор просить дослідити письмові докази обвинувачення, надані в суді першої інстанції.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що доводи сторони обвинувачення не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції та викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку. Звертає увагу на те, що за приписами ст. 246 КПК України негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені ст. 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Стороною обвинувачення у підтвердження вини ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчинення нетяжкого злочину, надано докази матеріали негласних слідчих розшукових дій, отримані в рамках іншого кримінального провадження щодо ОСОБА_9 , який за вироком суду, що набрав законної сили, визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, а відтак вказані докази відповідно до положень ст. 86 КПК України є недопустимими. Матеріалами кримінального провадження не підтверджено факту передачі ОСОБА_11 грошових коштів ОСОБА_6 , а доводи прокурора ґрунтуються виключно на припущеннях. Окрім показань свідка ОСОБА_11 про те, що вона передавала грошові кошти ОСОБА_6 , які суперечать протоколу огляду місця події від 04.10.2021, відеозапису до протоколу НСРД від 05.11.2021, показанням обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , прокурором не надано, відповідно такі судом не досліджувалися, а тому вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, не доведена поза розумним сумнівом. Стороною обвинувачення ОСОБА_6 ставиться у вину заздалегідь не обіцяне отримання та зберігання майна, завідомо одержаного протиправним шляхом, та відповідно до фактичних обставин його вчинення, які викладені в обвинувальному акті, такі дії вчинені до одержання ОСОБА_9 цього майна протиправним шляхом, що виключає кримінальну відповідальність за ст. 198 КК україни у зв`язку з відсутністю всіх ознак об`єктивної сторони складу цього кримінального правопорушення. При цьому, сторона обвинувачення зазначає в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 обвинувачується у заздалегідь не обіцяному отриманні та зберіганні майна, а саме грошових коштів в сумі 3000 доларів США, у той же час в обвинувальному

-4-

акті зазначено, що тільки 2 купюри номіналом 100 доларів США є справжніми, інші 28 імітаційними. Безпідставними вважає і твердження прокурора про те, що під час судового розгляду допущено процесуальні порушення кримінального процесуального законодавства, які полягають у відмові в допиті свідка ОСОБА_15 та задоволенні клопотання сторони захису про виклик як свідка ОСОБА_9 без з`ясування думки прокурора. Вказує і на те, що прокурор не наводить в апеляційній скарзі підстав для повторного дослідження обставин кримінального провадження та доказів, а відтак сторона захисту заперечує щодо повторного дослідження апеляційним судом обставин кримінального провадження та наведених прокурором в апеляційній скарзі доказів. Тому, захисник просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та законність вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

За результатами апеляційного перегляду оскарженого вироку колегією суддів встановлені істотні порушення вимог КПК України, які відповідно до положень ст. 412 КПК України, тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, з огляду на таке.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цим вимогам вирок суду щодо ОСОБА_6 не відповідає.

Засада судочинства щодо гласності судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, яка передбачена статтею 129 Конституції України, розкрита у ст. 27 КПК України і складається із трьох взаємопов`язаних елементів: 1) гласність судового провадження; 2) відкритість судового провадження; 3) повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ураховуючи те, що зазначена засада є цілісною, фіксування судового засідання є допоміжним елементом щодо двох інших елементів гласності судового процесу, яка полягає у забезпеченні обізнаності учасників судового провадження щодо результатів

-5-

судового розгляду та у праві на ознайомлення з процесуальними рішеннями й отримання їхніх копій, а також на отримання в суді інформації про дату, час і місце судового розгляду та про ухвалені в ньому судові рішення (ч. 1 ст. 27 КПК), та відкритості судового процесу право кожного бути присутнім під час судового розгляду, за винятком випадків, визначених законом (ч. 2 ст. 27 КПК).

Частиною 4 статті 107 КПК України передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, окрім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Водночас ч. 6 ст. 107 КПК України встановлено виключення із загального правила обов`язковості фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження.

Зазначеною нормою передбачено, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, але якщо при цьому сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними, не веде до недійсності відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановивши обставину відсутності у матеріалах кримінального провадження технічного запису, підлягає вирішенню чи є у даному кримінальному провадженні вказана обставина підставою безумовного скасування оскарженого вироку, чи допущене саме істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке могло б вплинути на законність і обґрунтованість подальшого судового рішення та вирішення провадження по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на зміст ст. 412 КПК України, якою визначено, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Системно-структурний аналіз зазначених норм КПК України свідчить проте, що для з`ясування питання про те, як неповне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з «рівня істотності» відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Також колегія суддів враховує практику Верховного Суду, відповідно до якої відсутність технічного запису судового засідання не завжди є істотним та тотожним порушенню, передбаченому п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК, яке є безумовною підставою для скасування судового рішення, зокрема викладеною в постановах від 20.09.2022 (справа № 334/3880/17, провадження № 51-482 км 22), від 16.12.2020 (справа № 219/828/18, провадження № 51-2460км20), від 26.05.2021 (справа № 492/1259/15-к, провадження № 51-317км21) від 29.09.2020 (справа № 554/41/17, провадження № 51-6509км19).

Колегія суддів враховує, що за певних обставин відсутність звукозаписів окремих судових засідань може стати підставою для скасування судових рішень, якщо сторона, яка посилається на цю обставину, доведе, що це істотно вплинуло або могло вплинути на законність та вмотивованість судового рішення чи істотно порушило її процесуальні права.

Судовий розгляд кримінального провадження відбувається у порядку, передбаченому статтями 318-380 КПК.

Статтею 343 КПК України регламентовано, що секретар судового засідання повідомляє про здійснення повного фіксування судового розгляду, а також про умови фіксування судового засідання, які передбачені ч. 5 ст. 27 КПК України, а саме: під час

-6-

судового розгляду забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Офіційним записом судового засідання є лише технічний запис, здійснений судом у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ст. 103 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження можуть фіксуватися: у протоколі; на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії; у журналі судового засідання.

Попри це, при перевірці матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 апеляційним судом встановлено, що у ньому відсутні технічні носії інформації судового засідання від 15.11.2023 (а. с. 117-119), в ході якого були допитані свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .

Наведене свідчить про порушення вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 107 КПК України.

Зважаючи на відсутність технічних носіїв інформації, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні від 15.11.2023 і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії, такі порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Також як вбачається з журналу та звукозапису судового засідання від 20.09.2023, судом першої інстанції було встановлено порядок дослідження доказів, зокрема й про допит свідків сторони обвинувачення, у тому числі свідка ОСОБА_15 та сторони захисту. Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості чому свідок ОСОБА_15 не був допитаний під час судового розгляду та з яких підстав відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит цього свідка.

За наведених вище обставин висновки суду про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України й виправдання за цим обвинуваченням, є передчасними та зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.

Таким чином, зважаючи на часткову відсутність фіксування судового провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи прокурора, дати їм відповідну оцінку та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, сторони обвинувачення, перешкодили суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає скасуванню. Дані порушення не можуть бути усунуті апеляційним судом в ході апеляційного розгляду, а тому відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України (у редакції на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції), є безумовною підставою для скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів уважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 є істотними і такими, що перешкодили суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження, що є безумовною підставою для скасування вироку.

Апеляційним судом встановлено порушення п. 7 ч. 2 ст .412 КПК України (у редакції на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції), що

-7-

відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Згідно п. 3 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статі 412 КПК України (у редакції на момент розгляду кримінального провадження судом першої інстанції) судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства та об`єктивного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, які мають значення для правильного його вирішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення, відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

З урахуванням наведеного, змінена апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2024 - скасуванню, а матеріали кримінального провадження - направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.05.2024 щодо ОСОБА_16 , - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді