ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-сс/818/316/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

- секретаря ОСОБА_5 ,

- скаржника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2025,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , слідчий суддя керувався положеннями ч. 4 ст. 304 КПК України.

Не погодившись з постановленим процесуальним рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали за скаргою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 11.02.2025 ОСОБА_6 звернувся до Київського районного суду м. Харковаіз заявою, в якій просив відкрити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами по перегляду ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2024 у справі № 643/13480/23; витребувати з архіву Київського районного суду м. Харкова матеріали справи № 643/11507/24; задовольнити скаргу ОСОБА_6 та скасувати постанову прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_7 від 10.11.2023 №ь 53-1458-21 за номером вихідної кореспонденції № 53-100-5910ВИХ-23 про часткову відмову у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя зазначив, що ухвала слідчого судді не віднесена до категорії рішень, які можуть бути предметом перегляду за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому Главою 34 КПК України, а відтак на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України слідчий суддя вважав за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 304 КПК України, згідно з яким слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Судова колегія не погоджується з даним висновком.

Як зазначено в п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України №5-р(ІІ)/2024 від 10.04.2024 в справі №3-37/2022(75/22) Конституційний Суд України у Рішенні від 06.04.2022 в справі №2-р(ІІ)/2022 наголосив на тому, що «приписи статті 8, частини першої статті 55 Конституції України зобов`язують державу гарантувати на законодавчому рівні кожному можливість реалізації його права на судовий захист. Законодавець має встановити такий обсяг права осіб на судовий захист, який забезпечував би його дієву реалізацію, а відмова судів у реалізації такої можливості може призвести до порушення гарантованого Конституцією України права на судовий захист» (перше, друге речення абзацу шостого пункту 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України послідовно обстоює юридичну позицію, що «забезпечення права на судовий захист є однією з гарантій реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту, зокрема в спосіб відновлення в разі їх порушення. Тому є потреба в законодавчому внормуванні, яке повною мірою забезпечувало б дієву та ефективну реалізацію права на судовий захист» [абзац перший пункту 4 мотивувальної частини Рішеннявід 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024].

У Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 Конституційний Суд України зазначив, що «додержання принципу остаточності судового рішення

(res judicata) є надважливим для забезпечення поваги до суду, його рішень та дієвості всієї системи правосуддя в державі, керованій правовладдям.

?…?

Додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) полягає, зокрема, у тому, що жоден із учасників справи або інших юридично заінтересованих у розгляді справи осіб не має права вимагати касаційного перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення лише для повторного слухання справи та ухвалення нового судового рішення» (абзаци перший, третій підпункту 7.7 пункту 7 мотивувальної частини).

В п. 4.5 Рішення Конституційного Суду України №5-р(ІІ)/2024 від 10.04.2024 в справі №3-37/2022(75/22) зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) стосовно ухвал слідчих суддів у разі надання права на їх перегляд за нововиявленими обставинами можливе лише за наявності істотних та переконливих передумов для такого перегляду й з урахуванням потреби додержання вимог щодо розумних строків досудового розслідування.

Конституційний Суд України в цьому аспекті вважає слушною юридичну позицію, сформульовану Конституційним Судом Латвійської Республіки, стосовно того, що «захист своїх прав і законних інтересів впродовж слушного (розумного) строку за змістом ?…? Конституції не означає право на нескінченне юридичне провадження, а, навпаки, право на провадження, яке мають завершити рішенням, що має законну силу, впродовж слушного строку» (пункт 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду Латвійської Республіки від 5 березня 2002 року у справі № 2001-10-01).

Перегляд ухвали слідчого судді за нововиявленими обставинами потрібен, коли така ухвала не відповідає вимозі справедливості та безпідставно обмежує конституційні права та свободи людини, а її подальша чинність суперечитиме меті здійснення кримінального судочинства. Перегляд ухвали слідчого судді за нововиявленими обставинами у таких випадках буде спрямований на усунення судових помилок та забезпечення захисту прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження на стадії досудового розслідування.

Якщо особа намагається реалізувати право на перегляд ухвали слідчого судді за нововиявленими обставинами для перешкоджання своєчасному завершенню досудового розслідування або з іншою метою, що не є узгідненою з сутністю перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами як екстраординарного виду перегляду судових рішень, є підстави для висновку, що право на такий перегляд не має бути забезпечене конституційними гарантіями.

Крім того, відповідно до частин 1 і 2 ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються основними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Для вирішення питання щодо строку оскарження ухвали слідчого судді необхідно здійснити аналіз і тлумачення вказаних вище норм КПК з урахуванням вимог Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), рішень ЄСПЛ і Конституційного Суду України, норм КПК про загальні засади кримінального провадження.

Серед основних засад судочинства Конституція України визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на оскарження судового рішення.

Усталеною правовою позицією ЄСПЛ є те, що право на доступ до суду є елементом права на справедливий суд, гарантований ст. 6 Конвенції. У Рішенні «Голдер проти Об`єднаного Королівства», яке є основоположним у контексті тлумачення права на доступ до суду, ЄСПЛ зауважив, що «право доступу до правосуддя є однією з невід`ємних складових права, гарантованого п. 1 ст. 6. Це непоширювальне тлумачення, яке покладає нові зобов`язання на Договірні Держави: цей висновок ґрунтується на термінології першого речення п. 1 ст. 6, прочитаного в контексті даної статті, з урахуванням предмета та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права» (п.36).

У статті 24 КПК закріплено положення такої засади кримінального провадження, як забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Відповідно ж до ч. 1 цієї статті кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дії чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Проте, як вбачається зі скарги ОСОБА_6 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.12.2024 по справі №643/11507/24 було закрито кримінальне провадження за №0000017 від 15.04.2021.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України закриття кримінального провадження є однією з форм закінчення досудового розслідування.

Тобто, на даний час досудове розслідування закінчене.

Таким чином, з моменту постановлення ухвали про закриття кримінального провадження досудове розслідування завершено, а тому слідчий суддя не мав повноважень розглядати заяву, як про це просив заявник.

Крім того, судова колегія звертає увагу ОСОБА_6 на те, що його заява, по своїй суті, є його незгодою з долею майна після закриття кримінального провадження.

Проте, відповідно до Постанови ОП ККС ВС від 15 квітня 2024 року у справі № 554/2506/22 (провадження № 51-4350кмо23) у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Конституційний Суд України в Рішенні від 23.11.2018 № 10-р/2018 зазначив, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним - індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.

За наведених обставин, ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 підлягає скасуванню з постановлення нової, якою необхідно відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами..

Керуючись ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2025 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2025щодо відмови у відкритті провадження по скарзі скасувати.

Постановити нову, якою відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді