КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/1838/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035, по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, за апеляційною скаргою заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 27.05.2024 року між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.255 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є у його власності;

- за ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік і 11 місяців з конфіскацією усього майна, яке є у його власності.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є у його власності.

В поданій апеляційній скарзі з доповненнями заступник Генерального прокурора ОСОБА_13 просить вирок суду в частині затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 скасувати, через неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при затвердженні угоди про визнання винуватості та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок м`якості.

Як зазначає апелянт, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000035, в ході якого встановлені обставини, які свідчили про створення на території Дніпропетровської області, зокрема в місті Кривий Ріг, злочинної організації, метою діяльності якої стало протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення систематичного, протягом невизначеного терміну часу, незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та особливо небезпечних психотропних речовин.

Саме з метою незаконного збагачення шляхом збуту заборонених в обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів до складу злочинної організації увійшли ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , стосовно яких 11.06.2024 року Святошинським районним судом міста Києва ухвалено обвинувальний вирок на підставі угод про визнання винуватості.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час формування другої ланки злочинної організації організаторами, на виконання свого злочинного плану, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, у невстановлений розслідуванням час, але не пізніше 11.01.2022, перебуваючи на території Дніпропетровської області, запропоновано ОСОБА_7 прийняти участь у запланованих ними злочинах, пов`язаних з незаконним виготовленням, придбанням, зберіганням, перевезенням з метою збуту та незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, повідомивши останньому свої наміри щодо механізму їх вчинення.

Отримавши від ОСОБА_7 добровільну згоду на спільну протиправну діяльність у складі злочинної організації, з метою підготовки до вчинення вказаних злочинів та дотримання співучасниками заходів конспірації для протидії викриттю, на етапі створення довели ОСОБА_7 загальний план вчинення злочинів, усвідомлюючи що останній являється колишнім працівником правоохоронних органів та має широке коло знайомих серед діючих працівників.

При цьому, організаторами ОСОБА_7 був визначений пособником вказаної злочинної діяльності, а саме - як особою, відповідальною за корупційну взаємодію із правоохоронними органами.

На переконання апелянта, з урахуванням особи ОСОБА_7 та його ролі у діяльності злочинної організації, судом першої інстанції необґрунтовано призначено ОСОБА_7 найменш суворе покарання у порівнянні з іншими учасниками злочинної організації.

У поданих доповненнях апелянт зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку не враховано вимоги п.3 ч.4 ст.469 КПК України, відповідно до яких угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

За доводами апелянта, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинуваченим ОСОБА_7 була повідомлена інформація, яка б викривала інших учасників злочинної організації.

З наведених підстав просить вирок суду в частині затвердження угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_7 про визнання винуватості скасувати, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, направити до суду першої інстанції для проведення судового розгляду в загальному порядку.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Захисниками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вони просять вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги заступника Генерального прокурора та просив їх задовольнити, обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та вважали рішення суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, правова кваліфікація дій та призначене покарання, а також законність затвердження угод про визнання винуватості, укладених між прокурором та іншими обвинуваченими, крім ОСОБА_7 , учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією в цій частині не перевіряються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Згідно з положеннями статті 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно вироку суду, між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника ОСОБА_11 , 27.05.2024 укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді наведено формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій ОСОБА_7 , із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, що є тотожними до тих, які наведені в обвинувальному акті.

За змістом угоди ОСОБА_7 повністю та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, згідно скерованого до суду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000035 від 11.01.2022 року. Крім цього, обвинувачений щиро розкаюється у скоєному, критично оцінює свою злочинну поведінку, в тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, в подальшому зобов`язується надавати визнавальні та викривальні показання суду в з`ясуванні обставин його причетності до вчинення злочинів, інших осіб, що має істотне значення для повного їх викриття, а також зобов`язується надати показання в ході судового розгляду у кримінальних провадженнях щодо діяльності злочинної організації, в якій він приймав безпосередню участь.

При укладенні угоди прокурор врахував:

1)ступінь та характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_7 у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб, зокрема те, що обвинувачений щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та розповів всі обставини вчинених ним та іншими особами злочинів, раніше невідомих стороні обвинувачення, в ході його допиту в кримінальному провадженні №0001754 від 19.09.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.163, ч.1 ст.182, ч.3 ст.209, ч.2 ст.255, ч.3 ст.307, ч.4 ст.369 КК України, яке виділено з кримінального провадження №0000035.

Активне сприяння обвинуваченого розкриттю кримінальних правопорушень виразилось у повідомленні ним про всі відомі йому обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також наданні викривальних показань про осіб, обставини та події, які мають значення для кримінального провадження та підлягають встановленню (доказуванню). Таким чином, обвинувачений активно посприяв встановленню обставин у кримінальному провадженні, у тому числі щодо себе та інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення, а саме те, що вчинені обвинуваченим ОСОБА_7 кримінальні правопорушення є особливо тяжкими; останній не є організатором вчинення злочинів, не є організатором злочинної організації чи організованої групи;

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого судового розгляду, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, вчинених у складі злочинної організації, де окрім обвинуваченого ОСОБА_7 , приймали участь ще 38 осіб, протиправна діяльність яких задокументована в ході досудового розслідування, а тому отримання покарання особою має на меті реалізацію завдань КПК України щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень - отримання покарання обвинуваченим ОСОБА_7 за вчинені злочини буде стримуючим фактором для вчинення можливих нових злочинів останнім, а так само запобігати його протиправній поведінці, що становить суспільний інтерес та забезпечить виконання правоохоронними органами своїх функцій із вжиття превентивних мір для оточуючих, що може послужити запобіганню вчинення злочинів іншими особами, з огляду на притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого, що в свою чергу позитивно вплине на криміногенну обстановку в країні, у тому числі під час дії воєнного стану.

5) обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , якими, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Також сторонами при укладенні угоди враховано вік, стан здоров`я, сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_7 , а також те, що останній позитивно характеризується, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, не є організатором злочинної організації, має певні хронічні захворювання, не приймав безпосередню участь у виготовленні, придбанні, зберіганні та збуті психотропної речовини, а лише забезпечував діяльність учасників злочинної організації, має на утриманні двох неповнолітніх дітей;

6) відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , які передбачені ст. 67 КК України.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язується перерахувати вилучені у нього в ході досудового розслідування грошові кошти, які визнано речовим доказом:

- в сумі 586 700 грн., 9 323 доларів США та 300 Євро на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних сил України (призначення платежу:благодійна пожертва на користь ЗСУ).

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 27.05.2024 року між прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.5 ст.27 ч. 4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України та призначено покарання:

- за ч.2 ст.255 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є у його власності;

- за ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік і 11 місяців з конфіскацією усього майна, яке є у його власності.

На підставі ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі строком на 2 роки з конфіскацією усього майна, яке є у його власності.

Ухвалюючи вирок на підставі угоди, суд дійшов висновку, що укладання прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_7 не суперечить вимогам ч.2 ст.469 КПК України та п.п.1, 3 ч.4 ст.469 КПК України щодо тяжкості кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, вмотивованим, та відповідає вимогам ст.475 КПК України.

Надаючи оцінку апеляційним доводам заступника Генерального прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок м`якості, судом враховується те, що згідно статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 призначено покарання, яке узгоджено сторонами угоди, а тому не може бути оскаржене прокурором в апеляційному порядку.

Не підлягають задоволенню і вимоги прокурора про скасування оскаржуваного вироку з підстав порушення судом першої інстанції вимог п.3 ч.4 ст.469 КПК України при затвердженні угоди, оскільки матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що обвинуваченим ОСОБА_7 була повідомлена інформація, яка б викривала інших учасників злочинної організації.

За приписами п.3 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Колегія суддів вважає, що оцінка повідомленої ОСОБА_7 інформації щодо викриття інших учасників злочинної організації чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, та перевірка їх доказами, покладається саме на прокурора при укладенні угоди про визнання винуватості та не належить до повноважень суду при прийнятті рішення щодо затвердження угоди про визнання винуватості.

Такий висновок узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 квітня 2020 року у справі №761/13021/19, згідно якої за змістом ст.474 КПК перевірка доказів щодо викриття підозрюваним дій інших учасників групи чи інших вчинених групою злочинів не належить до повноважень суду при прийнятті рішення щодо затвердження угоди про визнання винуватості. Натомість відповідно до приписів ст.470 КПК обов`язок враховувати ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб при укладенні угоди про визнання винуватості покладено саме на прокурора.

Цим самим спростовуються апеляційні доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при затвердженні угоди про визнання винуватості та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, внаслідок м`якості.

Колегією суддів за результатами апеляційного розгляду не встановлено порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли слугувати підставами для скасування вироку, а тому оскаржуваний вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_7 , залишає без змін, а апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора, - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 11 червня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 ,-залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора ОСОБА_13 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4