Справа № 489/1982/21
Провадження № 1-кп/489/264/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

07 квітня 2025 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000061 від 23.02.2021 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 (дистанційно), потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 ,

встановив:

23.02.2021 близько 16:20 год. у світлий час доби в м. Миколаєві, в районі буд. 64-А по проспекту Миру, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався заднім ходом по вологій, чистій проїзній частині заїзду до прибудинкової території вище вказаного будинку. В той час на вказаній ділянці проїзної частини прибудинкової території перебувала пішохід ОСОБА_10 .

Рухаючись в обраному напрямку, водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги пунктів 2.3.«б», 10.9, 12.3 ПДР України, а саме: рухаючись заднім ходом по ділянці проїзної частини заїзду до прибудинкової території буд. 64-А, розташованого по проспекту Миру в м. Миколаєві, маючи перешкоду за напрямком свого руху у вигляді пішохода, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що його дії не створюють небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, а навпаки, продовжив рух в обраному ним напрямку, при цьому не звернувшись для забезпечення безпеки руху за допомогою до інших осіб, внаслідок чого допустив контактування задньою частиною кузова керованого ним автомобіля з пішоходом ОСОБА_10 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, з якими каретою швидкої допомоги була доставлена до КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», в приміщенні якого померла того ж дня о 17:32 годині.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3«б», 10.9, 12.3 ПДР України.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 своїми діями порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, однак підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що дійсно 23.02.2021 близько 16.00 години у світлий час доби він, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», рухався заднім ходом по проїзній частині заїзду до прибудинкової території будинку по АДРЕСА_3 , зі швидкістю близько 2 км/годину, та проїхавши від першого під`їзду до четвертого, відчув поштовх в задню частину автомобіля, після чого нажав на гальма та зупинився. Коли він вийшов з авто та підійшов до його задньої частини, то побачив позаду нього на відстані 1 м жінку, яка лежала на спині та сказала, що він штовхнув її транспортним засобом. Вказана жінка скаржилася на біль у грудях через контактування із транспортним засобом та не могла піднятися, у зв`язку з чим він викликав на місце карету швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала постраждалу жінку до лікарні, де вона того ж дня померла. Вказав про те, що у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди наявна також і вина пішохода, яка не пересвідчившись у безпеці, вийшла на проїзну частину, де він здійснив зіткнення з нею. Зазначив про те, що рухаючись заднім ходом, був обережним та дивився у дзеркала заднього виду, однак потерпілу не побачив. Підтвердив, що сплатив потерпілому у кримінальному провадженні, сину загиблої грошові кошти на поховання останньої.

Показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв інкримінованого кримінального правопорушення спростовуються, а його винуватість у скоєному підтверджується іншими дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

Потерпілий ОСОБА_8 надав суду показання про те, що потерпіла ОСОБА_10 була його матір`ю. На момент вказаної події їй було 83 роки, проблем зі здоров`ям не мала, слух був добрий. Вона проживала окремо та здійснювала догляд за своїм хворим сином, який проживав по АДРЕСА_3 , знаходячись біля нього щодня з 09:00 год. до 16:00 год. Про дорожньо-транспортну пригоду він дізнався 23.02.2021 близько 16:30-16:45 год. по телефону від дружини та безпосередньо обставин вказаної події він не бачив. Внаслідок ДТП ОСОБА_10 померла того ж дня в лікарні та ним здійснювалися витрати на поховання останньої. Обвинувачений відшкодував йому понесені витрати на поховання в сумі 18000 грн. Після вказаних подій обвинувачений з ним не зустрічався та вибачення не просив. Вважав доцільним призначати покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_11 надав суду показання про те, що у 2021 році, точної дати та часу не пам`ятає, він перебував у дворі будинку по АДРЕСА_3 , де забирав свою племінницю, та побачив рух автомобіля темного кольору заднім ходом. Через деяку мить він почув жіночий крик та коли обернувся, то побачив, що автомобіль, який рухався заднім ходом стояв, а позаду нього на проїзній частині лежала жінка похилого віку. Далі він підійшов до того місця, де був водій автомобіля та ще якась жінка, і з`ясував, що вказаний автомобіль здійснив контактування з потерпілою, яка лежала на асфальті та скаржилася на самопочуття. В подальшому приїхали медики, які госпіталізували останню.

Свідок ОСОБА_12 надала показання про те, що 23.02.2021 близько 14.00-15.00 годин вона разом з чоловіком ОСОБА_3 перебували в будинку по АДРЕСА_3 . Вийшовши з під`їзду, чоловік посадив дитину в авто крісло, після чого обійшов автомобіль «Фольксваген» та сів за кермо. Вона сіла на переднє пасажирське сидіння. Далі вони почали рухатися назад, при цьому швидкість була дуже повільною, та через деякий час автомобіль зупинився і ОСОБА_13 вийшов з нього. Коли він повернувся, то сказав, що штовхнув пішохода-жінку. Далі вона також вийшла з авто і побачила, що позаду нього на проїзній частині лежала жінка похилого віку, яка намагалася піднятися, але коли ОСОБА_13 став допомагати їй підвестися, вона зойкнула від болю, й тому вони залишили її на проїзній частині. В подальшому ОСОБА_14 зателефонував до швидкої допомоги та поліції, повідомивши про вказану подію. До вказаного місця підійшов сторонній чоловік низького зросту. Після контактування з пішоходом на автомобілі були сліди потертості пилу. Коли вони сідали в автомобіль, то жодних сторонніх осіб позаду нього вона не бачила. Під час руху ОСОБА_13 дивився у дзеркала заднього виду і не відволікався від керування авто. Вважає, що пішохід раптово вийшла позаду авто, що і стало причиною контакту з транспортним засобом. Яку відстань проїхав автомобіль заднім ходом до контактування з пішоходом, не пам`ятає.

Відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.02.2021, схеми та фототаблиці до нього, місцем події є проїзна частина заїзду до багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , де виявлений автомобіль марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому були виявлені в задній частині сліди тертя та речовини бурого кольору, схожої на кров, характерні для дорожньо-транспортної пригоди. В ході огляду вказаний транспортний засіб та змиви речовини були вилучені.

Згідно з протоколом огляду місця події від 23.02.2021, в приміщенні моргу ЛШМД м. Миколаєвабуло оглянуто труп ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями у виді саден з підсохлою темно-бурою поверхнею на обличчі та тильній поверхні правої кисті.

Відповідно до заяви ОСОБА_12 , остання отримала від працівників поліції на зберігання автомобіль «Volkswagen Crafter», р.н. НОМЕР_1 .

Згідно з висновком експерта № 21-145 від 09.03.2021, ходова частина автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , на момент огляду (та ДТП відповідно) знаходилася в працездатному стані і дозволяла водію здійснювати рух в обраному напрямку, не мала несправностей, які могли б несподівано для водія привести до відведення автомобіля у бік від обраного ним напрямку руху. Робоча гальмівна система автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилася в працездатному стані, дозволяла водію знижувати швидкість автомобіля з відомою йому ефективністю до зупинки, не мала несправностей, як б призводили до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху або до раптової для водія відмови системи. Система рульового керування автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , на момент огляду знаходилася в працездатному стані, не мала несправностей, які несподівано для водія могли призвести до відведення автомобіля убік від обраного водієм напрямку руху або відмови системи, тобто водій міг керувати автомобілем з відомою йому ефективністю.

Відповідно до висновку експерта № 21-144 від 11.03.2021, місце наїзду на пішохода розташовувалося на проїзній частині заїзду до багатоквартирних будинків, при розташуванні автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , на траєкторії, обумовленій слідами кочення, розташуванні пішохода в районі задньої правої частини автомобіля на відстані близько 58 … 79 см від правої бічної частини автомобіля. Точніше встановити розташування місця наїзду в рамках даного висновку не виявилося можливим через відсутність слідової інформації, яка б характеризувала розташування пішохода в момент наїзду. Утворення слідів і пошкоджень в задній правій частині автомобіля «Volkswagen Crafter», н.з. НОМЕР_1 , можливо віднести до процесу контактування з пішоходом, з можливим подальшим падінням пішохода на опорну поверхню та переміщенням задньої правої частини автомобіля над пішоходом.

З висновку експерта № 694 від 25.02.2021 вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді синців, саден обличчя, тулуба та кінцівок, множинних переломів кісток скелету (ребер по декільком анатомічним лініям, грудини, правої ключиці, кісток тазу, остистих відростків хребта, правої плечової кістки) з послідуючою розвинутою внутрішньо-плевральною та внутрішньо-черевною кровотечею, вогнищевого крововиливу в основи серпоподібної зв`язки по передній з переходом на нижню поверхню печінки, діафрагми, внутрішніх органів (легень, селезінки, правого наднирника, нирок). При судово-медичному дослідженні трупа виявлені тілесні ушкодження у вигляді: садна в скроневій на межі з лобною областю справа; вогнищевого крововиливу в лобно-скроневій області справа; вогнищевого крововиливу в товщі переднього краю правого скроневого м`язу; 6 синців в області правого надпліччя, на правій боковій поверхні грудної клітки у середній та нижній третині між середньою та задньою пахвовими лініями з переходом на праву бокову поверхню живота та далі на зовнішню поверхню правого тазостегнового суглобу, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на тильній поверхні правої кисті, на передній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; садна на передній поверхні правого колінного суглобу; поширених крововиливів (рясного просочення кров`ю) в м`яких тканинах грудної клітки майже на всьому протязі з розвинутою внутрішньо-плевральною кровотечею (в лівій плевральній порожнині виявлені сліди темно-червоного кольору рідкої крові, в правій плевральній порожнині виявлено близько 300 мл темно-червоного кольору рідкої крові); поширеного крововиливу (рясного просочення кров`ю) в м`яких тканинах тазу на всьому протязі більш в задніх відділах з розташуванням та утворенням між м`язовими волокнами дрібних гематом з розвинутою внутрішньочеревною кровотечею (в черевній порожнині виявлені сліди темно-червоного кольору рідкої крові); вогнищевого крововиливу в основи серпоподібної зв`язки по передній з переходом на нижню поверхню печінки; поширеного крововиливу на всьому протязі у верхній, середній та нижній третині спини з переходом у праву сідничну область, ліву сідничну область та далі з переходом в область лівого стегна у верхній та середній третині з розшаруванням місцями м`яких тканин спини та утворенням в середній третині спини справа травматичної кишені; поперечного перелому грудини на рівні 2 міжребер`я; множинних переломів ребер по декільком анатомічним лініям; косого перелому правої ключиці на межі зовнішньої та середньої третини (діафізу); розривів клубово-крижових зчленувань справа та зліва, розриву лонного зчленування, переломів верхньої та нижньої гілок правої лонної кістки, верхньої та нижньої гілок лівої лонної кістки (кісток тазу); переломів остистих відростків VI-VII грудних хребців; поперечного перелому ліктьового відростку на рівні вінцевого відростку правої ліктьової кістки; забоїв діафрагми, внутрішніх органів (легень, селезінки, правого наднирника, нирок). Всі вищеописані тілесні ушкодження є прижиттєвими, на що вказує наявність крововиливів в місцях пошкоджень. Характер, морфологічні особливості та локалізація тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , а саме: переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми, наявність ознак забоїв внутрішніх органів, які стались в результаті струсу тіла, можуть свідчити про те, що дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, не виключено при ДТП, при чому первинний удар, найімовірніше, прийшовся в праву половину голови, тулуба та праву кінцівку, коли потерпіла перебувала у вертикальному положенні, знаходячись можливо як у русі (йшла), так і стоячи, правою половиною тулуба звернена до рухомого транспортного засобу (автомобіля вагонного типу), вірогідно під кутом, в результаті чого утворилися садна в скроневій на межі з лобною областю справа, вогнищевий крововилив в лобно-скроневій області справа, вогнищевий крововилив в товщі переднього краю правого скроневого м`язу, синці на правій боковій поверхні грудної клітки у середній та нижній третині між середньою та задньою пахвовими лініями з переходом на праву бокову поверхню живота та далі на зовнішню поверхню правого тазостегнового суглобу, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, на тильній поверхні правої кисті, крововиливів в м`яких тканинах грудної клітки, тазостегнового суглобу, поперечний перелом ліктьового відростку на рівні вінцевого відростку правої ліктьової кістки, косий перелом правої ключиці на межі зовнішньої та середньої третини (діафізу). Потім відбулося відкидання з подальшим падінням, ударом об тверде покриття землі (асфальт), струсом тіла потерпілої, та переїздом автомобілю через тіло (грудна клітка, таз), коли утворились інші тілесні ушкодження в області тулуба та кінцівок, ушкодження внутрішніх органів, перелічені в п. 2. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Отримання таких ушкоджень зазвичай закінчуються смертю, а отже, остання безпосередньо після ДТП знаходилась в небезпечному для життя стані і не мала можливості вжити заходів до самозбереження. Судово-медичні дані, які б дозволили встановити швидкість, з якою рухався транспортний засіб в момент наїзду на ОСОБА_10 , відсутні. При судово-медичній експертизі у потерпілої виявлені ознаки патологічних станів у вигляді склерозу судин головного мозку, серця, нирки, сітчастого пневмосклерозу. В даному випадку причинний зв`язок між наявними хронічними захворюваннями та причиною смерті відсутній. Ступінь вираженості трупних явищ свідчить про те, що з моменту настання смерті і до моменту дослідження трупа пройшло не менше ніж 1,5 доби (в умовах зберігання при низькій температурі). При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 етиловий спирт не виявлений. При судово-імунологічному дослідженні встановлено, що кров від трупа ОСОБА_10 відноситься до груп А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 05.03.2021 зі схемою до нього, ОСОБА_3 в присутності понятих на місці показав та розказав обставини, за яких він керував 23.02.2021 автомобілем «Volkswagen Crafter», н.з. НОМЕР_1 , на прибудинковій території будинку по просп. Миру, 64-А, в м. Миколаєві та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Згідно з протоколом додаткового огляду місця події від 05.03.2021 та схемою до нього, слідчим було проведено додатковий огляд місця події, під час якого з`ясовано, що відстань між першим та четвертим під`їздом складає 49,1 м, а ширина проїзної частини 4,9 м.

Із висновку автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП № 21-169 від 17.03.2021 слідує, що водію автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , при русі заднім ходом у своїх діях необхідно було керуватися вимогами п. 10.9 ПДР: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб». З моменту настання можливості об`єктивного виявлення пішохода водію автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , у своїх діях необхідно було керуватися вимогами п. 12.3 ПДР: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Дії водія автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , солідарно не відповідали вимогам пунктів 10.9, 12.3 ПДР та належним в своєчасним виконанням вимог п. 10.9, 12.3 ПДР він мав би технічну можливість запобігти ДТП. Дії водія автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , які в даному випадку не відповідали вимогам пунктів 10.9, 12.3 ПДР, з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

При цьому, суд не погоджується з доводами сторони захисту про те, що причиною наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_3 на пішохода став саме неочікуваний вихід останнього із-за дерева перед задньої частиною автомобіля, оскільки вказані твердження не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Так, як зазначено вище, із висновку автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП № 21-169 від 17.03.2021 встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Volkswagen Crafter», д.н. НОМЕР_1 , не відповідали вимогам пунктів 10.9, 12.3 ПДР та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП, тобто безпосередньою причиною наїзду автомобіля на пішохода стало порушення вимог ПДР саме водієм, а не пішоходом.

Натомість вказаний висновок експерта узгоджується з іншими доказами у своїй сукупності.

Зокрема, виходячи із сукупності досліджених доказів (протоколів огляду місця події зі схемами до них, слідчого експерименту, показань обвинуваченого) ОСОБА_3 , здійснюючи рух заднім ходом, проїхав досить значну відстань, яка складала 39-49 м, що потребувало особливої уваги та обережності з його боку під час здійснення вказаного маневру руху заднім ходом, не створюючи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, враховуючи таку тривалу відстань руху заднім ходом.

Проте, обвинувачений, діючи необережно та проявляючи кримінальну протиправну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинен був і міг їх передбачити, не звернувся за допомогою до інших осіб, про що під час свого допиту зазначали обвинувачений ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_12 , а продовжував рух заднім ходом до того моменту, поки не здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Крім того, із наявних фотозображень до протоколу огляду місця події вбачається, що на вказаній ділянці території дійсно ростуть поодинокі дерева, однак вони розміщені не в безпосередній близькості до краю проїзної частини, а на певній відстані від неї, та їхня кількість та густота розташування вказує на те, що зазначена рослинність не обмежує оглядовість проїзної частини на вказаному місці до того рівня, який би повністю позбавлялв водія можливості стежити за дорожньою обстановкою та безпечно керувати транспортним засобом, що цілком очевидно дозволяло обвинуваченому ОСОБА_3 керувати транспортним засобом, дотримуючись вимог ПДР України, зокрема щодо безпечного руху транспортного засобу для інших учасників дорожнього руху та вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виявленні ним на шляху свого руху пішохода ОСОБА_10 , яка, перебуваючи на проїзній частині, створювала перешкоду та небезпеку для руху автомобіля, з метою уникнення наїзду на пішохода, що відповідало б вимогам п. 12.3 ПДР.

Також суд враховує, що керуючи транспортним засобом, ОСОБА_3 здійснював діяльність, пов`язану з використанням джерела підвищеної небезпеки, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб, що, у свою чергу, вимагало в обвинуваченого обов`язку бути особливо уважним та обережним в даній дорожній обстановці, пов`язаній із досить тривалим рухом автомобілем заднім ходом, та необхідність якого звернутися за допомогою до інших осіб для безпечного виконання вказаного маневру.

Вказане, у свою чергу, доводить поза розумним сумнівом, що в даній дорожній обстановці дії обвинуваченого ОСОБА_3 однозначно порушували вимоги пунктів 10.9 та 12.3 ПДР та спростовують заперечення сторони захисту в цій частині.

Крім того, суд критично оцінює доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_3 через те, що смерть ОСОБА_10 настала не від дорожньо-транспортної пригоди, а з інших причин.

Так, як слідує із висновку експерта № 694 від 25.02.2021, смерть ОСОБА_10 настала саме в результаті тупої поєднаної травми тіла у вигляді синців, саден обличчя, тулуба та кінцівок, множинних переломів кісток скелету (ребер по декільком анатомічним лініям, грудини, правої ключиці, кісток тазу, остистих відростків хребта, правої плечової кістки) з послідуючою розвинутою внутрішньо-плевральною та внутрішньо-черевною кровотечею, вогнищевого крововиливу в основи серпоподібної зв`язки по передній з переходом на нижню поверхню печінки, діафрагми, внутрішніх органів (легень, селезінки, правого наднирника, нирок), та що дані ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, не виключено при ДТП, під час якого відбувся переїзд автомобіля через тіло (грудна клітка, таз) пішохода. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження у своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Отримання таких ушкоджень зазвичай закінчуються смертю, а отже, остання безпосередньо після ДТП знаходилась в небезпечному для життя стані і не мала можливості вжити заходів до самозбереження.

При цьому, вказаний висновок складався експертом, який має спеціальні знання та достатній досвід експертної роботи, надаючи який, він також був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначені висновки експерта щодо причин смерті ОСОБА_10 .

До того ж, висновки експерта повністю узгоджуються із показаннями обвинуваченого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою, зокрема щодо того, що саме автомобіль під керуванням ОСОБА_3 здійснив зіткнення з пішоходом ОСОБА_10 , яка від контакту з автомобілем опинилася на проїзній частині, скаржилася на біль, а також не могла підвестися, у зв`язку з чим була госпіталізована до закладу охорони здоров`я, де і померла від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень.

Також, обвинувачений та свідок ОСОБА_12 під час свого допиту однозначно стверджували, що під час руху керованого ОСОБА_3 автомобіля позаду нього на проїзній частині не знаходилося жодних осіб, зокрема пішохода ОСОБА_10 , яка б могла отримати тілесні ушкодження, від яких померла, не від наїзду автомобілем під керуванням ОСОБА_3 , а за інших обставин, про що стверджує сторона захисту.

Таким чином, вказані припущення сторони захисту суд визнає необґрунтованими та такими, що суперечать встановленим судом обставинами справи.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями вчинив порушення правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Натомість, невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд розцінює як обраний спосіб захисту та намагання уникнути відповідальності за вчинене діяння.

При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки останній добровільно під час досудового розслідування сплатив потерпілому ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 18000 грн, про що потерпілий повідомив під час свого допиту в суді.

Суд не визнає в якості пом`якшуючої обставини зазначення стороною захисту на щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому діянні. Також вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що ОСОБА_3 свою вину не визнав, жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив, не зазначив, що шкодує з приводу вчиненого, а неодноразово наголошував на тому, що дії потерпілої стали причиною ДТП.

Також суд враховує, що ОСОБА_3 наголошував на тому, що, рухаючись заднім ходом, вжив всіх можливих та вичерпних заходів для безпечності свого руху в даній дорожній обстановці, а також він заперечував факт подальшого переїзду транспортного засобу через тіло потерпілої після первинного контактування автомобілем з нею, через що і були, власне, заподіяні тілесні ушкодження, від яких безпосередньо настала смерть загиблої ОСОБА_10 .

При цьому, факт переїзду керованим обвинуваченим автомобілем через тіло загиблої підтверджується вищевказаними дослідженими судом висновками судово-медичної та трасологічної експертиз, складених експертами, які були попереджені про кримінальну відповідальність за складання завідомо неправдивого висновку, на підставі досліджених ними слідів та тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . При цьому, сторона захисту жодним чином не оспорювала та не висловлювала будь-яких заперечень щодо достовірності зроблених експертами висновків щодо механізму та обставин ДТП, а також причин смерті ОСОБА_10 .

Вказані обставини, у свою чергу, свідчать про те, що ОСОБА_3 не має щирого каяття щодо скоєного ним діяння.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, характеризується позитивно, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, його ставлення до вчиненого, наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також ураховуючи позицію державного обвинувача та потерпілого, які просили призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що підлягає реальному виконанню, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами. Вказані вид та міра покарання, на переконання суду, є необхідними й достатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, висновки суду про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді реального позбавлення волі ґрунтуються, серед іншого, також з урахуванням думки потерпілого, який просив призначити ОСОБА_3 покарання саме у виді позбавлення волі.

Зазначена позиція суду щодо врахування думки потерпілого при призначенні обвинуваченому покарання узгоджується з висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 641/5714/19, згідно з якими «апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі саме у розмірі 3 роки 6 місяців, своє рішення належним чином не вмотивував та при цьому не врахував всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, у тому числі думку потерпілого».

Крім того, суд враховує, що обвинувачений без дозволу суду залишив територію України та протягом тривалого періоду часу ухилявся від суду, уникаючи участі у судовому розгляді, та лише після оголошення його у державний розшук, після спливу досить тривалого часу після цього, подав до суду клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з допомогою власних засобів відеозв`язку, що вказує на неповажність неявки його до суду раніше, зокрема шляхом участі в розгляді справи дистанційно. Також обвинувачений під час свого допиту вказав, що найближчим часом не планує повертатися до України.

Вищевказані обставини, що характеризують особу обвинуваченого, ставлення до скоєного та його спосіб і умови життя в даний час, вказують у своїй сукупності на те, що призначення останньому покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі, зокрема у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, для призначення якого суд не вбачає наявності достатніх підстав, не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Натомість призначення покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, на переконання суду, буде справедливим, відповідатиме тяжкості скоєного правопорушення (тяжкого злочину, внаслідок якого настала смерть особи), сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Вказані висновки суду щодо відсутності підстав для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду від 13.11.2024 у справі № 444/856/23, згідно з якими «при вирішенні зазначеного питання суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що положення ст. 75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які необхідно послатися у рішенні. Апеляційний суд, змінюючи вирок суду першої інстанції і звільняючи особу від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України, не надав належної оцінки суспільній небезпечності вчинених діянь. Також Верховний Суд вбачає невмотивованим визнання апеляційним судом наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, у обвинуваченого як щире каяття. Можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Хоча апеляційний суд у своїй ухвалі і вказав, що особа повністю визнала свою вину під час розгляду справи, однак зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що засуджений визнав вину лише частково. Верховний Суд вважає висновок апеляційного суду щодо наявності підстав для застосування до особи положень ст. 75 КК України необґрунтованим, зробленим без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності рішення апеляційного суду вимогам статей 370, 419 КПК України».

При визначенні обвинуваченому строку додаткового покарання, суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, думку прокурора, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 09.03.2021 у справі № 490/1402/21, підлягають скасуванню.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_3 рахувати з часу його фактичного затримання для відбуття призначеного покарання.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: автомобіль марки «Volkswagen Crafter», р.н. НОМЕР_1 , - залишити у власника ОСОБА_12 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз в сумі 4805 (чотири тисячі вісімсот п`ять) грн 08 коп.

Після набрання вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля марки «Volkswagen», р.н. НОМЕР_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 09.03.2021 у справі № 490/1402/21 - скасувати.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1