ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/508/25 Справа № 610/2333/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000399 від 21 квітня 2019 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та начальника Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лугова Бершадського р-ну Вінницької обл., громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. ст. 76 КК України.

Згідно з обставинами, встановленими судом, ОСОБА_7 порушив п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого 21.04.2019 приблизно о 16:05, рухаючись по автодорозі «Київ Харків - Довжанський», 600 км+ 650 метрів, керуючи автомобілем DAF AS 85 ХС, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед виконанням маневру ліворуч, діючи необережно, не переконався у безпеці своїх дій та не надав перевагу в русі мотоциклам «BMW S1000XR», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 та «BMW K1300S», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , які рухалися у попутному напрямку по тій смузі руху на яку він перестроювався та допустив зіткнення з ними, внаслідок чого водієві ОСОБА_9 спричинені тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що останній вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого потерпілому спричинено тяжкі тілесні ушкодження та встановлено 3 групу інвалідності. Окрім цього, суд не врахував, що обвинувачений характеризується посередньо, свою вину не визнав та збитки не відшкодував, в той час як потерпілий наполягав на призначенні останньому покарання у виді позбавлення волі у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок, а у разі визнання доведеною винуватість ОСОБА_7 , врахувати доводи щодо незастосування додаткового покарання.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Так, на переконання захисника, суд не надав належної оцінки показанням свідків у кримінальному провадженні.

Адвокат вважає, що показання надані зацікавленими особами, адже всі свідки є друзями та членами одного клубу з потерпілим, що підтвердили в судовому засіданні. Під час досудового розслідування показання свідків були ідентичними, проте на стадії судового розгляду було встановлено, що вони містять суттєві розбіжності, зокрема в частині розміщення автомобіля на ділянці дороги, а також чи гальмував потерпілий та чи було розширення ділянки дороги зліва. Захисник зауважує, що для проведення експертизи експерту в якості вихідних даних були надані саме показання свідків, в той час як показання обвинуваченого не враховувались. Суд у вироку не звернув уваги на вказані обставини та не надав їм належної оцінки.

Разом із цим, судом помилково було зазначено про те, що обвинувачений рухався на відстані 4,7 м від лівої частини дороги та не уточнено на якій саме відстані до ділянки для розвороту він перебував. Обвинувачений повідомляв в суді, що він рухався до знаку розвороту транспортних засобів (250 м до ділянки для розвороту) в крайній правій смузі. Під час проїзду знаку розворот транспортних засобів обвинувачений зайняв ліву полосу безпосередньо перед цим знаком, а отже, при під`їзді до ділянки для розвороту, він рухався в крайній лівій смузі. З матеріалів кримінального провадження, змісту висновку експерта № 7/411СЕ-19 від 25.06.2019 р. та з висновку експерта № 7/679СЕ-19 від 23.07.2019 р. вбачається, що Тилилим не допитувався на стадії досудового слідства, вихідні дані з його показами для проведення експертиз не надавалися. Також у висновках експертів відсутні достатні вихідні дані для проведення експертиз, зокрема, про дистанцію між мотоциклістами. Про відсутність достатніх вихідних даних зазначив і сам експерт. За цих умов існують обгрунтовані сумніви у тому, як експерт міг надавати відповідь на питання, чи наявна невідповідність вимогам ПДР дій мотоциклістів. Поряд із цим, відсутні відповідні відомості в протоколі проведення слідчого експерименту та протоколах допиту свідків. При проведенні комплексної транспортно трасологічної експертизи не надані відповіді на ряд поставлених питань у зв`язку з недостатністю вихідних даних. До того ж, суд не надав оцінку висновку експерта, оскільки експертиза проведена за результатами слідчого експерименту, до якого обвинувачений не залучався.

Окрім цього, адвокат вважає, що констатувавши у вироку факт руху обвинуваченого а відстані 4,7 м від лівого краю проїзної частини дороги та наявність зліва однієї смуги для руху, не врахував, що згідно ДБН В.2.3-5: 2018 Вулиці та дороги населених пунктів, мінімальна ширина смуги руху становить 3,75 м для автомагістральної дороги, загально-міського значення 3,5 м. Ширина укріпленої смуги на узбіччі становить від 0,5 м- до 1 м. Таким чином, загальна ширина двох смуг руху (смуга для розвороту ТЗ та крайньої лівої смуги) становить 7,5 м, та 7 м відповідно + 0,5 м (укріплена смуга на узбіччі). З протоколу огляду місця події вбачається, що автомобіль знаходився та рухався по крайній лівій смузі руху та в межах смуги для розвороту транспорту, а тому міг бути розміщений на дорозі в межах відстані 7,5 м. Оскільки автомобіль за своїми габаритами та параметрами не міг виконати розворот ліворуч із смуги, призначеної для розвороту, та беручи до уваги наявності перешкоди на смузі для розвороту автомобілів у вигляді «ями», маневр розвороту автомобіля був виконаний у відповідності до п. п. 10.4 та 10.6. ПДР з крайньої лівої смуги. Тобто, водія автомобіля діяв повністю у відповідності до ПДР. Беручи до уваги, що загальна ширина дороги на місці ДТП становила близько 13,8 метрів, то всього було 4 смуги руху.

Сторона захисту звертала увагу суду на те, що на ділянці ДТП була окрема смуга, яка призначена для розвороту транспортних засобів. Був встановлений дорожній знак, який позначає ділянку для розвороту транспортних засобів, а тому на цій ділянці дороги було розширення смуги руху. Ці обставини не задокументовані на схемі ДТП. На схемі ДТП не позначена ширина дороги після ділянки для розвороту, а позначена вказана ширина до ділянки для розвороту. На а.с. № 8 т. 3 міститься фотографія автомобіля з якої вбачається, що після ділянки дороги для розвороту дорога йде на звуження. Таким чином спроба мотоциклістів здійснити випередження по смузі для руху, яка призначена для розвороту транспортних засобів, не відповідає Правилам дорожнього руху.

Більш того, під час судового розгляду встановлено, що мотоциклісти рухалися на відстані 10 м один від одного на швидкості 100 км/год, що є порушенням Правил дорожнього руху. Під час судового розгляду встановлено, що мотоциклісти рухалися на відстані 2,5 м від лівого краю дороги по смузі, яка призначена для розвороту транспортних засобів. Ця смуга для розвороту транспортних засобів закінчувалася на початку ділянки для розвороту транспортних засобів. Мотоциклістами не були вжиті заходи реагування на зміну дорожньої обстановки. З показань свідків вбачається, що потерпілий не гальмував і не вчиняв жодних дій у відповідності з п. 12.3 Правил дорожнього руху.

Окрім наведеного, захисник посилається на невідповідність призначеного судом додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі. Захисник вважає, що суд не надав оцінки тим обставинам, що в діях мотоциклістів наявний факт порушення ПДР. Разом із цим, суд не врахував, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, є внутрішньо-переміщеною особою, фактично все своє життя працює водієм, має загальний водійський стаж 34 роки, раніше не судимий, обставин, які обтяжують покарання, не встановлено. Разом із цим, робота водієм та користування правом на керування транспортним засобом є його основним та єдиним джерелом доходу. За цих умов, на переконання захисника, застосування додаткового покарання призведе до втрати родиною обвинуваченого засобів до існування та вкрай обмеженої можливості винайти інше джерело існування, в тому числі з урахуванням воєнного стану. Більш того, родина обвинуваченого винаймає житло, середній дохід дружини становить менше 4000,00 грн., а син навчається, тобто інших доходів, окрім як від роботи водієм, ОСОБА_7 не має. З дати ДТП минуло 5 років і за весь цей час обвинуваченим не було вчинено порушень правил дорожнього руху чи дорожньо-транспортних пригод. Зокрема, згідно характеристики з місця роботи ТОВ «Автокат» від 22.11.2023, ОСОБА_7 був прийнятий на посаду водія 08.02.2022. За час роботи на робочих автомобілях DAF 105 тягач з напівпричепом ДТП за участю ОСОБА_7 не було. Останній відповідально ставиться до вирішення задач, тактовний, ввічливий та уважний тощо.

В запереченнях захисник обвинуваченого з доводами прокурора не погоджується та вважає їх необґрунтованими. Захисник вважає хибним твердження прокурора про наявність у обвинуваченого посередньої характеристики, оскільки це не підтверджується жодними доказами та спростовується матеріалами провадження, згідно з якими ОСОБА_7 позитивно характеризується як за місцем мешкання, так і за місцем роботи.

В запереченнях цивільний відповідач ОСОБА_12 з вимогами прокурора також не погоджується. ОСОБА_12 зазначає, що позови пред`явлено до неналежних відповідачів, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у їх задоволенні. За цих умов посилання прокурора на м`якість вироку в частині відмови у відшкодуванні шкоди є безпідставним.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, потерпілого та її представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з вимогами ст. ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушенні, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаних вимог суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку не дотримався та обставини провадження, які відповідають пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченню, у вироку не встановив.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд обмежився посиланням на допущені обвинуваченим порушення пунктів Правил дорожнього руху України та отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, не конкретизувавши при цьому наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками у вигляді ДТП, а також перелік отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, що відповідало б диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України.

Отже, фактичні обставини кримінального провадження провадження суд, в порушення вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, не встановив, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23 лютого 2023 року (справа № 733/859/21), який констатував, що встановлені досудовим розслідуванням є основою висунення обвинувачення, натомість обставини встановлені судом є основою ухвалення рішення щодо винуватості чи невинуватості особи.

Окрім наведеного, під час розгляду кримінального провадження суд припустився й неповноти судового розгляду та невідповідності висновків фактичним обставинам провадження.

Так, згідно з встановленими судом обставинами, ОСОБА_7 , перед виконанням маневру ліворуч, діючи необережно, не переконався у безпеці своїх дій та не надав перевагу в русі мотоциклам, які рухалися у попутному напрямку по тій смузі руху, на яку він перестроювався та допустив зіткнення з ними.

Обґрунтовуючи свої висновки про доведеність винуватості обвинуваченого, суд керувався зокрема поясненнями свідків, протоколом огляду місця ДТП, протоколами слідчих експериментів, складеними за участю свідків, а також висновком експерта, який на підставі показань свідків констатував порушення обвинуваченим ПДР України та причинно-наслідковий зв`язок між ними та ДТП.

Надаючи оцінку наведеним доказам, колегія суддів погоджується з доводами сторони захисту про те, що останні поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_7 не доводять.

З матеріалів провадження вбачається, що в основу проведеного експертом дослідження було покладено показання свідків, надані слідчому. Відомості про дослідження протоколу огляду місця ДТП дослідницька частина висновку не містить.

Разом із цим, з протоколу огляду місця ДТП вбачається, що місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожніх знаків, встановлених по ходу огляду: 5.20.3 початок додаткової смуги руху, 5.26 місце для розвороту. Про ці обставин свідки під час проведення слідчого експерименту не повідомляли.

Окрім цього, під час судового розгляду провадження, обвинувачений та захисник стверджували, що мотоцикли здійснювали рух смугою для розвороту, яку ОСОБА_7 пертинав для здійснення маневру, з урахуванням габаритів його транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведені обставини під час досудового розслідування не перевірялись та не були предметом дослідження й під час судового розгляду.

Окрім обвинуваченого, факт наявності додаткової смуги для розвороту на ділянці дороги, де сталась ДТП, засвідчили під час судового також й свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 .

В оскаржуваному вироку суд обмежився лише спростуванням доводів сторони захисту про неповноту схеми місця ДТП, констатувавши, що відсутність посилань у схемі місця ДТП на знаки 5.20.3, 5.26 не може свідчити про неповноту фіксації огляду місця події.

Разом із цим, обставини відповідності вказаних у протоколі даних фактичній дорожній обстановці, з урахуванням пояснень свідків, та відповідності дій ОСОБА_7 , а так само й решти учасників руху вимогам ПДР України, за умови наявності окремої смуги для розвороту, суд під час судового розгляду не з`ясував.

З встановлених судом обставин вбачається, що ОСОБА_7 допустив зіткнення з мотоциклами, які рухались по тій смузі руху, на яку він перестроювався, проте обставина правомірності здійснення руху мотоциклами цією смугою та відповідність дій ОСОБА_7 вимогам ПДР України при здійсненні маневру, залишились неперевіреними.

Не було перевірено й доводів ОСОБА_7 про те, що він здійснював маневр розвороту саме з лівої смуги, призначеної для руху автотранспорту, перетинаючи при цьому смугу для розвороту, а не з правої, як йому це інкриміновано, та не надано оцінку наявності об`єктивної можливості виконання ним цього маневру з урахуванням габаритів транспортного засобу.

Окрім цього, на підставі досліджених доказів, суд не з`ясував й місця зіткнення транспортних засобів, що в даному випадку є суттєвим для правильності встановлення обставин провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України, до підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції належить істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно зі ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять зазначені порушення, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Отже, перевіривши матеріали кримінального провадження та надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, а ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції слід встановити обставини, які відповідатимуть обвинуваченню, ретельно перевірити та надати належну оцінку доводам сторони захисту, зокрема з`ясувати наявність або відсутність додаткової смуги для розвороту, місцезнаходження кожного з учасників ДТП в момент здійснення обвинуваченим маневру та відповідність їх дій за вказаних умов ПДР України.

Разом із цим, у разі підтвердження об`єму пред`явленого обвинувачення належними та допустимими доказами, призначене обвинуваченому покарання слід вважати м`яким.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та начальника Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3