ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/200/25 Номер провадження 11-кп/814/1147/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

30 квтіня 2024 року Великобагачанським районним судом Полтавської області за ст.336, ч.1 ст.69 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений протягом усього строку відбування покарання не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції неповно, упереджено й формально розглянув провадження, не врахувавши те, що він під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, із початку відбування покарання працевлаштований, не має: зауважень до виконуваних робіт, стягнень, та готовий до самокерованої соціально й нормативно слухняної поведінки в суспільстві; наявність заохочень не є обов`язковою умовою для застосування положень ст.81 КК України.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора й представника установи виконання покарань про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження та особової справи, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 30 квітня 2024 року Великобагачанським районним судом Полтавської області ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ст.336 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на 1 рік позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку та в цей строк зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 із 26 до 30 жовтня 2023 року.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 17 жовтня 2022 року по АДРЕСА_2 відмовився від отримання повістки з визначеним строком прибуття на 26 жовтня 2022 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 й цього дня до вказаного відділу без поважних причин не прибув, ухилившись у такий спосіб від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (т.1 а.о.с.8-9).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 10 липня 2024 року, кінець названого строку 06 липня 2025 року (з урахуванням зарахованого судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання).

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 під час відбування покарання заохочень і стягнень не має, дотримується вимог режиму відбування покарання, працевлаштований, до праці ставиться відповідально, 07 серпня 2024 року був переведений із дільниці карантину, діагностики й розподілу до дільниці ресоціалізації, реагує на заходи виховного впливу, але не робить для себе правильні висновки, бере участь у заходах виховного характеру, разом з тим, належної ініціативи щодо участі в них не проявляє, визнає винуватість у вчиненому злочині, має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення і низький ризик його небезпеки для суспільства, результати індивідуальної програми соціально-виховної роботи з ним досягнуті частково, що підтверджується даними характеристик ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 30 жовтня, 19 листопада 2024 року, 17 січня 2025 року, матеріалів про працевлаштування і переведення засудженого (т.2 а.о.с.19-20, 23-27, 32-37, 39-40).

За змістом усіх наданих установою виконання покарань висновків до характеристик ОСОБА_8 за час відбування покарання не довів своє виправлення (т.2 а.о.с.25-27, 34-36).

Через відсутність послідовного та необхідного процесу виправлення засудженого й за рішеннями комісії ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» №30 від 19 листопада 2024 року, №3 від 17 січня 2025 року було відмовлено в поданні матеріалів про застосування до ОСОБА_8 як положень ст.82 КК України, так і ст.81 КК України (т.2 а.о.с.28, 38).

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що поведінка ОСОБА_8 не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була пасивною та посередньою, окрім того, засуджений хоча і реагує за заходи виховного впливу, але не робить для себе правильні висновки. На думку колегії суддів, є відсутніми підстави для висновку про досягнення апелянтом необхідного ступеню виправлення, що підтверджував би доцільність і необхідність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання.

Окрім того, за змістом ст.9 КВК України дотримання ОСОБА_8 вимог режиму відбування покарання є його обов`язком як засудженого й сам по собі (за відсутності доведеності свого виправлення) не є мотивованою, достатньою і належною підставою для застосування до нього приписів ст.81 КК України.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У цьому випадку, хоча відбутий ОСОБА_8 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено за вироком суду.

При цьому, всупереч доводам апелянта, колегія суддів зауважує, що, виходячи з аналізу приписів КВК України, з`ясування наявності чи відсутності стягнень, заохочень у засудженого та у випадку наявності їх періодичності й характеру, має вагомий вплив для визначення процесу виправлення засудженого, доведеність чого є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин, місцевий суд, дослідивши обставини провадження, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України.

Натомість, доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції неповно, упереджено й формально розглянув провадження не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами судового провадження та особової справи, які підтверджують, що засуджений не довів свого виправлення та відповідно відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4