ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/2471/25 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/326/25 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2025 року, якою повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Ізюмської окружної прокуратури Харківської області щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 30 січня 2025 року,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

12.02.2025 року ОСОБА_6 подав до суду скаргу на бездіяльність посадових осіб Ізюмської окружної прокуратури Харківської області щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 30 січня 2025 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6 зазначав, що він 30.01.2025 року звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до повідомлення Харківської обласної прокуратури від 03.02.2025 року його заяву зареєстровано та направлено для розгляду відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Ухвалою слідчого Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2025 року скаргу повернуто заявнику на підставі п.3 ч.2 ст.304 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та матеріали за скаргою повернути для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування самої апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про повернення скарги, оскільки ч.1 ст.304 КПК України передбачено, що строк подання скарги починається з моменту вчинення дії або бездіяльності та враховуючи, що відповідь від Харківської обласної прокуратури від 03.02.2025 року була направлена 05.02.2025 року та отримана ним лише 11.02.2025 року, то зі скаргою він звернувся 12.02.2025 року, що на переконання апелянта, є початком відліку строків вчинення бездіяльності.

Також, зазначає, що суд першої інстанції посилався на те, що ним не було долучено відомостей отримання Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області заяви про вчинення кримінального правопорушення, однак такі доводи суду суперечать ст. 60 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить провести судове засідання без його участі.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Повертаючи заявнику скаргу, подану в порядку ст. 303 КПК України, слідчий суддя керувався вимогами ч. 1 ст. 303 КПК України, а також виходив з того, що вимогами ч.1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, однак заявник ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою з пропуском строку для звернення до суду із вказаною скаргою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з наступних підстав.

Згідно вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою, як зазначено в ч.1 ст.304 КПК України, протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Колегія суддів зазначає, що право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Кримінальне провадження, відповідно до норм ст.8 КПК України, здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Засада верховенства права є загальнообов`язковою нормою кримінального провадження найвищого рівня, оскільки вона охоплює не лише провадження в справах про вчинення кримінальних правопорушень, а й сучасний правопорядок України в цілому, її дія поширюється на всі органи державної влади, їх службових осіб у всіх сферах діяльності - нормотворчій, правоохоронній, правозастосовчій. Частина 1 ст. 8 Конституції України констатує, що в Україні визнається і діє принцип (засада) верховенства права. Тож ця засада має конституційний характер і за своїм змістом охоплює комплекс національних інститутів, правових механізмів та процедур, які є обов`язковими для того, аби особа мала можливість захистити свої права, свободи і законні інтереси від сваволі з боку держави (її органів і службових осіб) та зберегти свою гідність.

Засада верховенства права, яка лежить в основі кримінального провадження, широко використовується при обґрунтуванні своїх рішень Європейським судом з прав людини. Правові позиції, сформульовані у цих рішеннях, які мають обов`язково враховуватися судами України. В результаті тривалого і динамічного ("живого") тлумачення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Євросуд сформулював низку правоположень, які охоплюються верховенством права. Серед них основним є забезпечення права людини на справедливий суд. Це право відповідно до названої Конвенції та інтерпретації його Євросудом включає: а) право на гарантований доступ до суду; б) право на законного компетентного і безстороннього суддю; в) право викласти свою позицію в суді; г) право на ефективні засоби юридичного захисту в суді; г) право на справедливий судовий розгляд; д) право на презумпцію невинуватості у кримінальному провадженні; є) право на розумний строк розгляду справи; є) право на відкритий розгляд справи (за винятком обумовлених випадків).

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Зокрема, вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд, де право бути заслуханим судом є однією з базових гарантій учасника судового спору (рішення у справі Претто проти Італії Pretto and Others v. Italy, 8 December 1983, Series A no. 71)

У справі Голдер (Golder, 21.02.1975, Series A, №4451/70) проти Об`єднаного Королівства суд зазначив: «на думку Суду, було б немислимим, щоб стаття 6 пункт перший містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищала би в першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями доступу до суду. Такі характеристики процесу, як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються сенсу, якщо немає самого судового розгляду. Все вищенаведене свідчить про те, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Обмеження права на доступ до суду не повинні впливати на користування право у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено, як зазначено щодо прийняття заяви в ухвалі ЄСПЛ по справі Скорик проти України (№ 32671/02 рішення від 08.01.2008 р.).

Зі змісту скарги вбачається, що 30.01.2025 року ОСОБА_6 звернувся до Харківської обласної прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно відповіді від 03.02.2025 року, яка була направлена 05.02.2025 року та надійшла на ім`я ОСОБА_6 11.02.2025 року, його було повідомлено про те, що його звернення від 30.01.2025 року щодо незаконності договору оренди земельної ділянки, розташованої на території Барвінківської територіальної громади Ізюмського району Харківської області та можливого вчинення кримінального правопорушення, а також з інших питань, відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян» направлено за належністю для розгляду по суті керівнику Ізюмської окружної прокуратури Харківської області.

12.02.2025 року ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність саме посадових осіб Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, як органу, який повинен вирішити його заяву в порядку ст.214 КПК України.

Апеляційний суд не погоджується з доводами слідчого судді про те, що відлік строку звернення до суді зі скаргою повинен обраховуватись з дати подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення, а саме з 30.01.2025 року, оскільки фактично ОСОБА_6 оскаржує бездіяльність Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, а не бездіяльність посадових осіб Харківської обласної прокуратури.

Так, у даній справі початок строку для звернення до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Ізюмської окружної прокуратури Харківської області розпочався з дня, коли заявнику стало відомо про те, що його заяву про вчинення кримінального правопорушення було передано Харківською обласною прокуратурою за належністю для розгляду по суті керівнику Ізюмської окружної прокуратури Харківської області, а саме з 11.02.2025 року.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги норми ст.7 КПК України, якими закріплені загальні засади кримінального провадження, до яких, серед інших, відносяться: доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень і забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, з метою їх дотримання та гарантій, які вони надають учасникам судового провадження, колегія суддів вважає, що в даному випадку слідчим суддею безпідставно повернуто заявнику його скаргу.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з поверненням матеріалів за скаргою заявника до місцевого суду для вирішення питання щодо можливості розгляду її по суті відповідно до зазначених вимог кримінального процесуального закону за відсутності інших процесуальних перешкод.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 лютого 2025 року, якою повернуто скаргу заявника ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Ізюмської окружної прокуратури Харківської області щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 30 січня 2025 року скасувати та матеріалискарги повернути до суду 1-ї інстанції для виконання вимог, передбачених ст. 304-306 КПК України та розгляду по суті за відсутності інших процесуальних перешкод.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4