Справа № 227/1177/24
УХВАЛА

25.12.2024 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження № 0000688 від 06.03.2024 відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1) - 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування даного клопотання сторона обвинувачення зазначила, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до особливо тяжкого. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2024 ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави згідно ч. 4 ст. 183 КПК України.

Прокурор вважає, що в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1) - 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до діючого законодавства, пов`язане із позбавленням волі, ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зокрема на тимчасово окупований території або в російської федерації. Вказані обставині також сприяє той факт, що ОСОБА_5 мешкає в м. Добропіллі Донецької області, яке розташоване поруч з лінією розмежування з тимчасово-окупованою територією та поруч з яким триває активна фаза бойових дій при цьому дії країни агресора спрямовані на окупацію вказаного населеного пункту.

Крім того ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування.

Також, на твердження сторони обвинувачення, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні, оскільки для ОСОБА_5 їх показання мають ґрунтовне значення, які на даний час ще не допитані судом, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити його, у якому ОСОБА_5 обвинувачується.

На думку прокурора, в разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_5 може продовжити вчиняти дії спрямовані на надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, а також поширення інформації про переміщення, рух або розташування Збройних Сил України чи інших утворень, використовуючи при цьому мережу Інтернет.

А тому сторона обвинувачення убачає, що з метою запобігання спробі ухилення від суду та з метою забезпечення можливості виконання процесуальних рішень, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належної процесуальної поведінки, є всі підстави продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 просили змінити раніше обраний ОСОБА_5 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що зазначені стороною обвинувачення ризики не підтверджені належними доказами по справі. Також обвинувачений ОСОБА_5 , мотивуючи необхідність зміни раніше обраного йому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт зазначив суду, що у нього є двоє неповнолітніх дітей, за якими він буде здійснювати постійний догляд, перебуваючи вдома, що надасть можливості його дружині влаштуватись на роботу.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну останньому раніше обраного запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового засідання, колегія суддів, вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком на 60 днів, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Як слідує з ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_5 достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, а саме у державній зраді, вчиненій в умовах воєнного стану, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України: наданні представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненій в умовах воєнного стану.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_5 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання може переховуватися від суду, тобто існує і продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, що у свою чергу може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Крім того, докази у кримінальному провадженні не досліджені судом, а тому існує ймовірність, що обвинувачений ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 2) ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу, також може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_5 , володіючи відомостями щодо експерта, який не допитаний судом, може вплинути на нього з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також обвинувачений ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, дане підтверджується тим, що останній розуміє ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього. Перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду, тобто наявний ризик, передбачений п. 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Зважаючи на те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , спрямований на шкоду державі, де наразі продовжено воєнний стан та вторгнення російської федерації на територію України триває, останній може продовжити злочинну діяльність, у тому числі і з метою уникнення від відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, на даному етапі судового розгляду справи не зменшились.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Також суд звертає увагу й на те, що упродовж перебування ОСОБА_5 під вартою будь-яких лікарських протипоказань проти утримання останнього під вартою суду не надано, як і не надано іншого комплексу обставин, які би переважали ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Суд враховує, вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, враховуючи його майновий стан, вважає, що вказані відомості про особу ОСОБА_5 в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1)-5) ч.1 ст. 177 КПК України, свідчать про те, що підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається.

Суд констатує, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд звертає увагу на особливості відповідальності за кримінально карані посягання у сфері охорони основ національної безпеки, забезпечення захисту життя, здоров`я, прав і свобод людини в умовах воєнного стану та необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у суворій відповідності до вимог КПК України з метою забезпечення ефективності кримінального провадження, оперативного припинення злочинної діяльності.

Коли особі висунуто обвинувачення у вчиненні дій, спрямованих на підрив основ національної безпеки України, використовуючи для цього найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство, це свідчить як про підвищений ступінь суспільної небезпеки такого злочину, який вчиняється в умовах воєнного стану, так і про підвищену ступінь суспільної небезпечності особи, яка вчиняє відповідні дії.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю та обсягом обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Тому, на переконання суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів. Враховуючи й те, що строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Доводи сторони захисту щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_5 не спростовують вищевказаних висновків суду, а тому суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на менш суворий цілодобовий домашній арешт і з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, вважає доцільним, продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання адвоката та обвинуваченого є таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема ч. 2 ст. 111 КК України.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину саме за вищевказаною статтею Закону, як державна зрада в умовах воєнного стану, суд не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 110, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 лютого 2025 включно.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала суду в частині продовження застосування запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали оголошено 25.12.2024 о 15:30 годині.

Судді:

__________ ОСОБА_1 __________ ОСОБА_2 __________ ОСОБА_8