УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року

м. Київ

справа № 129/936/21

провадження № 51-7357ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000088 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теофилівка Бершадського р-ну Вінницької обл., жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК до покарання, призначеного за цим вироком, місцевий суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 27 травня 2020 року та призначив засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.

Крім того, суд вирішив питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення, початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_4 визнано винуватим в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині (ч. 1 ст. 115 КК), за таких обставин.

ОСОБА_4 19 січня 2021 року приблизно о 00:10, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до домогосподарства ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого через вхідні двері зайшов до приміщення житлового будинку, де помітив ОСОБА_6 , яка почала наполягати, щоб він покинув її житло. Однак ОСОБА_4 , вважаючи, що перебуває в себе вдома, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, їх наслідки у вигляді смерті потерпілої та бажаючи їх настання, почав завдавати ОСОБА_6 удари кулаками в голову, від яких вона впала на підлогу. Продовжуючи свої протиправні діяння, маючи значну фізичну перевагу над особою похилого віку, яка лежала на підлозі, він продовжив завдавати їй множинні удари руками і ногами по голові, тулубу та кінцівках, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді численних комбінаційних переломів тулуба, від яких вона померла на місці події внаслідок травматичного шоку, що розвинувся внаслідок множинної тупої поєднаної травми голови, грудини та кінцівок.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 22 листопада 2024 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника залишив без задоволення, а вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 - без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор стверджує про недопустимість доказів, а саме: висновку експерта № СЕ-19/102-21/1523-Б від 31 березня 2021 року, оскільки він був доступний прокурору до скерування 02 квітня 2024 року обвинувального акта до суду; протоколу огляду місця події від 19 січня 2021 року - фактично було проведено обшук за відсутності ухвали слідчого судді, під час якого вилучили речові докази; протоколу обшуку від 24 січня 2021 року - проводився як невідкладний без ухвали слідчого судді, а дозвіл власника житла отримано під тиском; протоколу проведення слідчого експерименту - проводився під тиском правоохоронних органів і містить лише зізнавальні показання ОСОБА_4 ; протоколу затримання від 24 січня 2021 року - засудженого фактично затримано 24 січня 2021 року о 16:00, оскільки через примус змушений був залишатися поряд зі службовою особою в приміщенні Маньківської сільської ради.

Крім того, за твердженням скаржника, апеляційний суд належним чином не перевірив та не спростував усі вказані в апеляційній скарзі доводи, які також наведено і в касаційній скарзі.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, суд обґрунтовано послався, зокрема, на показання:

- засудженого ОСОБА_4 , який, повідомив, окрім іншого, що він з ОСОБА_7 у будинку останнього вживали спиртні напої. Надалі до ОСОБА_7 прийшли гості та принесли з собою спиртні напої, які вони також вживали. Згодом засуджений заснув у веранді. Через деякий час ОСОБА_4 почали піднімати, проте він не хотів вставати, у зв`язку з чим відбулася сварка, під час якої його вдарили пляшкою та кудись повели. Прийшовши до тями, він побачив, як ОСОБА_7 з кимось тікав. Далі ОСОБА_4 одягнувся, вийшов із будинку і, зрозумівши (згодом) де він перебуває, пішов додому. Також повідомив суду, що він прокинувся в будинку потерпілої;

- свідка ОСОБА_8 , який зазначив, що він разом із сином 18 січня 2021 року відправився на риболовлю, де ОСОБА_4 вживав спиртні напої. Щодо подій, які відбулися ввечері, свідок вказав, що сина не було дома, тому вони з жінкою пішли його шукати. Згодом син повернувся додому, був напідпитку та говорив про те, що йому хтось розбив голову. Також свідок повідомив, що на наступний день не помітив на синові жодних тілесних ушкоджень.

На запитання прокурора, чому викинули куртку сина у вигрібну яму, свідок вказав, що вони з дружиною були перелякані, оскільки на куртці були сліди крові, вони боялися, щоб не подумали, що їх син причетний до вбивства ОСОБА_6 . З цих же підстав свідок спалив черевики ОСОБА_4 ;

- потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила, зокрема, що ввечері 18 січня 2021 року, вона почула, як щось гупає на дворі, вийшовши з хати нічого не побачила. Вона о 00:23 хотіла лягти спати, проте в будинку її матері ОСОБА_6 горіло світло, тому чекала допоки світло погасне. Згодом почула, що гупнула хвіртка і хтось пішов, водночас світло в будинку матері вже не горіло. Вранці пішла до матері, де побачила її мертвою. Крім того, зазначила, що на подвір`ї бачила два сліди; зі спини бачила одну людину в темній куртці з капюшоном; особа проникла на подвір`я, перелізши через паркан, оскільки хвіртка була зачинена із середини.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються й сукупністю письмових доказів, зокрема:

- протоколом огляду місця події від 19 січня 2021 року, відповідно до якого проведено огляд належного ОСОБА_9 домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протоколом обшуку від 24 січня 2021 року, згідно з яким проведено обшук домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення обшуку серед одягу виявлено кофту білого кольору із плямою бурого кольору. Крім того, під час огляду золи з печі виявлено частково пошкоджений термічною дією вогню фрагмент матерії білого кольору. У спальній кімнаті на дивані виявлено чорну кофту з капюшоном та лініями сірого кольору, на присадибній ділянці - золу з печі, у якій знайдено два фрагменти металу, поверхню яких пошкоджено термічною дією вогню;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24 січня 2021 року, згідно з яким 24 січня 2021 року о 23:30 затримано ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 25 січня 2021 року, відповідно до якого в присутності захисника та понятих ОСОБА_4 добровільно розповів та відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/1523-Б від 31 березня 2021 року, яким, окрім іншого, встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні куртки ОСОБА_4 (об`єкт № 2), збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_6 (об`єкт № 1 у висновку експерта Вінницького НДЕКЦ від 31.03.2021 № № СЕ-19/102-21/1011 -Б) і не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_4 (об`єкт № 1).

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на таке.

ОСОБА_4 під час здійснення провадження в місцевому суді свою винуватість у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_6 не визнав, одночасно стверджував про відсутність умислу та наголошував на кількості випитих ним спиртних напоїв 18 січня 2021 року. Крім того, як вказав суд, засуджений викладав обставини так ніби у вбивстві винен свідок ОСОБА_7 , а надані ним під час досудового розгляду свідчення, де він визнав свою вину, були результатом насильницьких дій працівників поліції щодо нього.

Однак місцевий суд зауважив про неправдивість позиції сторони захисту, з огляду на показання потерпілої ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_4 , надаючи показання, зазначив, що в будинку потерпілої він опинився не з власної ініціативи, його туди привів ОСОБА_7 з іншою особою, яку він не пам`ятає. Також бачив як вони звідти тікали.

Водночас згідно з показаннями потерпілої, потрапити на територію її домоволодіння можливо було лише перелізши через огорожу. Вона вказала, що, почувши звук хвіртки, вона вийшла з будинку та помітила особу одягнену в темну куртку з капюшоном, яка виходила з її подвір`я.

Крім того, згідно з протоколом огляду місця події від 19 січня 2021 року в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено труп жінки з ознаками насильницької смерті. Під час вказаного огляду було вилучено, серед іншого, локальний статичний слід взуття, виявлений на снігу біля паркану домоволодіння. До того ж слід був одного зразка, що свідчить про проникнення на територію домоволодіння лише однієї особи.

Не залишив поза увагою суд першої інстанції й поведінку свідка ОСОБА_8 , який, намагаючись приховати злочинні дії сина, прагнув позбутися його куртки зі слідами крові потерпілої, викинувши її у вигрібну яму туалету, що розташований за сільським будинком культури.

Ураховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що версія засудженого про непричетність до вбивства ОСОБА_6 спростована сукупністю доказів сторони обвинувачення, у зв`язку з чим суд оцінив повідомлені засудженим обставини як такі, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений та його захисник подали апеляційні скарги. Вінницький апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, не встановив підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції.

Так, апеляційний суд на спростування доводів сторони захисту щодо недопустимості доказів указав таке.

Стосовно протоколу огляду місця події від 19 січня 2021 року апеляційний суд зазначив, що у вказану дату старший слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області в період часу з 12:59 до 17:00 годин з перервою з 13:47 до 16:45 зі згоди власника домогосподарства ОСОБА_9 провів огляд місця події домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та зафіксовано речові докази. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події є інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та додатково зауважує, що за змістом приписів частин 1, 2 ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто законодавцем, крім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє. У цьому кримінальному провадженні таку згоду було отримано.

Оскільки закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди на проникнення до житла або іншого володіння особи, то наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені, виходячи із сукупності обставин, за яких відбувалося проникнення до житла чи іншого володіння особи, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

Як зазначив апеляційний суд, та не заперечується захисником, огляд місця події проведений в домоволодінні за добровільною письмовою згодою власника ОСОБА_9 . Водночас відсутні дані про те, що потерпіла ОСОБА_9 заперечувала свою добровільну згоду та/або висловлювала будь-які заперечення щодо вказаної слідчої дії. За таких обставин проведення огляду місця події 19 січня 2021 року без ухвали слідчого судді не свідчить про недопустимість протоколу огляду місця події від 19 січня 2021 року.

Не є порушенням і вилучення речових доказів під час проведення вказаної вище слідчої дії з огляду на зміст приписів ч. 5 ст. 237 КПК, згідно з якими при проведені огляду дозволяється вилучення речей та документів, що мають значення для кримінального провадження.

Стосовно протоколу обшуку від 24 січня 2021 року Вінницький апеляційний суд зазначив, що обшук проведено в будинку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 . Під час проведення указаної слідчої дії було виявлено та вилучено речові докази (світер білого кольору, чоловічий світер чорного кольору, фрагмент матерії, два фрагменти металу), частина яких була з ознаками термічної дії вогню.

Цю слідчу дію, як слушно зазначив суд апеляційної інстанції, проведено як невідкладний обшук з метою збереження речових доказів відповідно до приписів ч. 3 ст. 233 КПК, якими передбачено, зокрема, що слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, однак у такому разі необхідно невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку.

Крім того, Верховний Суд зауважує про дотримання в цьому провадженні приписів ч. 3 ст. 233 КПК, оскільки, як встановив місцевий суд, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25 січня 2021 року в порядку судового контролю за проведенням досудового розслідування було надано дозвіл на проведений слідчим 24 січня 2021 року обшук домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо висновку експерта № СЕ-19/102-21/1523-Б від 31 березня 2021 року апеляційний суд вказав, що згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування, який був вручений ОСОБА_4 та його захиснику, слідчий 29 січня 2021 року під час досудового розслідування у цьому провадженні призначив судово-біологічну експертизу, про що містяться відомості в п. 52 переліку прийнятих під час розслідування процесуальних рішень. Отже, сторона захисту справедливо могла та мала розраховувати на те, що стороною обвинувачення здійснені дії, направлені на отримання певного доказу, який в подальшому може бути використаний з метою доведення винуватості особи в суді. Стороні захисту 30 березня 2021 року повідомлено про завершення досудового розслідування, того ж дня надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Згідно з розписками підозрюваного та його захисника вони 31 березня 2021 року отримали копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, а 02 квітня 2021 року обвинувальний акт прокурор направив до суду.

Також апеляційний суд зауважив, що висновок № СЕ-19/102-21/1523-Б був складений експертом 31 березня 2021 року та направлений ініціатору призначення експертизи (слідчому) 08 квітня 2021 року, тобто після скерування обвинувального акта до суду.

Вказав суд і про дотримання в цьому провадженні вимог ч. 11 ст. 290 КПК, якими передбачено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, з огляду на те, що під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 стороні захисту відкрито додатковий доказ (висновок експерта) та надано час для підготовки та надання заперечень.

З таким обґрунтуванням погоджується і Верховний Суд і додатково зазначає, що висновки апеляційного суду про допустимість висновку експерта № СЕ-19/102-21/1523-Б від 31 березня 2021 року узгоджуються з практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, зокрема, з позицією, викладеною в постановах від 24 березня 2020 року (справа № 676/1859/17), від 13 жовтня 2020 року (справа № 221/1242/16-к), від 25 січня 2023 року (справа № 688/2138/19).

Стосовно протоколу проведення слідчого експерименту від 25 січня 2021 року суд апеляційної інстанції вказав, що під час слідчого експерименту ОСОБА_4 відтворив механізм обстановки та нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , які повністю узгоджувалися з обстановкою, зафіксованою у протоколі огляду місця події, а відтворений підозрюваним механізм нанесення тілесних ушкоджень - з їх характером та локалізацією, зазначеними у висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи.

З таким висновком погоджується і колегія суддів Верховного Суду, з огляду на те, що слідчий експеримент відбувся у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчить про проведення цієї слідчої дії з дотриманням вимог закону.

Також Суд вважає безпідставними твердження захисника про недопустимість протоколу затримання від 24 січня 2021 року. Ці доводи були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно з вказаним протоколом ОСОБА_4 затримано о 23:30.

Крім того, суд відхилив твердження сторони захисту про фактичне затримання засудженого о 16:00, оскільки він через примус змушений був залишатися поряд зі службовою особою в приміщенні Маньківської сільської ради з огляду на таке.

Ухвалою Бершадского районного суду Вінницької області від 07 вересня 2021 року прокурору доручено провести дослідження фактів застосування фізичного та психологічного насильства до ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000088.

На підставі вищевказаної ухвали внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063. Водночас постановою старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниця) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, від 02 березня 2022 року кримінальне провадження № 0000063 було закрито у зв`язку зі встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК.

Висновки суду апеляційної інстанції є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на приписах статей 370, 374, 419 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

Отже, наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних рішеннях судів, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанцій. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги захисника.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 14 березня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3