ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/585/25 Справа № 190/2166/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції).

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року про приведення вироку у відповідність до вимог КК України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року задоволено частково клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України та за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 за епізодами від 05.05.2021 року, 04.09.2021 року, 11.09.2021 року, 03.12.2021 року, 04.12.2021 року у зв`язку з усуненням караності діяння.

Постановлено вважати ОСОБА_7 таким, що засуджений вироком Дружківського районного суду Донецької області від 27 червня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року та остаточно призначено покарання 5 років 5 місяців позбавлення волі.

Мотивуючи постановлене рішення суд виходив з того, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України та за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 за епізодами 05.05.2021 року, 04.09.2021 року, 11.09.2021 року, 03.12.2021 року, 04.12.2021 року, оскільки завдав матеріальну шкоду потерпілим на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки майна, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України за вчинення якого ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року, відповідно до вимог закону не є таким, що входить до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання за вказаними вироками відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з постановленим рішенням засуджений подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення суду першої інстанції, через неправильне з`ясування ним всіх обставин та судових рішення за яким його було засуджено, у зв`язку з чим засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та залишити вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09.12.2022 року за ч.1 ст.263 КК України з позбавленням волі на строк три роки.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, ухвалу суду вважав законною та просив залишити її без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого щодо декриміналізації його діяння за вироком суду від 06 червня 2024 року є неспроможними, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому, апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 засуджений вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року, і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 5 місяців.

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 389, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 28.04.2021 року та остаточно призначено покарання 5 років 10 днів позбавлення волі.

Цим вироком ОСОБА_7 засуджений, зокрема, за вчинення:

- 17.04.2021 та 05.05.2021 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, якими завдав матеріальну шкоду в розмірі 4287,60 грн. таі 633 грн. відповідно,

- 04.09.2021 та 11.09.2021 кримінального правопорушення,, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, якими завдав матеріальну шкоду в розмірі 733,38 грн. та 400,38 грн. відповідно;

- 03.12.2021 та 04.12.2022 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, якими завдав матеріальну шкоду в розмірі 536,68 грн та 536,68 грн. відповідно.

Разом з цим, ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 30.05.2023 року задоволено клопотання про застосування покарання за наявності кількох вироків та, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року більш суворим покаранням за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 10 днів.

Згідно з вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за вчинення 03.01.2022, 28.09.2021 та 10.10.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме крадіжки на суму 725 грн., 754,80 грн. та і 490,49 грн. відповідно.

Станом на 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2270 гривень, станом на 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 гривень та відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2021 році становила 2270 гривні, а у 2022 році - 2481 гривень.

З огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 за епізодами згідно з вироками Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року, на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 гривень у 2021 році або 2481 гривня у 2022 році), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до цих діянь має застосовуватися положення ст. 5 КК України, оскільки ці діяння не є кримінально караними та не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Суд першої інстанції, враховуючи вищевикладене та вимоги ч. 2 ст. 74 КК України, обґрунтовано звільнив засудженого ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року.

При цьому підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного йому вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року за ч.2 ст.185 КК України за епізодом від 17.04.2021 року відсутні, адже вартість майна, за викрадення якого він засуджений вказаним вироком, більше двох розмірів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Таким чином, з огляду на те, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року на час вчинення діяння перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 гривень у 2021 році або 2481 гривня у 2022 році), то вчинене ним діяння є кримінально караним і підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

За таких обставин, доводи засудженого про звільнення його від призначеного покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року за ч. 2 ст.185 КК України є безпідставними, а висновки суду першої інстанції є належними та підтверджуються матеріалами справи.

До того ж, суд першої інстанції, правильно зазначив, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 389, ст. 395 КК України за вчинення яких ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 грудня 2022 року та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України за вчинення якого ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року, відповідно до вимог закону не є таким, що входить до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання за вчинення цих кримінальних правопорушень за вказаними вироками відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання засудженого, при цьому взяв до уваги, що остаточне покарання ОСОБА_7 , яке він відбуває на теперішній час за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 27 червня 2023 року, призначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України. Суд правильно привів даний вирок у відповідність до вимог закону.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2024 року- залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4