Провадження №1-кп/748/213/25
Єдиний унікальний № 748/703/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003552 від 03 листопада 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадяна України, уродженця с. Роїще Чернігівського районуЧернігівської області, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

02 листопада 2024 року близько 21 год. 00 хв. транспортний засіб марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням неповнолітнього ОСОБА_3 рухався по вул. Миру у с. Роїще Чернігівського району Чернігівської області зі сторони вул. Сонячна в бік вул. Молодіжна.

Рухаючись у вказаному напрямку поряд з будинком АДРЕСА_2 обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху транспортного засобу, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив керованість над транспортним засобом та здійснив виїзд за межі проїзної частини, в результаті чого здійснив зіткнення з придорожнім деревом на узбіччі за межами проїзної частини дороги з лівої сторони дороги відносно руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_9 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами 2,3,4,5,6 ребер зліва по середньо- ключичній лінії, 1 ребра справа зі зміщенням уламків, забою легень, ускладненого двобічним пневмотораксом; закритого косо-поперечного перелому правої стегнової кістки на рівні середньої третини діафізу зі зміщенням уламків; закритого перелому правої ключиці на рівні середньої третини діафізу зі зміщенням уламків; закритого перелому лівої малогомілкової кістки на рівні верхньої третини діафізу зі зміщенням уламків; переломів сідничних, верхніх гілок лобкових кісток тазу двобічно з допустимим зміщенням уламків, переломів бокових мас 1 та 2 хребців крижової кістки зліва без зміщення уламків, перелому куприка з допустимим зміщенням уламків; закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, переломами передньої та задньо-латеральної стінок правої верхньощелепної пазухи, гемосинусом, підшкірним крововиливом навколоорбітальної ділянки зліва, садном лобної ділянки зліва; множинних синців, подряпин та саден тулубу, шиї, кінцівок, які в сукупності, як можливо наслідку одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п. п. 2.9 а, 2.36, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (зі змінами та доповненнями), що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди, та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з тілесними ушкодженнями, що були отримані потерпілою ОСОБА_10 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, у скоєному щиро розкаявся, просив суд врахувати всі пом`якшуючі обставини та призначити покарання не пов`язане з позбаленням волі. Обвинувачений суду надав показання, що 02 листопада 2024 року відпочивав з компанією, при цьому приблизно з 13 год до 15 год 30 хв. він вжив два літри пива. Близько 21 год він без дозволу батька взяв автомобіль «ВАЗ» «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким той користувався, та поїхав вулицею Миру в селі Роїще Чернігівського району Чернігівської області, рухався з перевищенням швидкості, у якийсь момент відволікся від керування та втратив керованість транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини та скоїв зіткнення з придорожнім деревом, у результаті чого автомобіль перекинувся декілька разів. Потерпіла, яка сиділа на задньому пасажирському сидінні отримала тяжкі тілесні ушкодження. Зазначив, що з першого дня підтримував та надавав матеріальну допомогу потерпілій, загалом на її лікування відшкодував близько 80 000 грн. і в подальшому зобовёязується надавати потерпілій матеріальну допомогу. Шкодує про те, що сталось.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою всіх учасників судового провадження визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження та вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження і його дії органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, у відповідності до положень статей 66, 67 КК України.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно до ст. 101 КК України, пробаційний нагляд застосовується до неповнолітніх відповідно до статті 59-1 цього Кодексу. Пробаційний нагляд стосовно неповнолітніх призначається на строк від одного до двох років.

Відповідно до ч.1 ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

За нормами ч.2 ст. 59 -1 КК України суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно до ч.3 ст. 59-1 КК України, суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду інші обов`язки, в тому числі виконувати заходи, передбачені пробаційною програмо.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Обставини , що пом`якшують покарання неповнолітнього обвинуваченого суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, добровільне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_10 .

Обставин, які обтяжують покарання для обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, зокрема, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З урахуванням установлених судом вищезазначених обставин, що пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_3 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, з врахуванням особи винного, який раніше несудимий, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, виховується у повній родині, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив кримінальне правопорушення неповнолітнім, що свідчить про відсутність життєвого досвіду, відсутність обставин, які обтяжують покарання, умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку, досудову доповідь органу пробації, згідно до якої низька ймовірність вчинення ним повторного правопорушення та можливість виправлення без позбавлення волі, думку законного представника потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, суд вважає за можливе і доцільне призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням положення ч. 1 ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, у виді пробаційного нагляду із покладенням обов`язків, передбачених ч.2 , п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України.

Разом з тим враховуючи, що санкція статті за інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення передбачає додаткове покарання, кримінальне правопорушення скоєно у стані алкогольного сп`яніння, а тому слід застосувати до ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк в межах санкції статті за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, оскільки воно скоєно у результаті грубого порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України.

На думку суду, таке покарання, з урахуванням усіх встановлених судом обставин в їх сукупності, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, є необхідним та буде справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За правилами ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Відтак, з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 5173 грн. 35 коп. (за проведення судової інженерно - транспортної експертизи експертною спеціальністю 10.2 «дослідження-технічного стану транспортних засобів» (висновок експерта № СЕ-19/125-24/14119-ІТ від 29.11.2024) - 3183 грн. 60 коп., за проведення судової інженерно - транспортної експертизи експертною спеціальністю 10.1 «дослідження- обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод» (висновок експерта № СЕ-19/125-24/11397-ІТ від 25.02.2025) - 1989 грн. 75 коп.), а в разі відсутності у нього майна або заробітку, достатнього для відшкодування цих витрат, стягнути їх із батьків неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_11 у дольовому порядку по 2 586 грн. 70 коп. з кожного.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Відповідно до положень частини четвертої ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року накладено арешт на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 , підлягає скасуванню, оскільки у застосуванні арешту відпала потреба.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 та зберігається на спеціальному майданчику тимчасового зберігання затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернігівській області, слід повернути власнику.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченого підстав для обрання йому заходу забезпечення кримінального провадження до вступу вироку у законну силу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 01 (один) рік із позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 5 ( п`ять ) років.

Покласти на ОСОБА_3 перебачені ч.2 та п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 5173 грн. 35 коп. процесуальних витрат, а в разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування процесуальних витрат, стягнути їх із законних представників ОСОБА_5 та ОСОБА_11 у дольовому порядку по 2 586 грн. 70 коп. з кожного до досягнення повноліття ОСОБА_3 .

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_12 та зберігається на спеціальному майданчику тимчасового зберігання затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернігівській області, - повернути власнику ОСОБА_12 .

На вирок може бути подана апеляція до Чернігівського апеляційного суду через Чернігівський районний суд Чернігівської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1