ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/1926/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/696/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 336 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 10 12 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, з призначенням йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання в порядку приведення вироку до виконання.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 02 2022 р. № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 02 2022 р. № 2102-IX, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 02 2022 р. № 65/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 03 2022 р. № 2105-IX в Україні введений воєнний стан, оголошено та проводиться загальна мобілізація, строки проведення яких неодноразово продовжувались і діють по теперішній час.

За результатами проведення військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 медичного огляду ОСОБА_7 визнано придатним до військової служби, про що 12 03 2024 р. складено відповідну довідку № 4.

Після проходження ОСОБА_7 медичного огляду, начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 о 14-30 годині 12 березня 2024 року, ОСОБА_7 , який відповідно ч. 9 ст. 1 до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено вручення повістки для подальшого прибуття на 07-30 годину 14 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації.

Проте ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився від отримання повісток (бойових) 12 03 2024 р. на 12 03 2024 р., 11 04 2024 р. на 11 04 2024 р., 25 04 2024 р. на 25 04 2024 р. для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на однобічність та неповноту судового слідства, просить про скасування вироку та про призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо обвинувачення ОСОБА_7 .

Вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_7 вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та зазначив, що він не скоював вказане кримінальне правопорушення.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

Крім того, наголошує, що ОСОБА_7 особисто повістки не отримував та не розписувався щодо призову на військову службу під час мобілізації. При оформленні відповідних актів про відмову від отримання повістки у якості свідків приймали участь працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відеофіксація відбувалася на мобільний телефон та постійно переривалася.

Вважає, що всі зазначені обставини вказують на відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Апеляційну скаргу на вказаний вирок подано також прокурором, проте до початку апеляційного розгляду останній відмовився від своїх апеляційних вимог, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 просили про задоволення апеляційної скарги та про призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні під час ухвалення вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що є військовозобов`язаним, у 1990-1992 роках проходив строкову військову службу.

12 03 2024 року пройшов медичний огляд у місцевому підрозділі РТЦК та СП, визнаний придатним до військової служби. Висновок ВЛК не оскаржував. Тричі відмовився від отримання повісток (бойових) 12 03 2024 р. на 12 03 2024 р., 11 04 2024 р. на 11 04 2024 р., 25 04 2024 р. на 25 04 2024 р. для призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Визнає, що під час проходження медичного огляду ВЛК він позиціонував себе як здоровий, медичної документації та скарг щодо стану свого здоров`я членам комісії не надавав.

Проте вже після проходження ВЛК самостійно звернувся до медичного закладу, де у нього виявили певні захворювання, які, на його переконання, унеможливлюють проходження ним військової служби.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 у повному обсязі своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу вищевказаного кримінального правопорушення, а призначаючи покарання за його вчинення, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самого обвинуваченого, який по суті, не заперечував того факту, що він дійсно, пройшов в установленому законом порядку медичний огляд, за результатами якого визнаний придатним до військової служби, проте тричі відмовився від отримання повісток для призову на військову службу.

Доводи ж апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо відсутності у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України у зв`язку з недостатністю доказів не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в судовому засіданні суду першої інстанції зазначили, що тво начальника відділу РТЦК ОСОБА_9 намагався вручити ОСОБА_7 повістки на 14 03 2024 року та на 12 04 2024 року, проте останній відмовився їх отримувати, посилаючись на небажання проходити військову службу;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , який на той час обіймав посаду тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , та в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що після проходження ОСОБА_7 ВЛК і визнання його придатним до військової служби 3 рази особисто намагався йому вручити повістки щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби 12 03 2024 року на 14 03 2024 року, 11 04 2024 року на 12 04 2024 року, 25 04 2024 року на 26 04 2024 року. Проте ОСОБА_7 тричі відмовився отримувати повістки, що було оформлено відповідними актами, а останній раз зафіксовано відеозаписом. ОСОБА_7 дії та рішення органу ІНФОРМАЦІЯ_4 не оскаржував;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що з медичної документації та відомостей ВЛК убачається, що ОСОБА_7 з 05 до 12 03 2024 року пройшов медичний огляд ВЛК, визнаний придатним до військової служби. За процедурою військовозобов'язаний здає аналізи, проходить дослідження, огляд лікарів, які також з'ясовують у нього стан здоров'я. А він зобов'язаний повинен повідомити стан здоров 'я, пред'явити наявні скарги на стан здоров'я, надати наявну медичну документацію (виписки, епікрізи, дослідження тощо). Якщо маються скарги на стан здоров 'я, то призначаються додаткові обстеження. Проте ОСОБА_7 на стан свого здоров'я не скаржився, за відомостями електронної медичної системи він за медичною допомогою звертався лише у 2021 році з приводу простудних захворювань.

Будь-які підстави вважати, що показання свідків є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними, несуперечливими, а також додатково підтверджуються:

відеозаписом з San Disk, на якому зафіксовано, що у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 тво начальника цього відділу ОСОБА_9 представився та у присутності двох свідків повідомляє ОСОБА_7 що ВЛК він визнаний придатний до військової служби та йому необхідно прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 26 04 2024 о 07-30 для відправлення до військової частини (установи). Пропонує ОСОБА_7 отримати відповідну повістку. Однак ОСОБА_7 відмовився отримувати повістку, посилаючись на бажання повторно пройти медичний огляд (військово-лікарську експертизу) ВЛК. Повідомлено, що відмова від отримання повістки буде оформлена актом.

Ретельно перевіривши апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції та матеріалів кримінального провадження, судом досліджені всі обставини, які могли мати значення в даній справі, тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі та самого обвинуваченого в судовому засіданні апеляційного суду, що районний суд неповно оцінив наявні у справі докази, оскільки стан здоров`я ОСОБА_7 не дає йому можливості проходити військову службу не заслуговують на увагу і колегія суддів погодитись з ними не може та вважає їх необґрунтованими. Більш того, такі доводи сторони захисту детально та належно розглядалися судом першої інстанції і спростовані наведеними у вироку доказами.

Так, безпосередній об`єкт злочину - ухилення від призову за мобілізацією, збігається з об`єктом ухилення від призову на строкову військову службу (ст. 335 КК України). Безпосереднім об`єктом цього злочину виступають суспільні відносини, що забезпечують обороноздатність України, зокрема комплектування її збройних сил, на які відповідно до ч.2 ст. 17 Конституції України покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, виражається в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову за мобілізацією.

Суб`єктивна сторона - прямий умисел. Мотиви на кваліфікацію не впливають.

Суб`єкт - особа що підлягає мобілізації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» це: військовозобов`язані, що знаходяться в запасі, та громадяни, що підлягають на час мобілізації призову на військову службу і отримали мобілізаційні посвідчення (повістки).

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, суд першої інстанції обґрунтував безпосередньо дослідженими доказами в судовому засіданні, які перевірені апеляційною інстанцією, та яким надана належна юридична оцінка.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження сам ОСОБА_7 визнає, що під час проходження медичного огляду ВЛК позиціонував себе як здоровий, медичної документації та скарг щодо стану свого здоров`я членам комісії не надавав.

До медичного закладу, де у нього виявлені захворювання звернувся вже після проходження ВЛК.

З висновком ВЛК щодо його придатності для проходження військової служби не погоджується.

Отже, колегія суддів з показів обвинуваченого ОСОБА_7 робить наступні висновки, яких останній у своїх показах фактично не заперечував, та які стосуються саме суті пред`явленого йому обвинувачення: ОСОБА_7 є військовозобов`язаним, обізнаний про військовий стан, пройшов медичний огляд у місцевому підрозділі РТЦК та СП, визнаний придатним до військової служби, висновок ВЛК не оскаржував. Не заперечував, що тричі відмовився від отримання повісток для призову на військову службу.

На переконання ж колегії суддів, твердження сторони захисту та самого обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність у останнього певного захворювання, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки докази на які вони посилаються, а саме медична документація щодо стану здоров`я ОСОБА_7 датована 03-04 06 2024 року та 04 07 2024 року. На той час склад інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення вже був закінчений. На час визнання останнього придатним до військової служби вказаної медичної документації не існувало, навпаки ж військово-лікарською експертизою, яку ОСОБА_7 оскаржено не було, наявності у останнього захворювань не встановлено.

На підставі викладеного, констатації підлягає факт того, що ані твердження обвинуваченого, ані твердження його захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, не можуть бути взяті судом до уваги,оскільки мають суто суб`єктивний характер та спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з обраною лінією захисту.

В своїй апеляційній скарзі захисник вказує, що при оформленні відповідних актів про відмову від отримання повістки, у якості свідків приймали участь заінтересовані особи, а саме працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відеофіксація відбувалася з постійним перериванням.

Проте, на переконання колегії суддів вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки зазначені захисником факти не є істотними порушеннями вимог КПК України, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

В той же час, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язку у представників РТЦК та СП здійснення безперервної відеозйомки під час вручення повісток військовозобов`язаним. Більш того, уповноважені особи РТЦК та СП законодавчо не обмежені у здійснення вибіркової відеозйомки, яка є найбільш доцільною для фіксації подій, які несуть найбільш корисне інформаційне навантаження.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в цілому, колегія суддів зазначає, що за змістом кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази, колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення надано вичерпні доводи та докази щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Натомість, стороною захисту та самим обвинуваченим ОСОБА_7 , жодним чином не спростовано доказів сторони обвинувачення в протилежному, тобто у відсутності в діях ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, які можуть бути підставою для розумного сумніву в доведеності його вини.

Істотних же порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 10 12 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ст. 336 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3