Справа №:755/8229/24
Провадження №: 1-кс/755/3763/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у міста Києві скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , на рішення дізнавача про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 березня 2024 року за № 0000490, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_4 , звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, на постанову дізнавача від 20 червня 2024 року про закриття цього кримінального провадження, оскільки вона (постанова) винесена без належної перевірки обставин провадження, недотримання вимог ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати для можливості продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Зокрема, у скарзі, щодо обставин діяння, як такого, зауважується, що спеціалістами та директором ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Конус» складено завідомо неправдивий висновок спеціаліста-аудитора №11-05/23 від 11 травня 23 року шляхом надання відповідей на поставлені питання, зазначені у постанові від 18 квітня 2023 року слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_5 , про залучення спеціаліста аудитора ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Конус» для проведення дослідження, в кримінальному провадженні № 0000358 від 14 травня 2021 року, на підставі укладеного договору №17-03 від 17 березня 2023 року з ТОВ «МІЖНАРОДНА ЕКСПЕРТНО-ПРАВОВА ГРУПА» (далі по тексту - Висновок).

Так, висновок є завідомо неправдивим та створений з обвинувальних ухилом виключно щодо надання досудовому слідству штучних підстав для повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке вона не вчиняла та не мала до відповідних подій ніякого відношення. Мета вказаного та приводи є вторинними по відношенню до свідомого надання спеціалістом завідомо неправдивого висновку та вчинення ним кримінального злочину.

На першій сторінці висновку зазначено, що до його складання залучено спеціаліста аудитора ТОВ Аудиторська фірма «Аудит-Конус», тобто юридичну особу, висновок підписано ОСОБА_6 , як директором ТОВ «АФ АУДИТ-конус», тобто від імені юридичної особи і висновок є результатом певної договірної роботи органу досудового слідства та вказаної юридичної особи, що протирічить вимогам КПК України, відповідно до статті 71 якого експертом має бути фізична особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками.

Крім того, проведення дослідження здійснено на підставі договору з ТОВ «Міжнародна експертно-правова група», а не постанови слідчого.

У висновку вказується, що питання для дослідження поставлені у постанові слідчого ОСОБА_5 при цьому в матеріалах справи така постанова відсутня, і штучним є те, що постанова про залучення спеціаліста-аудитора датована пізніше (18 квітня 2023 року) ніж договір про таке дослідження (17 березня 2023 року).

Поставлені для дослідження питання і надані матеріали свідчать про свідому упередженість щодо завідомо визначених (потрібних) слідством відповідей на питання, до яких має прийти (зробити) спеціаліст при аналізі і експертизі наданих матеріалів. А саме на дослідження вибірково надані лише окремі акти які регулюють (регулювали) діяльність Міністерства економіки України як Уповноваженого органу управління, зокрема, положення лише про деякі структурні підрозділи цього міністерства пов`язані з управлінням підприємствами Департамент фінансової роботи та господарського забезпечення, Департамент фінансово-господарської діяльності, а також накази стосовно лише однієї посадової особи цього міністерства ОСОБА_4 , яка в різні періоди очолювала ці департаменти. Тобто спеціаліст міг аналізувати лише документи, які стосувалися тільки ОСОБА_7 , про інших посадових осіб міністерства, про їх повноваження, статус йому відомо не було. Тому його висновок не міг стосуватися будь якої іншої посадової особи міністерства, бо про її існування і повноваження з наданих слідством матеріалів йому не було відомо. При цьому спеціаліст не запросив у органу досудового слідства повну інформацію, яка була необхідна для проведення дослідження та відповіді на запитання.

Зокрема, для дослідження не було надано навіть Положення про Міністерство економіки України, основний документ, яким визначаються завдання та повноваження цього міністерства та його посадових (службових) осіб.

Спотворюючи дійсні обставини спеціаліст, даючи відповідь на питання №7 «Чи повинні були службові ос і особи Міністерства економіки проводити внутрішній аудит діяльності ДП «Гріненерго», ураховуючи зміну керівника підприємства згідно наказу №66-п від 17 травня 2021 року про звільнення з посади ОСОБА_8 » та № 8 «На кого, згідно посадових обов`язків, зі службових осіб Міністерства економіки України, як Уповноваженого органу управління, було покладено обов`язок провести внутрішній аудит діяльності ДП «Гріненерго», ураховуючи зміну керівника підприємства згідно наказу №66-п від 17 травня 2021 року про звільнення з посади ОСОБА_8 і упродовж якого строку» спеціаліст-аудитор знав лише про два департаменти міністерства і одну його особу ОСОБА_4 . Спеціалісту-аудитору виходячи з наданих документів не було відомо навіть про повноваження, зокрема, міністра з питань, які поставлені слідством. При цьому спеціаліст навіть не врахував, що звільнено було не керівника, а виконуючого обов`язки такої особи.

Висновки спеціаліста-аудитора зроблено щодо питань, що виходять за рамки (межі) його кваліфікації, фаху (знань), освітньо-кваліфікаційного рівня експертних знань фінансового, бухгалтерського, податкового обліку та звітності та економічної діяльності підприємства, а в значній частині (питання 5-8) стосуються правової оцінки повноважень державного органу. Тобто, всупереч ст. 71 КПК України, яка передбачає, що спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками з питань, що потребують відповідних знань і навичок до надання висновку з правових питань залучено аудитора, особу, що не має право надавати висновки з питань, що не належать до сфери його знань. При цьому взагалі питання надання правової оцінки відповідним нормативним актам за їх змістом виходять за межі повноважень досудового слідства.

Спеціалістом-аудитором зроблено завідомо неправдивий висновок при відповіді на питання «5. Хто із службових осіб Міністерства економіки України, як Уповноваженого органу управління, був відповідальний та уповноважений на погодження підписаних (укладених) договорів (правочинів) між ДП «Гріненерго» та Державною продовольчою зерновою корпорацією України, ТОВ «Нефаріус», ТОВ «Поліська нива», ТОВ «АГРО. ТЕК», ТОВ «ЕДАЙС СОЛЮШИНС» ?» ... «7. Чи повинні були службові особи Міністерства економіки України проводити внутрішній аудит діяльності ДП «ГРІНЕНЕРГО» у період з 01.01.2019, ураховуючи зміну керівника підприємства, згідно наказу № 66-п від 17.05.2021 про звільнення з посади ОСОБА_8 .?», та «8. На кого, згідно посадових обов`язків, зі службових осіб Міністерства економіки України, як уповноваженого органу управління, було покладено обов`язок провести внутрішній аудит діяльності ДП «ГРІНЕНЕРГО» після зміни керівника виконуючого обов`язки директора державного підприємства ОСОБА_8 (наказ № 66-п від 17.05.2021), і упродовж якого строку?».

На дослідження спеціалісту-аудитору надані документи (сторінки 28-32 Висновку), зокрема: Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) від 27.07.2015 № 851 «Про затвердження Положення про департамент фінансової роботи та господарського забезпечення»; Положення про департамент фінансової роботи та господарського забезпечення, затверджено Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.07.2015 № 851; Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) від 17.10.2018 № 1502 «Про внесення змін до Положення про департамент фінансової роботи та господарського забезпечення»; Зміни, що вносяться до Положення про департамент фінансової роботи та господарського забезпечення, затверджено Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку) від 17.10.2018 № 1502; Наказ Міністерства економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки України) від 21.01.2020 № 38 «Про затвердження Положення про департамент фінансово-господарської діяльності: Положення про департамент фінансово-господарської діяльності затверджено Наказом Міністерства економічного розвитку, торгівлі та сільського господарства України від 21.01.2020 № 38».

При цьому, навіть поверховий аналіз цих документів свідчить про те, що йдеться про два різні структурні підрозділи міністерства, а саме про: 1) Департамент фінансової роботи та господарського забезпечення, який здійснював свою діяльність до часу утворення та затвердження 21.01.2020 положення про інший департамент: 2) Департамент фінансово-господарської діяльності. Обидва ці департаменти в різні періоди часу очолювала ОСОБА_4 .

Спеціаліст-аудитор стверджує (робить завідомо неправдивим висновок спеціаліста), що в цих документах зазначено: «2.1. Основними завданнями департаменту є: Забезпечення стабільної ефективної роботи апарату Мінекономіки та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, ... 2.2. Департамент відповідно до покладених на нього завдань, в т.ч.:

- проведення щорічних незалежних аудиторських фінансової звітності державних унітарних підприємств, що належать до сфери управління Мінекономіки, та господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належить державі, функції з управління корпоративними правами в яких здійснює Мінекономіки.

У разі зміни керівника суб`єкта господарювання, що належить до сфери управління Мінекономіки, забезпечує підготовку пропозицій щодо проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності такого суб`єкта, в порядку, передбаченому законом.....

- прийняття рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення державними унітарними підприємствами, що належать до сфери управління господарського забезпечення тепер робить висновок, що саме на цей департамент Мінекономіки покладається забезпечення прийняття рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення державними унітарними підприємствами, що належать до сфери управління Мінекономіки, господарських зобов`язань, щодо яких є заінтересованість, та значних господарських зобов`язань або про відмову в наданні такої згоди…».

Далі спираючись на ці неправдиві (спотворені) висновки спеціаліст-аудитор визначає, що таким чином «...службові особи департаменту фінансово-господарської діяльності Міністерства економіки України (директор департаменту фінансово-господарської діяльності, головний бухгалтер ОСОБА_4 ). як Уповноваженого органу управління, були відповідальними та уповноваженими на погодження підписаних (укладених) договорів (правочинів) між ДП «Гріненерго» та Державною продовольчою зерновою корпорацією України, ТОВ «Нефаріус», ТОВ «Поліська нива», ТОВ «АГРО.ТЕК», ТОВ «ЕДАЙС СОЛЮШИНС». Тобто покладає ці обов`язки на особу, яка на період укладання (підписання) зазначених контрактів була керівником іншого департаменту (департаменту фінансової роботи та господарського забезпечення Мінекономіки) у Положенні якого, як наведено вище, відсутні норми щодо такого погодження підписаних (укладених) договорів (правочинів).

Таким же завідомо неправдивим є й висновок, що директор департаменту (структурного підрозділу міністерства) є уповноваженим на погодження зазначених правочинів як Уповноважений орган управління.

Даючи відповідь на питання шосте-восьме на сторінці 32-33 висновку спеціаліст - аудитор продовжує неправдиво, прикриваючись посиланням на два положення різних департаментів Мінекономіки, як наведено вище повноваження яких не с тотожними, і які діяли в різні періоди часу, цитуючи норми які відсутні у Положенні, зокрема, Департаменту фінансової роботи та господарського забезпечення, але посилаючись на цей документ - визначає ОСОБА_4 як директора департаменту фінансово-господарської діяльності, головного бухгалтера (хоча посилається на повноваження іншого департаменту) службовою особою Уповноваженого органу, що відповідальна за проведення щорічних незалежних аудиторських перевірок фінансової звітності державних унітарних підприємств, що належать до сфери управління Мінекономіки, в тому числі ДП «ГРІНЕНЕРГО», а також за проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «ГРІНЕНЕРГО» після зміни керівника виконуючого обов`язки директора державного підприємства ОСОБА_8 (наказ № 66-п від 17.05.2021).

Зазначене свідчить про свідоме, умисне перекручування норм документів, що надані спеціалісту-аудитору для аналізу, введення слідства в оману щодо суті зазначених документів і відповідно повноважень органів і службових осіб, які передбачені цими документами, надання завідомо неправдивого висновку.

Вказані протиправні дії вказують на вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за який прямо передбачена ст.384 КК України (Введення в оману суду або іншого уповноваженого органу).

Однак, попри це, дізнавач закрив кримінальне провадження вказуючи, що в діянні відсутній склад кримінального правопорушення.

Водночас, під час здійснення досудового розслідування не було досліджено та враховано всіх обставин справи, не зібрано жодних доказів та не проведено жодних слідчих (розшукових) дій.

Всупереч ст. 9 КПК не досліджено в повному обсязі висновок спеціаліста-аудитора №11-05/23 від 11.05.2023, на факт можливого вчинення кримінального правопорушення.

Не надано жодної правової оцінки завідомо неправдивому висновку спеціаліста, який складено в межах досудового розслідування.

Складаючи постанову про закриття кримінального провадження дізнавач обмежилась виключно описовою частиною складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 384 КК України.

Так, постанова про закриття містить загальні положення про об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого ст. 384 КК України, однак не містить жодних підстав, які лягли в основу для прийняття процесуального рішення передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Зазначена постанова, в частині мотивів прийняття постанови та їх обґрунтування обмежена виключно одним реченням (цитата): «У зв`язку з вищевикладеним (з тексту - опис науково-практичного коментаря за ст. 384 КК України), можна дійти висновку про відсутність складу кримінального проступку в діянні», що є прямим порушенням п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК.

У ході розслідування щонайменше не допитано спеціалістів ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Конус», директора ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Конус», не витребувано документи, що стали підставою складання висновку спеціаліста-аудитора №11-05/23 від 11.05.2023 року та не проведено жодних інших слідчих (розшукових) дій, які б дали можливість встановити наявність/відсутність підстав для закриття кримінального провадження або притягнення особи до кримінальної відповідальності.

ІІ. Позиції сторін

В засіданні від 03 грудня 2024 року представник ОСОБА_9 - ОСОБА_10 скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній передумов. В засідання від 11 грудня 2022 року останній не прибув, подав клопотання про розгляд скарги без участі представника.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та дізнавач ВД Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві в судове засідання не прибули, будучи повідомлений про нього у порядку регламентованому ст. 135 КПК. Від дізнавача ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд скарги у її відсутність.

Тому, слідчий суддя беручи до уваги положення ст. 22, 26 КПК в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, завершити розгляд скарги по суті у відсутність вказаних учасників.

ІІІ. Право, яким керувалася слідчий суддя

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 110. Процесуальні рішення

1. Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, […].

3. Рішення […] приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, […].

5. Постанова […] складається з: 1) вступної частини […]; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, […].

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

4. Про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

ІV. Обставини, які були передумовою закриття кримінального провадження

У постанові про закриття кримінального провадження суб`єкт її прийняття вказує про таке: наводить коротку суть заяви, описує детально суб`єкт, об`єктивну ТВ суб`єктивну сторони кримінального правопорушення за ст. 384 КК та підсумовує вказуючи «… у зв`язку з вищевикладеним, можна дійти висновку про відсуьінсть складу кримінального правопорушення в діянні…».

Тому, з цих передумов кримінальне провадження закрите у порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

V. Мотиви, з яких слідчий суддя виходила при постановленні ухвали

Слідчий суддя проаналізувавши доводи скарги та аргументи сторін зауважує про таке.

V.І. Процесуальні питання подання скарги

Згідно ч. 2 ст. 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Тому, аналізуючи ці питання, слід зауважити, у цьому випадку, про таке:

а.) суб`єкт звернення

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК на досудовому розслідувані може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

В цій справі установлено, що заяву про злочин подано ОСОБА_4 .

Тим самим, є дійсним факт, що скаргу подано уповноваженою на те особою у розумінні ч. 1 ст. 303 КПК.

б.) територіальна підсудність

Верховний Суд в ухвалі від 28 січня 2020 року у справі № 263/19/20 указав, що виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Дніпровське УП ГУ НП в м. Києві знаходиться у межах Дніпровського району м. Києва, відповідно скарга підсудна для розгляду слідчим суддею цього місцевого суду.

в.) строки

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК скарги на рішення передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення. Якщо рішення оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Однак досить частими є випадки, коли копія постанови про закриття кримінального провадження надсилається особі у спосіб, який унеможливлює встановлення дати отримання, наприклад, в разі надсилання копії постанови звичайним, а не рекомендованим листом.

У таких випадках за відсутності чітких документальних підтверджень пропуску встановленого строку слідчим суддям доцільно розглядати скарги на постанови про закриття кримінального провадження по суті й уникати визначення моменту початку перебігу строку оскарження датою винесення постанови (див. позицію ВССУ відображену у листі від 12 січня 2017 року № 9-49/0/4-17 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», та яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надалі - Узагальнення).

В цій справі саме такий випадок (факт відсутності чітких документальних підтверджень пропуску встановленого строку). З огляду на зазначене, на переконання слідчого судді, наведений строк звернення є дотриманим.

V.ІІ. Оцінка підстав закриття кримінального провадження

Правова природа виду оскарження постанови про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді (див. позицію ВССУ відображену в Узагальненні, та яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Здійснивши саме такого роду перевірку щодо питання відповідності оскаржуваного рішення не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності розслідування.

Відповідно до ст. 2, 284 КПК закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З положень ст. 83 КПК слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Тому, дізнавач, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Водночас, для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) слідству слід встановити: 1) наявність діяння, вчиненого особою; 2) наявність доказів, за яких можна встановити факт відсутності у діянні хоча б одного елемента складу злочину - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

При цьому, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, зокрема у п. 44 рішення «Олександр Ніконенко проти України» (від 14 листопада 2013 року (остаточне 14 лютого 2014 року), заява №54755/08, джерело https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_988#Text), таке розслідування має незалежним, безстороннім […], а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю (див. рішення від 31 липня 2012 року у справі «Мута проти України» (Muta v. Ukraine), заява № 37246/06, п. 61). Розслідування […] має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини […] або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення від 17 січня 2013 року у справі «Карабет та інші проти України» (Karabet and Others v. Ukraine), заяви № 38906/07 та № 52025/07, п. 259).

В цьому кримінальному провадженні, на переконання слідчого судді, аналіз обставин вказаних у п. ІV цієї ухвали вказує, що слідство не забезпечило ефективного розслідування.

Зокрема, у ході слідства не допитувалися особи в діяння котрих, на переконання дізнавача, відсутній умисел. Однак, такий висновок можливо зробити щонайменше допитавши таку особу.

Тим паче, що це закриття не є первинним, так слідчим суддею уже переглядалася попередня постанова про закриття та в ухвалі про її скасування було вказано, що дізнавачем не проведено жодних слідчих (розшукових) дій, які б дали можливість встановити наявність/відсутність підстав для закриття кримінального провадження або притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зокрема, не допитано ОСОБА_12 , спеціалістів ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Конус», директора ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Конус», не витребувано документи, що стали підставою складання висновку спеціаліста-аудитора №11-05/23 від 11.05.2023 року;

На думку слідчого судді, проведення вказаних слідчих дій є необхідним з метою повного та всебічно дослідження обставин кримінального провадження.

Згідно ст. 533 КПК ухвали, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 534 КПК судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Однак, після вказаного скасування рішення про закриття дізнавач провів тільки одну дію з перелічених, а саме допитав ОСОБА_4 , і не вказав причин, котрі унеможливили виконання інших дій, хоча чергова постанова має містити відповіді на такі питання, враховуючи, що на потребу вчинення дій вказується у відповідній ухвалі.

Отже, вказане в своїй сукупності свідчить про те, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

При цьому, слідчий суддя додатково зауважує, що у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вказується, що виправдувальний вирок постановляється, зокрема,

- за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо;

- за відсутністю в діянні складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність.

Орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, в постанові про таке закриття (в її мотивувальній частині) не наводить: (1) даних, котрі могли б вказувати на те, що відбулась подія - певне діяння; (2) інформацію про осіб, котрі його вчинили; (3) аргументи, що вказують на те, що в діях таких осіб відсутні ознаки певного кримінального правопорушення у т.ч. за ст. 384 КК.

Відповідно цетакож вказує на недотримнаня вимог ст. 110 КПК.

VІ. Висновок

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40, ч. 4 ст. 40-1 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу, слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останні є самостійними у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

З цих підстав Суд, керуючись статтями 303-307, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, постановив:

скаргу - задовольнити.

Постанову дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_13 від 20 червня 2024 року про закриття кримінального провадження закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 березня 2024 року за № 0000490, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1