Справа № 496/5259/24
Провадження № 1-кп/496/564/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходяться матеріали кримінального провадження №0000336 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України. В судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 16.05.2024 року обвинуваченому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою; ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 9.07.2024 року, 09.08.2024 року, 30.09.2024 року та 4.11.2024 року обвинуваченому був продовжений зазначений запобіжний захід. Строк тримання під вартою обвинуваченого, встановлений ухвалою суду, закінчується 2.01.2025 року, однак судове провадження не закінчено, ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, тому строк дії запобіжного заходу необхідно продовжити.

Обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні заперечували проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на відсутність підтверджень існування вказаних прокурором ризиків, та просили обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити розмір застави.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали, додані до клопотання, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 315 Кримінально-процесуального кодексу України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 219 Рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви").

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Суд враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, не одружений, не працює, не навчається, тому суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України - переховування від суду.

Суд враховує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину групою осіб, також з обвинувального акту вбачається, що свідками події є певна кількість осіб, а отже у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, це може спонукати підозрюваного домовитись із свідками та іншим підозрюваним, щодо пояснень, які стосуються події вказаного злочину, тобто існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, зокрема домашній арешт, про застосування якого просив обвинувачений та його захисник, посилаючись на хворобливий стан матері обвинуваченого, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину та вагомість доведених суду ризиків.

Таким чином, застосування більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою є неможливим.

З урахуванням викладеного, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у скоєні злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, не визначаючи розмір застави.

Керуючись ст. 314, 315 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеській слідчий ізолятор» відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, а саме: з 20.12.2024 року по 17.02.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня проголошення, до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1