Справа № 132/3423/24
Провадження №11-кп/801/418/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 307 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР 05.09.2023 за № 0000705,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 18 лютого 2025 року до 18 квітня 2025 року.

Залишено без змін раніше визначений обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави у межах двохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок .

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 18 квітня 2025 року.

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання або зменшити розмір раніше визначеної застави відмовлено.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 скасувати повністю та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовільнити частково та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що ухвала суду є необґрунтованою та не вмотивованою, прийнята з порушення кримінального процесуального кодексу і підлягає скасуванню з наступних причин.

Суддею не враховано, що прокурором в клопотанні про продовження запобіжного заходу відповідно до п.5 ч.1 ст. 184 не викладені фактичні обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків зазначених в клопотанні та не вказані посилання, що підтверджують ці обставини, а лише перерахував деякі ризики наведені в ст. 177 КПК України.

Крім того прокурором не надано жодного доказу, що підтверджує вказані ризики. Єдиною підставою продовження запобіжного заходу стала тяжкість кримінального правопорушення.

Судом при продовженні запобіжного заходу відповідно до п. 4 ч. 1 ст.178 КПК України не враховано міцність соціальних зав`язків обвинуваченого, який має постійне місце проживання характеризується за місцем проживання позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.

Доводи сторони обвинувачення, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, про наявність яких зазначено прокурором, не підтверджуються наданими стороною обвинувачення матеріалами і прокурором у судовому засіданні не доведені.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 ,який підтримав думку свого захисника, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження убачається, що на розгляді в Калинівському районному суді Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.3 ст. 307 КК України

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, одне з яких є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, та те, що судовий розгляд кримінального провадження не завершений, відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою, під час розгляду клопотання надано не було, відсутність офіційного місця роботи та доходів, та дійшов висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання в ході досудового розслідування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою існують.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо наявності підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби є безпідставними.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Встановлені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, можуть вказувати лише на те, що їх відсутність була попереджена шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Підстави для скасування ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст. 422-1 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 18.02.2025 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4