Справа № 308/9142/16
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/532/23, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, ліцеїст Закарпатського обласного ліцею - інтернату з посиленою військово - фізичною підготовкою Закарпатської обласної ради, несудимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_6 строк перебування його під вартою з 07.06.2016 по 27.12.2016, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VII від 26.11.2015).

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді особистої поруки начальника Закарпатського обласного ліцею - інтернат з посиленою військово - фізичною підготовкою ОСОБА_10 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 4010,58 грн.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung», мобільний телефон марки «LG», зв`язка із 6-ма ключами, годинник марки «Саlypso», гаманець чорного кольору з грошовими коштами в сумі 1126 грн, посвідчення № Д-8, банківська картка «ПриватБанку», аркуш паперу, вилучених у ОСОБА_6 , чоловічу футболку білого кольору, чоловічу курточку (вітровку) чорного кольору, чоловічі штани (бриджі) чорного кольору, спортивні кросівки та шкарпетки чорного кольору, які передано на відповідальне зберігання в кімнату зберігання речових доказів Перечинського ВП - повернуто ОСОБА_6 ; три сліди папілярних ліній рук людини упаковані в експертний пакет № 3558760, два сліди папілярних ліній рук людини упаковані в експертний пакет № 3558761, шість слідів папілярних ліній рук людини упаковані в

-2-

експертний пакет № 3558762, дактокартки на ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , одну вирізку з покривала зі слідами бурого кольору, одну вирізку з наволочки зі слідами бурого кольору, одну вирізку з тканини матрацу зі слідами бурого кольору, паперовий конверт із зрізами з нігтів рук трупа ОСОБА_11 та витяжка з об`єкта № 1, паперовий конверт із зрізами з нігтів рук ОСОБА_6 , паперовий конверт в якому знаходиться кров висушена на марлі ОСОБА_6 , прозорий поліетиленовий пакет в середі якого знаходяться зразки волосся з голови трупа ОСОБА_11 , серцевину замка вхідних дверей, мікрооб`єкти в кількості п`ять штук, які поміщено в спец пакет № 3558757, один запаховий слід з відрізка арматури, який поміщено в спец пакет № 3558756, один відрізок металевої арматури, який упаковано в поліетиленовий пакет - знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

07.06.2016 близько 14 год ОСОБА_6 , знаходячись в квартирі по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки між ним та його мамою ОСОБА_11 , що виникла з приводу його дівчини ОСОБА_14 , яку остання ображала непристойними словами, у вітальній кімнаті квартири, металевою арматурою, довжиною близько 30 см, умисно, протиправно завдав три удари в область голови ОСОБА_11 , що призвело до її смерті при наступних обставинах.

Перебуваючи у вітальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки між ним та його мамою ОСОБА_11 , узяв у праву руку металеву арматуру та наніс нею один удар в область голови ОСОБА_11 , яка в той час перебувала у положенні стоячи обличчям до нього і від нанесеного удару впала на підлогу.

Після чого, ОСОБА_6 маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , тримаючи в руці вищевказану металеву арматуру, наніс ще два удари в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток основи та склепіння черепа, набряку та вклинення речовини головного мозку, рвано-забійні рани голови, що стало безпосередньою причиною смерті.

У подальшому ОСОБА_6 , з метою інсценування вчинення вбивства матері іншою особою, підняв верхню частину дивана, який знаходиться у вітальній кімнаті квартири, в нішу якого заховав тіло матері та застелив диван після чого залишив місце вчинення злочину.

Через деякий час, близько 17 год ОСОБА_6 , з метою відведення від себе підозри у вчиненні вбивства своєї матері, повернувся по місця свого проживання, зайшов у вітальну кімнату, розстелив диван, підняв верхню його частину, після чого зателефонував своїй хресній матері та повідомив про те, що він виявив мертвою свою маму ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. Уважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, об`єктом якого є найвища соціальна цінність - життя людини, особу винного, який вину не визнав, не розкаявся у вчиненому, тому призначене судом першої інстанції ОСОБА_6

-3-

покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців, нівелює його відповідальність за вчинення особливо тяжкого злочину та являється несправедливим через його м`якість.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на незаконність вироку суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням кримінального процесуального закону. Стверджує, що він до умисного вбивства ОСОБА_11 непричетний. Цю версію підтримали в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , які чітко пояснювали, що до вбивства потерпілої ОСОБА_11 причетні інші особи, на що вказують сліди крові на кухні, з чого слідує, що мав місце конфлікт з особами, з якими потерпіла вживала алкогольні напої і саме ці особи скоїли її вбивство, після чого її тіло перенесли у вітальну кімнату та сховали всередину дивану. Крім того, потерпіла ОСОБА_15 стверджувала в суді, що о 13 год 35 хв вона розмовляла з потерпілою ОСОБА_11 по телефону і та повідомила їй, що обвинувачений був відсутній вдома, що окремо підтверджується роздруківками файлів телефонних розмов. Суд невірно оцінив показання інших свідків, використовуючи їх як докази його винуватості та причетності до вбивства. При цьому всі свідки показували, що він не мав з потерпілою жодних конфліктів, 07.06.2016 був як завжди у спокійному стані, крові на одягу не було. Більш того, поза увагою суду залишилось те, що він був неповнолітнім, любив свою маму і в силу свого віку та психологічного розвитку, не міг би поводити себе спокійно і спілкуватися з оточуючими, якби нічого не трапилось. Свідок ОСОБА_16 та ОСОБА_13 повідомляли суду, що після того, як дізнались про смерть потерпілої, прийшли до квартири, побачили труп ОСОБА_11 в дивані, одежа була в крові, на шторах, дивані теж була кров. При цьому зазначали, що сам ОСОБА_6 стояв біля під`їзду, крові на одежі не було. Також ствердили, що потерпіла ОСОБА_11 зустрічалася з чоловіками, зокрема з ОСОБА_17 , що окремо підтвердив свідок ОСОБА_18 . Разом з тим, судом не дано об`єктивної оцінки показанням свідка ОСОБА_13 в тій частині, що до 17 год вона вже побувала у квартирі потерпілої, і що вона там робила невідомо. Стороною захисту наголошувалось, що ОСОБА_13 знає деталі та обставини про вбивство потерпілої ОСОБА_11 , однак в силу страху за своє життя вона про це не розповіла, а під час досудового слідства її про це не запитували. Навпаки, вона з ОСОБА_16 фігурує як понятий при проведенні огляду місця події, хоча до приїзду поліції вони разом наводили порядок на кухні, скриваючи сліди вживання алкогольних напоїв особами, які там перебували разом з потерпілою, що вони протирали посуд і таким чином знищували сліди осіб, причетних до злочину. У вироку суд також посилається на покази свідка ОСОБА_19 , який пояснив, що як спеціаліст-криміналіст він залучався до огляду місця події. Виявив сліди злочину, зокрема кусок металевої арматури розміром біля 42 см, що в суді виявилося таким, що не відповідає дійсності. Він також пояснив, що на кухні був повний порядок, але виявив розбитий стакан, проте він його не оглядав. Також є безпідставними посилання суду на покази свідка ОСОБА_20 , який показав, що він залучався як інспектор-кінолог та підтвердив факт застосування службової собаки на місці події та обставини, зазначені в акті застосування собаки, однак зазначив, що довжину металевої арматури визначав приблизно, точних замірів не робив, виявлено було один кусок арматури. Однак, викладене судом у вироку повністю не відповідає дійсності, так як на місці події було виявлено два металевих прута, які фактично були в різних місцях. На перший виявлений металевий прут вказав слідчий у протоколі огляду місця події і який з порушеннями встановленого порядку був упакований як доказ, а в подальшому був предметом експертного дослідження. Другий прут виявив інспектор-кінолог ОСОБА_20 , на який також зреагувала службова собака, однак даний прут зник, його ніхто не шукав і не досліджував, незважаючи на те, що цей металевий прут також був предметом

-4-

вбивства. Те, що ОСОБА_11 били двома металевими прутами підтвердила судово-медична експертиза, про що у вироку суду не вказано. Суд першої інстанції, грубо порушуючи КПК України, у вироку зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для його скасування. Крім того, суд посилається на покази свідка ОСОБА_21 , який вказував, що він приймав участь у даному кримінальному провадженні як слідчий, проводив огляд місця події, однак увагу на кухні не акцентував, пляшку зі спиртним оглянули, відбитків виявлено не було. Підтвердив, що на місці події був виявлений один кусок металевої арматури 40-50 см. Разом з тим, викладені у вироку суду покази свідка ОСОБА_21 не в повній мірі відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_21 був викликаний до суду з ініціативи захисту в зв`язку з тим, що допустив грубі порушення КПК України. При цьому захистом зазначалося, що слідчий ОСОБА_21 огляд місця події проводив без участі судово-медичного експерта, він не оглядав кухню, вказавши у протоколі, що там охайний вигляд, виявлений на кухні криміналістом ОСОБА_19 розбитий стакан взагалі не оглядався і був залишений без уваги. Про сліди крові, які були на кухні, слідчим ОСОБА_21 та криміналістом ОСОБА_19 , в протоколі огляду місця події нічого не сказано. Чому він залучив як понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_13 пояснити в суді не зміг, як і те, чому не оглядав посуд, пляшки, які поняті після їхнього швидкого прибирання кухні викинули у сміттєве відро та не пояснив чому в протоколі вказує розмір металевої арматури 42 см, зазначаючи при цьому, що не заміряв. У вироку, суд вказує розмір куска металевої арматури 30 см, одночасно у вироку суд, посилаючись на покази слідчого ОСОБА_21 , вказує про кусок арматури 40-50 см. Таким чином кількість та точні розміри кусків металевої арматури досудове слідство та суд не встановили, що свідчить про неповноту як досудового, так і судового слідства, його низьку якість, неналежний професійний рівень. Крім того, у вироку як на доказ вини суд посилається, втому числі, на акт застосування службової собаки від 07.06.2016, у результаті роботи якої зафіксовано знаряддя вбивства - металева арматура довжиною 25 см із залишками крові та волосся потерпілої. Водночас, об`єктивно встановлено і про це вказано в протоколі огляду місця події, що службова собака в різних місцях виявила два металевих прута, на яких були сліди крові. Про перший з них довжиною 42 см, про який вказується у протоколі огляду місця події, а про другий - в акті застосування службової собаки; перший був предметом експертного дослідження, а другий - безслідно зник, що свідчить про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Безпідставним є посилання суду на висновок судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 від 15.08. 2016 за № 221, оскільки таке не відповідає фактичним обставинам справи. Згідно висновку експерта № 47 мк від 15.08.2016 судово-криміналістичного дослідження шматка шкіри трупа ОСОБА_11 , виявлено чотири рвано-забійні рани, які наносились різними твердими тупими предметами, одна з цих ран була спричинена травмуючим предметом циліндричної форми або мав заокруглений край; рани № 2, 4 виникли внаслідок дії твердого тупого предмета, визначити чіткі конструктивні особливості якого не представляється можливим; рана № 3 виникла внаслідок дії твердого тупого предмета у формі подібно вигнутого двогранного кута-ребра. Крім того, як видно з висновку судово-медичної експертизи № 47 мк від 15.08.2016 у ОСОБА_11 були виявлені легкі тілесні ушкодження, які не знаходяться у причинному зв`язку з її смертю, що може свідчити про те, що між нею і особами з якими 07.06.2016 на кухні вона розпивала спиртні напої, виник конфлікт, який спровокував вбивство. До того ж час смерті потерпілої цим висновком не визначений. Сила ударів, їхня локалізація свідчить про те, що це був конфлікт між жінками. Версія про причетність до вбивства ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , під час досудового слідства не перевірялась, що негативно відобразилось на результатах слідства, внаслідок чого його притягнуто до кримінальної

-5-

відповідальності. В оскаржуваному вироку суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, залишив поза увагою неповноту досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження, допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, умисно вказав у вироку, що потерпілій нанесли три удари куском металевої арматури, хоча як встановлено експертним висновком, було чотири удари, причому різними тупими твердими предметами, а тому лише з цих підстав такий вирок є незаконний і необгрунтований і підлягає скасуванню. Судова одорологічна експертиза від 15.07.2016 за № 87, має елементи припущення і є неповною та не об`єктивною. Слідчий, поставивши перед експертом питання про те, чи походить запаховий слід, вилучений з шматка металевої арматури при огляді місця події 07.06.2016 від ОСОБА_6 чи іншої особи, усі необхідні зразки для експертного дослідження експерту не надав. Відповідаючи на питання слідчого, експерт ОСОБА_23 дійшов висновку, що зразок запаху, відібраного з крові ОСОБА_6 , має спільне джерело походження зі зразком запаху вилученого при огляді місця події з поверхні шматка металевої арматури. На інші питання слідчого експерт ОСОБА_23 відповісти не зміг із-за відсутності наданих на експертизу зразків запаху інших осіб. Саме тому вказаний висновок експерта про те, що встановити належність іншої особи зі зразком запаху вилученого при огляді місця події з поверхні шматка металевої арматури не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю наданих на експертизу зразків запаху інших осіб в цій частині - є правильним. З цього приводу був допитаний слідчий, який пояснити чому ж він не надав експерту зразки крові потерпілої ОСОБА_11 , відповісти нічого не зміг. У результаті невиконання вимог кримінального процесуального закону слідчим при призначенні експертизи, висновок експерта ОСОБА_23 є неповним і необ`єктивним. Також судом проігноровано висновок судової цитологічної експертизи, згідно якого кров потерпілої ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_6 , за своїм складом однакова і відноситься до однієї групи. Експерт сектору одорологічних досліджень Вінницького НДКЕЦ МВС ОСОБА_23 давав непрофесійні відповіді, які виходять за межі його компетенції і протирічать його ж висновку. Зокрема, він показав суду, що йому зразки крові потерпілої ОСОБА_11 чи інших осіб під час експертного дослідження були непотрібні, що молекули запаху мають властивість дуже довго зберігатися, однак у висновку сам же чітко вказав, що встановити належність іншої особи зі зразком запаху вилученого при огляді місця події з поверхні шматка металевої арматури не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю наданих на експертизу зразків запаху інших осіб. Відтак, експерт ОСОБА_23 неповно дослідив докази, на підставі яких він дійшов висновку про спільне джерело походження запаху з поверхні металевої арматури із запахом обвинуваченого. При цьому, експерт, будучи обізнаним з матеріалами кримінального провадження та постановою про призначення експертизи про обставини події та наявність слідів крові потерпілої на шматку вилученої з місця події металевої арматури, всупереч своїх професійних обов`язків, не витребував від слідчого і не використав при проведенні експертизи речовий доказ - кусок металевої арматури, вилученої при огляді місця події, не витребував зразки запахів і крові потерпілої та інших осіб. При проведенні даної експертизи експерт ОСОБА_23 ніяких досліджень із застосуванням молекулярно-генетичних методів не проводив. А саме такі методи дають найбільш точні результати. Експерт ОСОБА_23 також не придав значення порушенням упаковки слідів запаху при знятті таких з поверхні куска металевої арматури, що йому були надані, відібрані з порушенням процесуального порядку зразки лише крові обвинуваченого, які на відміну від правильно відібраних і герметично упакованих зразків запаху людини під час експертного дослідження дають похибки. Не дивлячись на клопотання сторони захисту про проведення повторної експертизи і про визнання даного експертного висновку недопустимим доказом, суд такі клопотання

-6-

залишив без реагування. Суд послався на цей висновок у вироку як на доказ, що є явно неналежний і недопустимий. Крім того, у вироку як на доказ вини суд посилався на дані слідчого експерименту, при цьому вказуючи, що скарг на дії працівників поліції про застосування психологічного чи фізичного тиску не надходило, і що він був представлений адвокатом та мав можливість подавати скарги. Крім того, намагаючись довести мотив злочину і вину, суд у вироку посилається на його зв`язки з дівчиною ОСОБА_14 , описуючи надану нею працівникам поліції СМС-переписку з ним, вказуючи на якісь нібито напружені відносини з потерпілою ОСОБА_11 . Разом з тим, ОСОБА_14 в суді не допитувалась, тому суд не вправі був робити такі висновки. До того ж його стосунки з ОСОБА_14 , навіть якщо потерпілій це могло не подобатися, не могли бути мотивом для її вбивства. Такий висновок суду є надуманим і нічим не підтвердженим. Смерть потерпілої, тілесні ушкодження, котрі їй були спричинені особами, які її вбили, погрози на його адресу, страх втратити рідних, яких він мав, його вік, застосування щодо нього психологічного тиску - все це змусило його оговорити себе і написати так зване зізнання, яке не відповідало дійсності і все, що там написано, нереальне, зміст ретельно продуманий під ситуацію особами, під диктовку осіб яких він писав, але спростовується наведеними аргументами його невинуватості. Щодо слідчого експерименту, то в силу своїх фізичних можливостей він не міг реально підняти і перенести тіло матері, вагою 80 кг, яке було в крові й при цьому закривавленою була її одежа, що видно з фотографій, які є у справі, і покласти її в нішу дивана. Під час слідчого експерименту ця обставина не перевірялася, не застосовувався статист відповідної тілобудови та ваги, як потерпіла, не вказується час який мав би витратити на такі дії. З врахуванням зазначеного фактично тіло потерпілої в диван могли перенести щонайменше двоє осіб. Посилаючись на слідчий експеримент, суд у вироку чомусь не звернув уваги на те, що на його одежі, в якій він був одягнутий у той день 07.06.2016 та яка була вилучена слідчим і була предметом експертиз, ніяких слідів крові виявлено не було; у фрагментах нігтів рук кров не знайдено. Це підтверджується висновками проведених по справі судових експертиз, які знаходяться в матеріалах даного кримінального провадження: № 396, 403, 91. Ці висновки підтверджують, що він в силу свого віку, психологічного стану, страху за себе і своїх родичів, себе оговорив, до вбивства потерпілої не причетний, оскільки її вбили особи, які в той день разом з нею на кухні розпивали спиртне, потерпіла на момент вбивства знаходилась в стані середнього ступеня алкогольного спА`яніння; ОСОБА_16 та ОСОБА_13 разом з ОСОБА_17 були в гостях у ОСОБА_11 і 07.06.2016 вони, скриваючи сліди злочину, наводили на кухні порядок: прибрали і сховали пляшки з-під спиртного, посуд, і саме тому слідчий у протоколі огляду місця події написав, що кухня має охайний вигляд. Причетність до злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , який є особою з сумнівною репутацією, предметом перевірки з боку правоохоронних органів і ретельного дослідження не була. Слідчий експеримент, на який у вироку посилається суд, є недопустимим доказом, оскільки він оговорив себе у вчиненні злочину, якого не вчиняв, так як такі дії неможливо було виконати, в силу його фізичного розвитку і фізичної сили, не залишивши на одежі і на руках, інших частинах тіла сліди крові та сліди контактування з трупом. Цей факт підтвердили свідки та експерти у своїх висновках. Інші проведені по справі висновки підтверджують, що 07.06.2016 алкогольних напоїв він не вживав, тілесних ушкоджень на його обличчі, тілі не виявлено.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник-адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на аналогічні обставини, що і обвинувачений ОСОБА_6 , просить вирок суду від 28.07.2023 скасувати, а кримінальне провадження щодо останнього закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального

-7-

правопорушення. При цьому, вказує на те, що вирок суду є незаконним через невідповідність висновків суду викладеним у ньому фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Суд дав неправильну оцінку показанням потерпілих і свідків, а також іншим доказам, намагаючись у такий спосіб знайти в цих показах обвинувальні вирази, посилання на фактичні дані та проігнорував, що ці свідчення не обвинувачують, а навпаки, виправдовують обвинуваченого ОСОБА_24 . Крім того, одразу після затримання і допиту як підозрюваного, ОСОБА_6 привезли для проведення слідчого експерименту, де останній детально розповів про події, хронологія яких викликає сумніви у їх правдивості. Щире каяття та послідуюче визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , зафіксоване протоколами його допиту під час досудового розслідування вчинено внаслідок психологічного тиску на нього з боку працівників правоохоронних органів, що це буде враховано при призначенні міри покарання, і щоб закріпити зізнання проведено на його думку незаконний слідчий експеримент.Також стороною захисту ставиться під сумнів виявлення на місці події металевої арматури, зокрема її розміри 42 см, згідно протоколу огляду місця події від 07.06.2016 - 25 см, та згідно акту про застосування службового собаки від 07.06.2016. Також вказує про недопустимість висновку судово-одорологічної експертизи від 15.07.2016 № 87, що експертом не було враховано ідентичність слідів крові потерпілої ОСОБА_25 , виявлених на шматку арматури, довжиною 42 см та зразка крові обвинуваченого ОСОБА_6 по групі крові, відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи від 13.06.2016 № 376, кров ОСОБА_6 та ОСОБА_11 схожі за своїми властивостями.Причетність до злочину ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , який є особою з сумнівною репутацією, предметом перевірки з боку правоохоронних органів і ретельного дослідження не була. Слідчий експеримент, на який у вироку посилається суд, є недопустимим доказом, оскільки обвинувачений оговорив себе у вчиненні злочину, якого не вчиняв, так як такі дії неможливо було виконати, в силу його фізичного розвитку і фізичної сили, не залишивши на одежі і на руках, інших частинах тіла сліди крові та сліди контактування з трупом. Цей факт підтвердили свідки та експерти у своїх висновках.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 додатково вказує на те, що суд дав неправильну оцінку показанням потерпілих і свідків, та іншим доказам, намагаючись у такий спосіб знайти в цих показах обвинувальні вирази, посилання на обвинувальні фактичні дані. Показами свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_18 підтверджується факт фальсифікації місця виявлення предмету злочину - шматка металевої арматури, оскільки на місці виявлення арматури до того, як туди по запаху пішов службовий собака, у форменому одязі перебував працівник поліції. Показання ОСОБА_6 під час даного слідчого експерименту не відповідають дійсності і є неправдивими, оскільки внаслідок застосування щодо нього недозволених методів слідства працівниками Перечинського РВ УМВС він перебував під психологічним тиском, фактично його покази і дії під час цього експерименту виправдовують його, бо він не міг би підняти і перенести тіло матері вагою біля 80 кг. Посилаючись на слідчий експеримент, суд у вироку чомусь не звернув уваги на те, що в якому одягу був одягнутий у той день 07.06.2016 ОСОБА_6 , який був вилучений слідчим і був предметом експертиз - ніяких слідів крові виявлено не було; у фрагментах нігтів рук кров не знайдено. Оглядом мобільного телефону потерпілої ОСОБА_15 встановлено, що вона о 13 год 35 хв зі свого мобільного телефону телефонувала потерпілій і мала з нею розмову, під час якої остання повідомила, що вона вдома, що об`єктивно підтверджує, що приблизно за 25 хв до вбивства ОСОБА_11 була в нормальному стані, ніяких нарікань на поведінку ОСОБА_6 своїй матері потерпілій ОСОБА_15 вона не висловлювала, а отже припущення суду у вироку, що до початку вбивства між ОСОБА_11 та її

-8-

сином ОСОБА_6 мав місце конфлікт із-за дівчини ОСОБА_27 є надуманим і нічим не підтвердженим. Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на висновки судово-медичних експертиз і спотворюючи їхній зміст, чомусь не вказав такі важливі висновки експерта, які не обвинувачують, а навпаки виправдовують ОСОБА_6 в інкримінованому діянні. Зазначене у висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 № 261 та судово-криміналістичної експертизи № 47 мк від 15.08.2016, вказує на сліди боротьби між невстановленими слідством особами та потерпілою, з якими вона розпивала спиртні напої на кухні, а саме на те, що спочатку їй наносились удари в область обличчя і орбітальних частин голови ( висновку СМЕ № 261 чітко вказано, що ці тілесні ушкодження були прижиттєвими), а вже потім було нанесено чотири удари в область голови металевими арматурами, у тому числі предметом Г-образної форми, до якого аж ніяк не відноситься шматок металевої арматури, вилучений при огляді місця події, від яких вона померла. Двері квартири АДРЕСА_2 , де проживала потерпіла, були відчинені самою потерпілою ОСОБА_11 і відкрила вона двері лише добре знайомим їй людям, якими могли бути ОСОБА_13 , ОСОБА_28 та інші особи. У протоколі огляду місця події загальна довжина вказаного відрізку металевої арматури зазначена 42 см, в обвинувальному акті - біля 30 см, а в акті застосування службової собаки - довжина цього ж відрізку вже інша - 25 см. Допитаний в суді свідок ОСОБА_21 показав, що не заміряв довжину металевої труби. Судова одорологічна експертиза від 15.07.2016 за № 87, має елементи припущення і є неповною та не об`єктивною. Слідчий поставивши перед експертом питання про те, чи походить запаховий слід, вилучений з шматка металевої арматури при огляді місця події 07.06.2016 від ОСОБА_6 чи іншої особи, усі необхідні зразки для експертного дослідження експерту не надав. Відповідаючи на питання слідчого, експерт ОСОБА_23 дійшов висновку, що зразок запаху, відібраного з крові ОСОБА_6 , має спільне джерело походження зі зразком запаху вилученого при огляді місця події з поверхні шматка металевої арматури. На інші питання слідчого, експерт ОСОБА_23 відповісти не зміг із-за відсутності наданих на експертизу зразків запаху інших осіб. Саме тому вказаний висновок експерта про те, що встановити належність іншої особи зі зразком запаху вилученого при огляді місця події з поверхні шматка металевої арматури не представляється можливим, у зв`язку з відсутністю наданих на експертизу зразків запаху інших осіб в цій частині - є правильним. З цього приводу був допитаний слідчий, який пояснити чому ж він не надав експерту зразки крові потерпілої ОСОБА_11 відповісти нічого не зміг. При проведенні даної експертизи експерт ОСОБА_23 ніяких досліджень із застосуванням молекулярно-генетичних методів не проводив. А саме такі методи дають найбільш точні результати. Експерт ОСОБА_23 також не придав значення порушенням упаковки слідів запаху при знятті таких з поверхні куска металевої арматури, що йому були надані, відібрані з порушенням процесуального порядку зразки лише крові підозрюваного ОСОБА_6 . Також судом в порушення вимог ст. 321 КПК України, безпідставно відхилено ряд клопотань захисту, направлених на дотримання принципів змагальності і диспозитивності судового процесу, законності, об`єктивності, повноти дослідження доказів, зокрема, клопотання перевірку трафіків телефонних розмов між потерпілою ОСОБА_11 та ОСОБА_15 та інших осіб, клопотання щодо проведення додаткового слідчого експерименту задля перевірки можливості перенесення обвинуваченим тіла ОСОБА_11 з місця, де нібито їй були нанесені удари, в диван за участю статиста, відповідної ваги та тілобудови; про призначення повторної судової одорологічної експертизи. Звертає увагу на те, що виконані особисто обвинуваченим ОСОБА_6 заяви про його невинуватість і примушування працівниками поліції написати так зване «щиросердечне» зізнання та про відвід прокурора, в якому він описує реальні обставини події 07.06.2016, обстановку на місці злочину так як з ним проводився слідчий експеримент.

-9-

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, захисник-адвокат ОСОБА_7 вказує на її безпідставність й необґрунтованість, посилаючись на доводи, викладені ним в апеляційній скарзі щодо невинуватості ОСОБА_6 та наявність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 посилаючись на аналогічні, що і захисник-адвокат ОСОБА_7 обставини, просить скасувати вирок суду від 28.07.2023, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційні скарги представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 , а також обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , прокурор вказує на їх безпідставність й необґрунтованість, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку у даному кримінальному провадженні вказано всі складові судового рішення. Колегія суддів при вирішенні питання щодо винуватості ОСОБА_6 в порядку ст. 23 КПК України безпосередньо дослідила письмові докази, а також заслухала потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, результати та аналіз показань яких детально відображено у вироку. При цьому судом першої інстанції не було встановлено будь-яких об`єктивних доказів можливого вчинення психологічного чи фізичного тиску задля надання ОСОБА_6 показів із детальними описами обставин вчинення ним вбивства потерпілої ОСОБА_11 , а тому доводи про незаконні методи слідства слід залишити без уваги та віднестись до них критично. Також зазначає, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, у матеріалах кримінального провадження наявні свідоцтва про смерть потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_12 , тому представництво інтересів останніх адвокатом ОСОБА_8 припинено внаслідок їх смерті та у останнього відсутні повноваження на подачу апеляційної скарги в даному кримінальному провадженні. Просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 та представник потерпілих - адвоката ОСОБА_8 відхилити.

Заслухавши доповідь судді про зміст вироку, доводи апеляційних скарг, промову прокурора на підтримання поданої ним апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника та представника потерпілих, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , на підтримання поданих стороною захисту апеляційних скарг та заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд дійшов висновку проте, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, захисника та представника потерпілих, підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки

-10-

її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку окрім іншого повинна містити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

Проте, постановивши обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції даних вимог Конвенції та кримінального процесуального закону не дотримався.

З вироку вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнав, від надання показань відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на підставі показань потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_38 , ОСОБА_21 , письмових доказів, зокрема: протоколу огляду місця події від 07.06.2016, протоколу слідчого експерименту від 07.06.2016, акту застосування службової собаки від 07.06.2016,висновків судово-медичної експертизи від 15.08.2016 за № 261, криміналістичної судово-медичної експертизи від 29.08.2016 за № 62-мк, судово-одорологічної експертизи від 15.07.2016 за № 87, досліджених судом речових доказів.

Колегія суддів уважає, що зі змісту обвинувального вироку неможливо визначити, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про підтвердження тих обставин, які ставляться ОСОБА_6 у вину за змістом обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, визнаного судом доведеним, оскільки у вироку міститься лише перелік доказів, які суд позиціонує у якості таких, однак відсутній належний аналіз цих доказів у контексті тих обставин, які цими доказами підтверджуються.

-11-

Згідно вимог до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Як вбачається з обвинувачення, визнаного судом доведеним, 07.06.2016 близько 14 год ОСОБА_6 , знаходячись у квартирі по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки між ним та його мамою ОСОБА_11 , що виникла з приводу його дівчини ОСОБА_14 , яку остання ображала непристойними словами, у вітальній кімнаті квартири, металевою арматурою, довжиною близько 30 см, умисно, протиправно завдав три удари в область голови ОСОБА_11 , що призвело до її смерті при наступних обставинах.

Перебуваючи у вітальній кімнаті квартири за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної сварки між ним та його мамою ОСОБА_11 , узяв у праву руку металеву арматуру та наніс нею один удар в область голови ОСОБА_11 , яка в той час перебувала у положенні стоячи обличчям до нього і від нанесеного удару впала на підлогу.

Після чого, ОСОБА_6 маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 , тримаючи в руці вищевказану металеву арматуру, наніс ще два удари в область голови ОСОБА_11 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток основи та склепіння черепа, набряку та вклинення речовини головного мозку, рвано-забійні рани голови, що стало безпосередньою причиною смерті.

У подальшому ОСОБА_6 , з метою інсценування вчинення вбивства матері іншою особою, підняв верхню частину дивана, який знаходиться у вітальній кімнаті квартири, в нішу якого заховав тіло матері та застелив диван, після чого залишив місце вчинення злочину.

Через деякий час, близько 17 год ОСОБА_6 , з метою відведення від себе підозри у вчиненні вбивства своєї матері, повернувся до місця свого проживання, зайшов у вітальну кімнату, розстелив диван, підняв верхню його частину, після чого зателефонував своїй хресній матері та повідомив про те, що він виявив мертвою свою маму ОСОБА_11 .

Між тим, доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_6 до заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_11 та його перебування у той час в іншому місці, тобто наявність у нього алібі, залишились нез`ясованими і не спростованими.

Крім того, без належної уваги суду першої інстанції залишилось клопотання сторони захисту про визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту від 07.06.2016, проведеного за участі ОСОБА_6 , де серед іншого зазначалось про застосування відносно нього незаконних методів слідства з метою отримання від нього зізнань у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) беззастережно забороняє катування та нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження.

Виходячи зі змісту ст. 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме: застосування недозволених методів під час проведення слідства, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим більше обґрунтовувати ними свої рішення (правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях в

-12-

справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12.06.2008), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12.03.2009), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24.06.2010), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21.04.2011).

Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27, 28 Конституції України, є обов`язковим, що і не було дотримано судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Розглядаючи заяву сторони захисту про застосування під час досудового розслідування психологічного тиску на ОСОБА_6 з боку працівників правоохоронних органів, суд першої інстанції зазначив, що скарг від обвинуваченого ОСОБА_6 про погане поводження до нього з боку працівників правоохоронного органу не надходило, останній з 07.06.2016 був забезпечений адвокатом і, таким чином, мав можливість подати відповідні скарги, а також на відсутність фізичних слідів поганого поводження, оскільки тілесних ушкоджень в обвинуваченого, згідно висновку експерта не було виявлено.

Зважаючи на те, що перевірка доводів сторони захисту щодо незаконних методів досудового розслідування має суттєве значення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень або ж ігнорування їх є неприпустимим, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів сторони захисту про застосування до ОСОБА_6 незаконних методів розслідування в установлений законом спосіб, що суперечить усталеній практиці Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях у контексті ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод неодноразово наголошував на необхідності проведення ефективного офіційного розслідування скарг особи про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, ухвалюючи щодо ОСОБА_6 обвинувальний вирок про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції у вироку взагалі не навів причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 і наслідками смерті потерпілої ОСОБА_11 , а лише продублював обвинувачення з обвинувального акта.

Такі дії суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 2 КПК України, яка регламентує обов`язок застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, а також не забезпечує дотримання принципів верховенства права закріпленому в ст. 8 КПК України та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню під час судового провадження.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. 94 КПК України, згідно яких повинен був оцінити докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку, сукупності та достатності, щоб дійти висновку про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та доведеності чи недоведеності вини у його вчиненні.

-13-

Таким чином, суд першої інстанції у своєму вироку, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, лише формально перерахував наведені докази, належної оцінки їм не дав та сформував висновок односторонньо без урахування всіх фактичних обставин кримінального провадження.

Як вбачається з апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, сторона захисту просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ненадання оцінки доказам в частині їх допустимості. Ці доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зокрема, обвинувачений та його захисник під час судового розгляду стверджували про визнання висновку судово-одорологічної експертизи від 15.07.2016 за № 87 недопустимим доказом, з підстав їїнеповноти та необ`єктивності, яка полягала у тому, що експертом не було враховано ідентичність слідів крові потерпілої ОСОБА_11 , виявлених на шматку арматури, довжиною 42 см та зразка крові обвинуваченого ОСОБА_6 по групі крові.

Разом з тим, суд лише констатував що висновок експерта від 15.07.2016 за № 87 відповідає вимогам закону, не проаналізував вказаний доказ на предмет його належності й допустимості через призму доводів сторони захисту та не відобразив у вироку його оцінку, що суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства та принципу об`єктивної оцінки доказу.

Крім того, судом першої інстанції не дана оцінка тому факту, що слідчий, поставивши перед експертом питання про те, чи походить запаховий слід, вилучений із шматка металевої арматури при огляді місця події 07.06.2016 від ОСОБА_6 чи іншої особи, усі необхідні зразки для експертного дослідження експерту не надав. При цьому експерт дійшов висновку, що зразок запаху, відібраного з крові ОСОБА_6 має спільне джерело походження зі зразком запаху вилученого при огляді місця події з поверхні шматка металевої арматури. На інші питання слідчого, експерт відповісти не зміг із-за відсутності наданих на експертизу зразків запаху інших осіб.

Також судом не дано оцінки доводам стосовно того, що при проведенні даної експертизи експерт ніяких досліджень із застосуванням молекулярно-генетичних методів не проводив, не придав значення порушенням упаковки слідів запаху при знятті таких з поверхні куска металевої арматури, що йому були надані, відібрані з порушенням процесуального порядку зразки лише крові підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання сторони захисту про необхідність проведення повторної судової одорологічної експертизи на предмет спростування недоліків та суперечностей проведених у кримінальному провадженні, судом першої інстанції відхилено без належних обґрунтувань.

Окрім іншого, не перевірено версію сторони захисту про причетність до вбивства ОСОБА_11 інших осіб, зокрема: ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_39 .

Також судом першої інстанції відхилено без належних обґрунтувань ряд клопотань сторони захисту, направлених на дотримання принципів змагальності і диспозитивності судового процесу, законності, об`єктивності, повноти дослідження доказів, зокрема, клопотання про перевірку трафіків телефонних розмов між потерпілою ОСОБА_11 та ОСОБА_15 та інших осіб, клопотання щодо проведення додаткового слідчого експерименту задля перевірки можливості перенесення обвинуваченим тіла ОСОБА_11 з місця, де нібито їй були нанесені удари, у диван за участю статиста, відповідної ваги та тілобудови; про призначення повторної судової одорологічної експертизи, оскільки під час слідчого експерименту ця обставина не перевірялася, не застосовувався статист відповідної тілобудови та ваги, як потерпіла, не вказується час

-14-

який мав би витратити на такі дії. Посилаючись на слідчий експеримент, суд не дав оцінки тому, що на одежі ОСОБА_6 , в якій він був одягнутий 07.06.2016 та яка була вилучена слідчим і була предметом експертиз, ніяких слідів крові виявлено не було; у фрагментах нігтів рук кров не знайдено.

Судом не дано оцінки обставинам, які повідомили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , зокрема про те, що після того, як дізнались про смерть потерпілої, прийшли до квартири, побачили труп ОСОБА_11 у дивані, одежа була в крові, на шторах, дивані теж була кров. При цьому зазначали, що сам ОСОБА_6 стояв біля під`їзду, крові на одежі не було. Також ствердили, що потерпіла ОСОБА_11 зустрічалася з чоловіками, зокрема з ОСОБА_17 , що окремо підтвердив свідок ОСОБА_18 . Разом з тим, судом не дано об`єктивної оцінки показанням свідка ОСОБА_13 в тій частині, що до 17 год вона вже побувала у квартирі потерпілої, і що вона там робила невідомо.

Також не усунуто суперечності за доводами сторони захисту щодо довжини металевої арматури, якою наносились удари потерпілій, з огляду на те, що в протоколі огляду місця події від 07.06.2016 загальна довжина відрізку металевої арматури зазначена 42 см, в обвинувальному акті - біля 30 см, а в акті застосування службової собаки - 25 см.

Тобто, суд першої інстанції мав перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені стороною захисту, зокрема й обвинуваченим, зіставити їх з наявними у справі доказами та дати на кожен доречний і важливий аргумент сторони захисту вичерпну відповідь у своєму рішенні, пославшись на відповідну норму права.

Разом з тим суд формально навів у вироку докази, які були покладені в основу вироку, зазначив, що вони є належними і допустимими. Проте, жодних відповідей на доводи сторони захисту щодо недопустимості конкретних доказів суд не навів, натомість, зазначив, що вони є належними і допустимими, пославшись на відповідність усіх доказів вимогам ст. 86 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду щодо винуватості обвинуваченого, у вироку не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші, і в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не проаналізував і не вмотивував у вироку показання допитаних в судовому засіданні осіб, а лише обмежився формальним викладенням їх у вироку без будь-якої оцінки хоча б одного з них, фактично вдавшись до дублювання змісту обвинувального акту, не зазначивши які саме обставини правопорушення цим підтверджуються.

Аналогічної позиції дійшов і Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши її у постановах від 21.03.2024 (справа № 303/5635/21, провадження № 51-5169 км 23), від 31.01.2023 (справа № 688/2017/15-к,провадження № 51-2573км21), від 03.05.2023 (справа № 443/2309/13-к, провадження № 51-1319км23), де, окрім іншого, зазначено про обов`язок суду проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні всі доводи захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого.

Зазначені порушення КПК України, на думку апеляційного суду, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

-15-

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, а саме верховенство права.

Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного судом першої інстанції істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок суду не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, проаналізувати докази у кримінальному провадженні, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх достовірність, допустимість та достатність, з урахуванням положень, передбачених ст. 17, 23, 94, 95 КПК України, з дотриманням прав учасників процесу, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах обвинуваченого, його захисника, а також прокурора й представника потерпілих і, в залежності від встановленого, постановити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого, його захисника та представника потерпілих підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури, обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 та захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

-16-

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2023 щодо ОСОБА_40 ,- скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді