Провадження №11-кп/824/2651/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №3207-VI (3207-17) від 07.04.2011), ч. 1 ст. 28, ст. 340 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №3207-VI (3207-17) від 07.04.2011) звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 0001692 відносно ОСОБА_7 закрито у зв`язку з його звільненням від кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 інкриміновано перевищення влади та службових повноважень, що супроводжувалось такими, що ображають особисту гідність потерпілого діями, за відсутності ознак катування, вчиненому групою осіб без попередньої змови, незаконне перешкоджання проведенню зборів, мітингів службовою особою, вчиненому групою осіб без попередньої змови, складання та видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення №1 взводу №1 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», був працівником високомобільного спеціального підрозділу міліції, представником державного органу виконавчої влади, а отже, службовою особою та, згідно вимог ст. ст. 3, 5, 20 Закону, ст. 19 Конституції України, повинен був діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і Законами України.

Статтею 13 Закону передбачено, що працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.

Згідно ст. 14 Закону, працівники міліції мають право застосовувати наручники, гумові кийки, засоби зв`язування, сльозоточиві речовини, світлозвукові пристрої відволікаючої дії, пристрої для відкриття приміщень і примусової зупинки транспорту, водомети, бронемашини та інші спеціальні і транспортні засоби, а також використовувати службових собак для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю; припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку.

Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції.

Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю до жінок з явними ознаками вагітності, осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності та малолітніх, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору.

У разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків, і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. При завданні шкоди міліція забезпечує надання необхідної допомоги потерпілим в найкоротший строк.

Перевищення повноважень щодо застосування сили, у тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Разом із тим, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення №1 взводу №1 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, будучи службовою особою, використав своє службове становище і надані чинним законодавством владні повноваження для вчинення злочину.

Так, 30.11.2013 у період часу з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. внаслідок злочинних дій, вчинених за попередньою змовою начальником ГУМВС України в місті Києві, заступником начальника Головного управління - начальником міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві, начальником управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві, командиром ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира полку - начальником штабу ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира оперативної роти №1 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, командиром оперативної роти №3 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, командиром роти спеціального призначення ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, за пособництва голови Київської міської державної адміністрації (матеріли відносно яких виділено в окреме провадження), які організували та забезпечили незаконне перешкоджання проведенню зборів громадян, невстановленими співробітниками ПМОП «Беркут» та військовослужбовцями ВВ МВС України незаконно, з перевищенням службових повноважень, із застосуванням насильства, погроз його застосування, застосуванням спеціальних засобів, зокрема кийків «ПР» та «Томфа», а також шляхом застосування до присутніх осіб болісних і таких, що ображають особисту гідність дій, спричинено фізичний біль та заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості 132 громадянам, та у результаті чого близько 300 учасників мирного зібрання були витіснені від ОСОБА_9 , пам`ятника засновникам Києва до проїжджої частини вулиці Хрещатик.

Окрім того, у період з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. 30.11.2013 на Майдані Незалежності в м. Києві співробітниками ПМОП «Беркут», із застосуванням заходів фізичного впливу, затримано 35 учасників мирної акції протесту, 34 з яких у подальшому доставлено до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, 1 - до Печерського райуправління міліції.

Так, близько 04 год. 20 хв. 30.11.2013, ОСОБА_7 , перебуваючи разом із міліціонером відділення №2 взводу №3 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_10 біля Стели Незалежності на Майдані Незалежності в м. Києві та помітивши як один з учасників мирної акції протесту - ОСОБА_11 , внаслідок застосування невстановленими співробітниками МОП «Беркут» фізичної сили та спеціальних засобів перебуває у напівзігнутому положенні на гранітному покритті у підніжжя Стели біля шеренги правоохоронців, обличчям в бік вулиці Інститутської, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 не вчинив і не міг вчинити будь-яких правопорушень та протидіяти законним вимогам працівників міліції, діючи з прямим умислом, перевищуючи владу та службові повноваження, усвідомлюючи можливі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою перешкоджання подальшій участі потерпілого у мирному зібранні, за відсутності правових підстав для застосування заходів фізичного впливу, вдвох підбігли до ОСОБА_11 , взяли потерпілого по під руки з двох сторін, силою загнули обидві руки ОСОБА_11 за його спину, та одразу повели останнього в напрямку спеціального автомобіля («автозаку»), який перебував на проїжджій частині вулиці Інститутської в м. Києві, чим вчинили дії, що ображають особисту гідність потерпілого. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, групою осіб, вивели потерпілого за межі території Майдану Незалежності, перевели через проїжджу частину вулиці Інститутської, та біля спеціального автомобіля («автозаку») поклали ОСОБА_11 на тротуар обличчям до землі і наказали потерпілому лежати, тим самим вчинивши дії, що ображають особисту гідність потерпілого.

Через декілька хвилин невстановлені правоохоронці підняли потерпілого з тротуару, завели до «автозаку», де помістили ОСОБА_11 у спеціально обладнану камеру.

У подальшому, близько 05 год. 45 хв. 30.11.2013 ОСОБА_11 разом із іншими затриманими учасниками мирної акції протесту був доставлений в приміщення Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою: вул. Герцена, 9, м. Київ, для складання протоколів про адміністративне затримання та про адміністративне правопорушення.

Також, в Україні гарантується та захищається державою право громадян на свободу мирних зібрань. Держава зобов`язана забезпечити його ефективну реалізацію.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.

Відповідно до статті 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об`єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення прав на свободу зібрань та об`єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19.10.1973 №2148-VIII, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті, користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров`я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до статті 15 Конституції України суспільне життя в Україні ґрунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов`язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

В свою чергу, з 21.11.2013 по 30.11.2013 до Київської міської державної адміністрації від Народних депутатів України, громадських організацій та об`єднань, політичних партій та громадян відповідно до ч. 1 ст. 39 Конституції України надійшли численні письмові повідомлення та заяви на проведення мітингів та демонстрацій на вулицях центральної частини м. Києва.

Зокрема, головою правління Всеукраїнської громадської організації «Коаліція Учасників Помаранчевої Революції» ОСОБА_12 26.11.2013 на ім`я голови Київської міської державної адміністрації було направлено повідомлення про проведення з 00 год. 00 хв. 27.11.2013 безстрокового мирного зібрання громадян на Майдані Незалежності в м. Києві, яке було зареєстровано в Київській міській державній адміністрації 27.11.2013 за №40248.

Починаючи з 21.11.2013 громадяни, зібравшись на Майдані Незалежності у м. Києві та прилеглій до нього території, реалізовували своє конституційне право на мирні зібрання.

Незважаючи на відсутність судового рішення про заборону щодо реалізації права на проведення мітингів, мирного зібрання на території Майдану Незалежності в м. Києві, 30.11.2013 у період часу з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. внаслідок злочинних дій, вчинених за попередньою змовою начальником ГУМВС України в місті Києві, заступником начальника Головного управління - начальником міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві, начальником управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві, командиром ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира полку - начальником штабу ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира оперативної роти №1 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, командиром оперативної роти №3 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, командиром роти спеціального призначення ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, за пособництва голови Київської міської державної адміністрації (матеріли відносно яких виділено в окреме провадження), які організували та забезпечили незаконне перешкоджання проведенню зборів громадян, невстановленими співробітниками ПМОП «Беркут» та військовослужбовцями ВВ МВС України незаконно, з перевищенням службових повноважень, із застосуванням насильства, погроз його застосування, застосуванням спеціальних засобів, зокрема кийків «ПР» та «Томфа», а також шляхом застосування до присутніх осіб болісних і таких, що ображають особисту гідність дій, спричинено фізичний біль та заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості 132 громадянам, та у результаті чого близько 300 учасників мирного зібрання були витіснені від ОСОБА_9 , пам`ятника засновникам Києва до проїжджої частини вулиці Хрещатик.

Водночас, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення №1 взводу №1 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, будучи службовою особою, вчинив дії, які виразилися у незаконному перешкоджанні проведенню зборів, мітингів.

Так, близько 04 год. 20 хв. 30.11.2013, ОСОБА_7 , перебуваючи разом із міліціонером відділення №2 взводу №3 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_10 біля Стели Незалежності на Майдані Незалежності в м. Києві та помітивши як один з учасників мирної акції протесту - ОСОБА_11 , внаслідок застосування невстановленими співробітниками МОП «Беркут» фізичної сили та спеціальних засобів перебуває у напівзігнутому положенні на гранітному покритті у підніжжя Стели біля шеренги правоохоронців, обличчям в бік вулиці Інститутської, діючи з прямим умислом, перевищуючи владу та службові повноваження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді незаконного перешкоджання проведенню зборів, мітингів, та бажаючи їх настання, вдвох підбігли до ОСОБА_11 , взяли потерпілого по під руки з двох сторін, силою загнули обидві руки ОСОБА_11 за його спину, та одразу повели останнього в напрямку спеціального автомобіля («автозаку»), який перебував на проїжджій частині вулиці Інститутської в м. Києві. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, групою осіб, вивели потерпілого за межі території Майдану Незалежності, перевели через проїжджу частину вулиці Інститутської, та біля спеціального автомобіля («автозаку») поклали ОСОБА_11 на тротуар обличчям до землі і наказали потерпілому лежати.

Незаконними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , вчиненими групою осіб, унеможливлено подальшу участь ОСОБА_11 у мирному зібранні на Майдані Незалежності та порушено його конституційне право збиратися мирно, без зброї і проводити збори та мітинги.

Також, згідно п. 3.1 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 04.10.2013 №950 (далі - Інструкція), при вчиненні адміністративного правопорушення особами, які досягли віку, з якого настає адміністративна відповідальність, уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (далі - ОВС) складають протокол про адміністративне правопорушення.

Пунктом 3.15. Інструкції передбачено, що до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються інші матеріали про адміністративне правопорушення (пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, протокол про вилучення речей і документів, рапорти посадових осіб, а також інші документи).

Згідно п. 3.17 Інструкції, протокол та матеріали про адміністративне правопорушення протягом доби надаються посадовій особі, уповноваженій розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Додатком 1 до п. 3.17 Інструкції з оформлення документів в системі МВС України, затвердженої Наказом МВС України від 27.07.2012 №650, передбачено, що рапорт - це письмове звернення працівника до вищої посадової особи з викладом питань службового чи особистого характеру і висловленням у зв`язку з цим відповідного прохання. Рапорт має такі реквізити: адресат; назва виду документа (Рапорт); текст документа; відмітка про наявність додатків, (якщо вони є); підпис, дата документа.

У відповідності до примітки до ст. 358 КК України (в редакції Закону України №3207-VI від 07.04.2011), під офіційним документом слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Таким чином, у відповідності до примітки до ст. 358 КК України, рапорт працівника ОВС про затримання громадянина за вчинення адміністративного правопорушення є офіційним документом, тобто документом, що містить зафіксовану на паперовому носії інформацію, яка підтверджує певні події, що спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, і яка може бути використана як доказ у правозастосовній діяльності.

Разом із тим, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді міліціонера відділення №1 взводу №1 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, будучи службовою особою, склав та видав завідомо неправдиві офіційні документи.

Так, 30.11.2013 у період часу з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. внаслідок злочинних дій, вчинених за попередньою змовою начальником ГУМВС України в місті Києві, заступником начальника Головного управління - начальником міліції громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві, начальником управління громадської безпеки ГУМВС України в місті Києві, командиром ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира полку - начальником штабу ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира оперативної роти №1 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, командиром оперативної роти №3 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, заступником командира оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, командиром роти спеціального призначення ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в місті Києві, за пособництва голови Київської міської державної адміністрації (матеріли відносно яких виділено в окреме провадження), які організували та забезпечили незаконне перешкоджання проведенню зборів громадян, невстановленими співробітниками ПМОП «Беркут» та військовослужбовцями ВВ МВС України незаконно, з перевищенням службових повноважень, із застосуванням насильства, погроз його застосування, застосуванням спеціальних засобів, зокрема кийків «ПР» та «Томфа», а також шляхом застосування до присутніх осіб болісних і таких, що ображають особисту гідність дій, спричинено фізичний біль та заподіяно тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості 132 громадянам, та у результаті чого близько 300 учасників мирного зібрання були витіснені від ОСОБА_9 , пам`ятника засновникам Києва до проїжджої частини вулиці Хрещатик.

Окрім того, у період з 04 год. 11 хв. до 04 год. 22 хв. 30.11.2013 на Майдані Незалежності в м. Києві співробітниками ПМОП «Беркут», із застосуванням заходів фізичного впливу, затримано 35 учасників мирної акції протесту, 34 з яких у подальшому доставлено до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві, 1 - до Печерського райуправління міліції.

Так, близько 04 год. 20 хв. 30.11.2013, ОСОБА_7 , перебуваючи разом із міліціонером відділення №2 взводу №3 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_10 біля Стели Незалежності на Майдані Незалежності в м. Києві та помітивши як один з учасників мирної акції протесту - ОСОБА_11 , внаслідок застосування невстановленими співробітниками МОП «Беркут» фізичної сили та спеціальних засобів перебуває у напівзігнутому положенні на гранітному покритті у підніжжя Стели біля шеренги правоохоронців, обличчям в бік вулиці Інститутської, та усвідомлюючи, що ОСОБА_11 не вчинив і не міг вчинити будь-яких правопорушень та протидіяти законним вимогам працівників міліції, діючи з прямим умислом, перевищуючи владу та службові повноваження, усвідомлюючи можливі наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з метою перешкоджання подальшій участі потерпілого у мирному зібранні, за відсутності правових підстав для застосування заходів фізичного впливу, вдвох підбігли до ОСОБА_11 , взяли потерпілого по під руки з двох сторін, силою загнули обидві руки ОСОБА_11 за його спину, та одразу повели останнього в напрямку спеціального автомобіля («автозаку»), який перебував на проїжджій частині вулиці Інститутської в м. Києві, чим вчинили дії, що ображають особисту гідність потерпілого. У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, групою осіб, вивели потерпілого за межі території Майдану Незалежності, перевели через проїжджу частину вулиці Інститутської, та біля спеціального автомобіля («автозаку») поклали ОСОБА_11 на тротуар обличчям до землі і наказали потерпілому лежати, тим самим вчинивши дії, що ображають особисту гідність потерпілого.

Через декілька хвилин невстановлені правоохоронці підняли потерпілого з тротуару, завели до «автозаку», де помістили ОСОБА_11 у спеціально обладнану камеру.

У подальшому, близько 05 год. 45 хв. 30.11.2013 ОСОБА_11 разом із іншими затриманими учасниками мирної акції протесту був доставлений в приміщення Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою: вул. Герцена, 9, м. Київ, для складання протоколів про адміністративне затримання та про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, 30.11.2013, у невстановлений досудовим розслідуванням час, за усною вказівкою одного із невстановлених керівників ПМОП «Беркут», ОСОБА_7 прибув в приміщення Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за адресою: вул. Герцена, 9, м. Київ, де з метою узаконення своїх протиправних дій щодо перешкоджання проведенню 30.11.2013 зборів, мітингів на Майдані Незалежності в м. Києві, безпідставного затримання ОСОБА_11 , а також для штучного створення доказів ніби-то вчинення останнім 30.11.2013 адміністративних правопорушень, власноручно склав, підписав і надав невстановленим співробітникам органів внутрішніх справ завідомо неправдиві офіційні документи - два рапорти від 30.11.2013 про затримання ОСОБА_11 за вчинення дрібного хуліганства та за злісну непокору законній вимозі працівника міліції, до яких вніс інформацію, яка не відповідала дійсності, а саме про ніби-то вчинення ОСОБА_11 30.11.2013 на Майдані Незалежності в м. Києві протиправних дій відносно працівників Київської міської державної адміністрації та невиконання ним законних вимог працівників міліції.

Після чого, відповідно до ст. 255 КУпАП, уповноваженою на те посадовою особою - оперуповноваженим сектору карного розшуку третього відділу міліції Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_13 , у період з 06 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. 30.11.2013, у приміщенні Шевченківського райуправління міліції за адресою: вул. Герцена, 9, м. Київ, на підставі, серед іншого, й згаданих рапортів ОСОБА_7 , відносно ОСОБА_11 складено протокол серії КИ №0155984 від 30.11.2013 про адміністративне затримання за ст. 173 КУпАП, протокол серії КИ №0155985 від 30.11.2013 про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП та протокол серії КИ №0155984 від 30.11.2013 про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП.

Надалі, вказані протоколи разом із іншими матеріалами надіслано для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

Так, за наслідками розгляду справи №761/32206/13-п про адміністративне правопорушення та дослідження наявних доказів (у тому числі, й відповідного рапорту ОСОБА_7 від 30.11.2013 про затримання ОСОБА_11 за ст. 185 КУпАП), постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_14 від 02.12.2013, протокол серії КИ №0155984 від 30.11.2013 про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП та інші матеріали повернуто начальнику Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві для дооформлення та виконання вимог ст. 256 КУпАП.

У подальшому, цей протокол разом із клопотанням в.о. прокурора Шевченківського району міста Києва від 06.03.2014 про звільнення ОСОБА_11 від адміністративної відповідальності та іншими матеріалами (у тому числі, й рапортом ОСОБА_7 від 30.11.2013 про затримання ОСОБА_11 за ніби-то невиконання ним законних вимог працівників міліції) повторно надіслано для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

За результатами розгляду справи №761/6860/14-п про адміністративне правопорушення та дослідження наявних доказів (у тому числі, й відповідного рапорту ОСОБА_7 від 30.11.2013), постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_14 від 18.03.2014 провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_11 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП.

Окрім того, за наслідками розгляду справи №761/32157/13-п про адміністративне правопорушення та дослідження наявних доказів (у тому числі, й відповідного рапорту ОСОБА_7 від 30.11.2013 про затримання ОСОБА_11 за ст. 173 КУпАП), постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_14 від 02.12.2013, протокол серії КИ №0155985 від 30.11.2013 про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП та інші матеріали повернуто начальнику Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві для дооформлення та виконання вимог ст. 256 КУпАП.

Надалі, міліціонер відділення №1 взводу №1 оперативної роти №4 ПМОП «Беркут», підпорядкованого ГУМВС України в м. Києві, ОСОБА_7 з метою узаконення своїх протиправних дій щодо перешкоджання проведенню 30.11.2013 зборів, мітингів на Майдані Незалежності в м. Києві, безпідставного затримання ОСОБА_11 , а також для штучного створення доказів ніби-то вчинення останнім 30.11.2013 протиправних дій, передбачених ст. 173 КУпАП, на прохання невстановлених працівників органів внутрішніх справ, у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому місці, власноручно склав, підписав і надав невстановленим співробітникам органів внутрішніх справ завідомо неправдивий офіційний документ - додатковий рапорт (без зазначення дати його складання) про затримання ОСОБА_11 за вчинення дрібного хуліганства, до якого вніс інформацію, яка не відповідала дійсності, а саме, про ніби-то вчинення ОСОБА_11 30.11.2013 на Майдані Незалежності в м. Києві хуліганських дій відносно працівників КМДА під час проведення робіт з монтажу новорічної ялинки.

Після чого, начальником сектору дільничних інспекторів міліції першого відділу міліції Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_15 , у невстановлений час та у невстановленому місці, на підставі, серед іншого, й додаткового рапорту ОСОБА_7 (без зазначення дати його складання), відносно ОСОБА_11 складено протокол серії КИ №156093 (без зазначення дати складання) про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.

У подальшому, вказаний протокол разом із іншими матеріалами (у тому числі, протоколом серії КИ №0155984 від 30.11.2013 про адміністративне затримання ОСОБА_11 за ст. 173 КУпАП, протоколом серії КИ №0155985 від 30.11.2013 про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП, вищезгаданими рапортами ОСОБА_7 про затримання ОСОБА_11 за ніби-то вчинення ним дрібного хуліганства тощо) надіслано для розгляду до Шевченківського районного суду міста Києва.

За наслідками розгляду справи №761/33270/13-п про адміністративне правопорушення та дослідження наявних доказів (у тому числі, й додаткового рапорту ОСОБА_7 (без зазначення дати його складання) про затримання ОСОБА_11 за ст. 173 КУпАП), постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_14 від 24.12.2013, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_11 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 25.02.2014, за результатами розгляду апеляційної скарги в.о. прокурора Шевченківського району міст Києва від 30.12.2013, згадану постанову судді Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_14 від 24.12.2013 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №3207-VI (3207-17) від 07.04.2011), ч. 1 ст. 28, ст. 340 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №3207-VI (3207-17) від 07.04.2011).

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу якою відмовити в задоволенні клопотання захисника про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Мотивуючи свої вимоги вказує, що ухвала суду першої інстанції є незаконною з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам кримінального процесуального закону.

Вказує, що ухвала суду про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності є остаточним рішенням у справі, а тому при її винесенні, суд повинен був встановити, що особа вчинила кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, в той же час ОСОБА_7 не визнав своєї вини, а тому його не може бути звільнено від кримінальної відповідальності.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, адвокат ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_7 , вказує на законність, обгрунтованість та вмотивованість оскаржуваної ухвали, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника щодо відсутності підстав для скасування ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюється виключно судом.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, щоінкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення, у відповідності до положень ст. 12 КК України, за ознакою їх суспільної небезпеки відносяться до тяжкого злочину, нетяжкого злочину та кримінального проступку.

У силу ч. 1 ст. 49 КК України (у ред. на день вчинення злочинів) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Вирішуючи клопотання захисника в інтересах ОСОБА_7 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, судом враховано, що інкриміновані ОСОБА_7 кримінальні правопорушення мали місце з 30.11.2013 року, тобто з дня їх вчинення минуло понад десять років, перебіг давності не зупинявся і не переривався, обвинувачений від слідства та суду не ухилялася та не заперечує щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Всупереч доводів прокурора, рішення суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з підстав закінчення строків давності та закриття кримінального провадження, є обгрунтованим та таким, що відповідає положенням закону.

Посилання прокурора на те, що судом прийнято рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень, ніж ті які зазначено в обвинувальному акті та у вчиненні яких обвинувачується останній, є помилковими та спростовуються оскаржуваною ухвалою.

Що стосується доводів апеляційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині вирішення питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, то колегія суддів вважаї їх неспроможними.

Так, дійсно, оскаржуваною ухвалою суду не вирішувалося питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальних витрат, а саме витрат за проведення почеркознавчої експертизи, проте, на переконання колегії колегія суддів, невирішення судом питання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, в даному випадку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, на яке звертає увагу прокурор.

Зазначене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного суду, висловленою у постанові від 17.06.2020 року (справа № 598/1781/17) про те, що невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятого рішення, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Таким чином, викладені в оскаржуваній ухвалі суду висновки не спростовуються доводами поданої апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обгрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим залишає її без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року, якою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №3207-VI (3207-17) від 07.04.2011), ч. 1 ст. 28, ст. 340 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №2341-14 від 05.04.2001), ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №3207-VI (3207-17) від 07.04.2011) звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закрито, - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: