Дата документу 26.03.2025 Справа № 314/5496/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/5496/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/369/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 26 березня 2025 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одружений, на утриманні є малолітні сини - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу у відповідній військовій частині, у військовому званні «старший сержант», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП №11».

Захисник-адвокат ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Вільнянськогорайонного суду Запорізької області від 05 листопада 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять ) років.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_6 , а саме з 21 червня 2023 року згідно з протоколом затримання від 21 червня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів під час досудового розслідування в розмірі 5019 (п`ять тисяч дев`ятнадцять ) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_10 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт на: футболку синього кольору в смужку білого кольору; джинси синього кольору, кулю жовтого металу з правої сідниці трупу; мобільний телефон марки ОРРО з нашаруванням РБК, з кишені шортів трупу; скляну пляшку з написом гріндей зі столу в їдальні; два полімерні одноразові стаканчики зі столу в їдальні; наволочку з нашаруванням РБК з ліжка в житловій кімнаті; 17 гільз калібром 5х45мм з підлоги житлової кімнати; дерев`яні двері до житлової кімнати з кульовими наскрізними отворами; деформовану кулю з підлоги біля холодильника - та ухвалено знищити зазначені речові докази.

Скасовано арешт на автомат АКС-74 № НОМЕР_1 ,з ременем, споряджений магазином, 11 патронів калібром 5х45мм - та повернуто зазначені докази відповідній військовій частині.

Письмові документи з додатками, долучені до матеріалів кримінального провадження - залишено в матеріалах кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити, призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, щовирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є незаконним, занадто суворим, та підлягає зміні в частині призначеного покарання з таких підстав.

На думку сторони захисту, судом першої інстанції були порушені нормі матеріального законодавства, а саме:ст.ст. 65, 66, 67 КК України.

Також, судом першої інстанції невірно надано аналіз відомостям щодо особи обвинуваченого, що вплинуло на застосування судом необґрунтованого суворого покарання.

Так, суд у вироку вказав, що ОСОБА_6 : «по службі характеризують негативно», - хоча жодних обґрунтувань такого висновку в оскаржуваному рішенні не вбачається. До тогож, в показаннях свідків негативна характеристика обвинуваченого відсутня. Бійці відзивались нейтрально або навпаки підкреслювали спокійність особи, характеристика ж з місця проживання особи взагалі позитивна.

До вчинення злочину ОСОБА_6 боронив Батьківщину, перебуваючи на «нульових» позиціях, і як вбачається з допиту свідка ОСОБА_11 , в день вчинення злочину ОСОБА_6 повернувся з бойового завдання, де перебував 5 днів. До того ж, сам обвинувачений посилався на те, що ці 5 днів були активні бойові дії, від яких він не відійшов психологічно. Сам свідок під час допиту судом зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 після повернення із завдання перебував у важкому емоційному стані. В такому психологічному стані він перебував ще підчас виконання бойового завдання. Сам же стан обумовлений тим, що усі п`ять днів їх група перебувала під сильними обстрілами з боку ворога. Але ці обставини не знайшли у судовому рішенні свого місця. Сторона захисту вважає, що судом не надано належної оцінки показанням свідка, який чітко зазначив про ці обставини.

Поза увагою суду лишилась обставина, що, по суті, стала причиною протиправної поведінки ОСОБА_6 , що тісно пов`язана зі станом обвинуваченого.

Захисник вважає, що не відповідає дійсностітвердження суду про таке: «спонукаючою причиною умислу на смерть слугували раптово виниклі неприязні відносини на побутовому фоні, пов`язаний з розмовою потерпілого, яку чув обвинувачений на ґрунті особистої неприязні, при цьому така неприязнь характеризувалася раптовістю і не є стійкою». По-перше «особистої» неприязні до загиблого обвинувачений не мав, по-друге з показань ОСОБА_12 вбачається, що причиною неправомірної поведінки могла бути фраза загиблого, яку почув обвинувачений, що, у свою чергу, і викликало швидку, але неправомірну реакцію у ОСОБА_6 . Під час вбивства обвинувачений взагалі не міг відчувати «особисту» неприязнь до загиблого, так як голос він не розпізнав, і на думку ОСОБА_6 , він відкривав вогонь по ворогу.

Сторона захисту вважає, що суд призначив занадто суворе покарання, необхідне для виправлення обвинуваченого, не взяв до уваги сукупність обставин, що передують вчиненню злочину та в момент його скоєння.

Не погоджується сторона захисту з тим, що стан алкогольного сп`яніння у даному проваджені визнається обставиною, що обтяжує відповідальність.

Так, відповідно до абзацу другого пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 жовтня 1985 року № 7 «Про практику застосування судами України законодавства, спрямованого на подолання пияцтва і алкоголізму, викоренення самогоноваріння»: «Залежно від характеру злочину суд може не визнати дану обставину як таку, що обтяжує відповідальність, лише у випадках, коли вчинення злочину особою в стані сп`яніння не вплинуло на ступінь суспільної небезпечності вчиненого або не пов`язано з наслідками, що настали, а також з врахуванням особливих умов, за яких винний опинився в такому стані (наприклад, при доведенні неповнолітнього дорослою особою до стану сп`яніння)».

«Визнання чи невизнання стану сп`яніння обставиною, що обтяжує відповідальність, суд повинен мотивувати у вироку при призначенні винному покарання».

В оскаржуваному вироку мотивація визнання стану сп`яніння як обставини, що обтяжує відповідальність відсутня. Алкогольна інтоксикація - не було детермінуючим чинником для злочину у вказаних правовідносинах. По суті такий висновок наведений у судовій психічній експертизі від 13 вересня 2023 року.

Стан сп`яніння жодним чином не впливав на ступінь небезпечності вчиненого злочину. З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_6 поцілив у бік дверей, що були зачинені (показання ОСОБА_12 ), за якими знаходився ОСОБА_13 , причиною дій обвинуваченого був жарт загиблого. Таким чином, саме стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, не може вважатися обставиною, що обтяжує покарання, тому що саме позиція загиблого відносно дверей по-суті і була вирішальною, і саме вона впливала на ступінь небезпечності дій ОСОБА_6 , оскільки відповідно до висновку судово-психічної експертизи обвинувачений міг керувати своїми діями.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу навідником 3 відділення 3 взводу окремої роти охорони НОМЕР_2 бригади у військовому званні «старший сержант» відповідної військової частини, 20 червня 2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку житлової кімнати, розташованої в їдальні адміністративної будівлі певного товариства за відповідною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із військовослужбовцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті останнього та бажаючи їх настання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, взяв до рук закріплену за ним вогнепальну зброю, а саме АКС-74 № НОМЕР_1 , здійснив в сторону потерпілого 19 пострілів, чим спричинив тілесні ушкодження, у вигляді множинних вогнепальних кульових поранень тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, які у сукупності ускладнились розвитком небезпечного для життя стану-шоку, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті військовослужбовця ОСОБА_13 , який помер на місці події, тим самим ОСОБА_6 умисно протиправно заподіяв смерть іншій людині.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та захисника, якізмінили апеляційні вимоги та, не погоджуючись із фактичними обставинами провадження, просили скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, в т.ч. з урахуванням заявлених змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційнійскарзі, колегія суддів вважає, що остання, з урахуванням заявлених до початку апеляційного розгляду провадження змін, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вищевказаним вимогам кримінального процесуального відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме - у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Із суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), тобто коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», питання про умисел, у тому числі на позбавлення іншої особи життя, необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Суд в оскарженому вироку зазначив, що обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення визнав та пояснив, що сама подія відбулася близько 8 години вечора 20 червня 2023 року. Так ввечері близько пів 4 години 20 червня 2023 року він повернувся з бойових завдань в гранітний кар`єр - приміщення господарській столовій, після чого повечеряли, під час чого вживали горілку приблизно 200 г з іншими військовослужбовцями, зокрема ОСОБА_14 . З останнім повернулися із бойового завдання, проте, серед цих військовослужбовців, з якимивін вживав алкоголь, ОСОБА_15 не було, після чого пішов відпочивати до себе. Останні 5 днів були активні бойові дії, можливо він приліг чи сів, заснути йому не вдалося, після чого йому почувся голос "Хохли,здавайся" зі сторони дверей, який не впізнав. В принципі розумів, де знаходиться, і що в місці, де перебував, а саме - кар`єр, бої не відбуваються, але ще не відійшов від того, що виїхали. Потім схопив свій заряджений повністю автомат, якій не здавав та який перебував у нього та аналогічно у всіх, бо так було заведено, про що знало командування, зняв запобіжник та вистрелив по дверям, звідки був голос, жав на гачок близько 4 секунд. Далі смутно пам`ятає,самостійно нічого не перевіряв у кого поцілив. Після пострілів хтось заходив, ОСОБА_16 заходив говорив йому "постав на запобіжник" та забрав у обвинуваченого автомат. Потім дізнався в райвідділі, що поцілив в ОСОБА_15 , який був в одному взводі. З ним не сварилися, конфліктів не було, проте, у обвинуваченого були проблеми з алкоголем, його перевіряли на вміст алкоголю у квітні 2023 року, вживання алкоголю не дозволялося.

Отже, виходячи з показань обвинуваченого, останній фактично не визнав свою вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_13 , вказавши на те, що вже після здійснення пострілів дізнався, що влучив в останнього, стріляв по дверях, вважаючи, що за ними знаходиться ворог, з ОСОБА_13 не сварився та конфліктів між ними не було, умислу на його вбивство він не мав.

Разом з цим, суд, дійшовши висновку про повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину при викладених в обвинувальному акті обставинах, не перевірив доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, у вироку ці доводи не спростував та відповіді на них не надав.

В свою чергу, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що з обвинуваченим мав службові відносини, із померлим ОСОБА_17 добре спілкувалися. На період події, яка відбулася приблизно в середині літа 2023 року ввечері, свідок був солдатом, зараз - старшим, він відпочивав у своїй кімнаті харчового блоку, там знаходилися кухня, овочевий, м`ясний та інші цехи. Прокинувся із-за пострілів, начебто глушителя, із-за чого вибіг з кімнати, що зайняло максимум півтори хвилини, скоріше за все, ще менше. Потім по коридору метрів за 6, пройшовши мийку та першу кімнату за поворотом, двері були відкриті з кімнати обвинуваченого, було світло, яке прямо падало на труп в калюжі крові, за одежею впізнав, що це ОСОБА_13 . Було темно та погано видно, вікна були завішані, стояла пилюка, дим, запах порохових газів, наскрізні пошкодження, штукатурка падала, інтуїтивно було задіяно пів магазину, була велика калюжа крові, допомагати було вже пізно. Холод ОСОБА_18 сидів в кінці цієї кімнаті, на колінах в нього був автомат, він нічого не говорив. Крім нього в кімнаті нікого не було. Заглянувши, не перевіряв візуальні ознаки сп`яніння обвинуваченого. Із-за такої обстановки свідок ОСОБА_19 побоювався, оскільки в нього був автомат, тому тільки щось спитав схоже на "ти що" та сильно не розпитував. Потім вийшов з приміщення та став дзвонити доповідати командуванню. ОСОБА_19 характеризував як відповідального електрика - допомагав проводку робити, на бойових не пересікався, про алкогольні проблеми не пам`ятає. ОСОБА_13 не вживав алкоголь, зранку його бачив з приводу прошивки телефону, конфліктів не було, ОСОБА_20 був спокійнім ні з ким не конфліктував, не бачив конфліктів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , відношення командирів до них не пам`ятає. Сам свідок був в окремих взводах. Останній раз ОСОБА_19 точно не пам`ятає, коли бачив, пам`ятає тільки, що він прийшов з бойового завдання в цей день, міг вийти в коридор, з ОСОБА_17 зранку спілкувався з приводу телефону прошивки.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що є старшим солдатом, з обвинуваченим мав службові відносини, познайомилися перед виходом на позиції, а так особливо не товаришували. Подія відбулася в селі Кам`яне, де вони жили 20 червня 2023 року. Дату пам`ятає, оскільки 22 числа мав їхати у відпустку, обвинуваченого характеризував як нервового в бою, в побуті начебто нормально, так з ним рідко пересікався. Перед подією ОСОБА_22 повернувся з бойового завдання, стан свідка та ОСОБА_19 був пригніченим із-за нього. Вбивство ОСОБА_20 відбулося приблизно о 8 годині вечора, свідок безпосередньо стояв в цей час біля ОСОБА_15 , а саме поруч з ним - приблизно метр від нього, якщо дивитися на двері кімнати ОСОБА_19 - стояв правіше, а ОСОБА_13 стояв лицем до дверей прямо перед дверима, спілкувалися з ним, з приводу чого конкретно не пам`ятає, на загальні теми. Взагалі розмовляли хвилин п`ять. В коридорі приміщення по довжині метрів п`ять, по ширині метри три, розмовляли достатньо голосно перед зачиненими дверима ОСОБА_19 , припускаючи, що останній міг їх почути. При цьому не виключає, що в момент розмови була подібна фраза "Хохол,здавайся". ОСОБА_13 міг так шуткувати, у нього були серйозні незрозумілі жарти. Конкретні приклади пригадати не може, проте до них свідок ставився спокійно, а як реагував на них обвинувачений, свідку невідомо. Свідок йшов перед подією до себе і кімната ОСОБА_15 є сусідньою з ОСОБА_23 . ОСОБА_20 як раз виходив із своєї кімнати, а свідок йшов до своєї, так і зустрілися з ОСОБА_20 і розмовляли. Потім відбулися постріли з кімнати ОСОБА_21 , приблизно 15 пострілів чергою. Двері були зачинені та після пострілів відчинилися. Крім ОСОБА_21 в кімнаті нікого там не було. Постріли пройшли скрізь двері, потрапили у ОСОБА_20 , він схватився за груди, зробив два кроки назад і впав на живіт. Зразу було видно калюжу крові, він почав хрипіти, допомагати було пізно, ніхто не надавав допомогу ОСОБА_24 . У кімнаті ОСОБА_18 тримав в руках автомат АК 74 стволом до гори, сидів на ліжку, нічого не казав. Перед цим свідок з ОСОБА_25 випили по грам 50-100 десь о 4 годині вечора. Після пострілів прибіг ОСОБА_26 , подивився та вибіг. Він вийшов за ОСОБА_27 , потім свідок зайшов назад до кімнати ОСОБА_21 , забрав автомат, взявши приблизно за ствол, сказавши "віддай автомат", який йому добровільно віддали, вийшов з коридору, поклав на стіл, де плита столова, поставивши на запобіжник…

Суд не надав оцінки показанням обох свідків про те, що конфліктів між обвинуваченим та потерпілим не було, а також показанням свідка ОСОБА_12 про те, що двері кімнати, де перебував обвинувачений, на момент події злочину, були зачинені, та останній здійснив постріли саме через зачинені двері, потерпілий ОСОБА_13 разом зі свідком ОСОБА_12 зупинилися біля зачинених дверей кімнати, де вже перебував ОСОБА_6 .

Не надано оцінку і відомостям з протоколу огляду місця події від 20 червня 2023 року, згідно з якими на місці події окрім іншого виявлено та вилучено двері з кульовими наскрізними отворами.

У вироку докази лише перелічені, але їх змістовного аналізу не здійснено, та не наведено переконливого обґрунтування, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 вчинене за вказаних у обвинувальному акті обставин, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із військовослужбовцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та обвинувачений мав умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 .

За таких обставин, неможна констатувати, що висновки суду відповідають фактичним обставинам провадження.

Як зазначено вище, доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, належним чином не перевірені та не спростовані у вироку, у зв`язку з чим судовий розгляд цього провадження в цілому не може бути визнаний справедливим.

Допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та потягли порушення права обвинуваченого на захист, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду, відповідно до вимог ст.ст. 407, 409, 410, 411, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити обставини провадження та безпосередньо дослідити надані сторонами докази, проте, відповідних клопотань від учасників провадження не надходило.

Тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст.7-9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі апеляційного суду, повно та всебічно дослідити обставини провадження, перевірити належним чином всі доводи обвинуваченого, заявлені на свій захист, та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, та заявлені стороною захисту при апеляційному розгляді, про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_13 , мають ретельно перевірятися судом першої інстанції в ході нового розгляду.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цей час не змінились, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, вважає за необхідне продовжити щодо ОСОБА_6 раніше застосований до нього запобіжний захід строком на 60 днів, а саме до 24 травня 2025 року включно.

В подальшому питання щодо запобіжного заходу стосовно обвинуваченого має вирішуватися в порядку, визначеному ст.331 КПК України.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 з урахуванням заявлених змін, задовольнити.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, а саме до 24 травня 2025 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4