№707/783/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0003020 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого;

1) 22.03.2013 Черкаським районним судом Черкаської області за ч.2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 104 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

2) 19.08.2013 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК до 4-ох років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст.70, ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань визначити покарання у вигляді 4-ох років 2-ох місяців позбавлення волі у виховній колонії для неповнолітніх осіб чоловічої статі вперше засуджених до позбавлення волі;

3) 21.02.2018 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Перегляд вироку: 24.05.2018 вироком Апеляційного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК до покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років у виправній колонії середнього рівня безпеки для раніше судимих. Звільнений 29.08.2023 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

18.09.2023, близько 21 години 00 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи з умислом направленим на нанесення тяжких тілесних ушкоджень, наніс не менше чотирьох ударів дерев`яним предметом в область грудної клітини з лівого боку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/937 у вигляді травми грудної клітки з переломами 7,8 ребер зліва, попаданням повітря в ліву плевральну порожнину та стисненням легені, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, травми голови зі струсом головного мозку, крововиливом обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, крововиливи (гематоми) лівого стегна, лівої сідниці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 , які виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні доказах, які суд вважає належними, допустимими та переконливими у скоєнні ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав частково і зазначив, що в день події точної дати він не пам`ятає, він прийшов до потерпілого додому, зайшов в будинок, побачив, що потерпілий спав і перебував у стані сп`яніння. Він його розбудив і вони почали говорити за його вітчима брата потерпілого, потерпілий казав що він загинув на війні і він їздив на впізнання. В будинку був ще чоловік який проживав у потерпілого і під час розмови цей чоловік з потерпілим вживали горілку, а він пив пиво яке приніс з собою. Коли вони випили пів пляшки горілки потерпілий сп`янів і він йому допоміг дійти до дивану та поклав його спати, а сам пішов з будинку до брата потерпілого на ім`я ОСОБА_7 . З ОСОБА_7 говорили за вітчима і він повідомив що ОСОБА_6 потерпілий розпускає слухи про смерть брата і навіть збирав гроші на поховання, а насправді брат проживає в с. Руська Поляна, а не загинув. Під час розмови з ОСОБА_7 та його співмешканкою вживали горілку та випили близько 0,5 л. Потім вирішили піти до потерпілого поговорити за ці обставини, йшли всі разом він ОСОБА_7 та його співмешканка. Остання в себе вдома взяла як йому здалось металевий предмет довжиною 40-50 см. Зайшли разом до будинку, потерпілий спав на дивані він підійшов до нього і долонями рук вдарив потерпілого 2-3 рази в область вух щоб розбудити і він сів на ліжку. Після чого він почав йому говорити навіщо він бреше за вітчима на що він почав вибачатися за це, але його це розлютило і він вдарив кулаком правої руки потерпілого в область щоки і від удару він впав на ліжко. Далі підійшла співмешканка ОСОБА_8 яка палицею чи трубою почала наносити удари потерпілому в область живота. Він забрав у неї даний предмет і ним вдарив потерпілого два рази в область стегна, по голові чи тулубу він не бив. Після чого почали говорити спокійно не наносячи ударів, потерпілий почав жалітися що в нього болить в боку, він йому запропонував викликати швидку, але він відмовився. ОСОБА_7 та співмешканка пішли до себе додому, а він лишився у потерпілого спати. Вранці коли прокинулись потерпілий знов пожалівся що болить в боку і він знову запропонував викликати швидку, але він сказав що відлежеться вдома, а потім піде на роботу. І він від нього поїхав по своїм справам, проте, що йому стало гірше і він потрапив до лікарні він дізнався вже від працівників поліції. Перед потерпілим він вибачився за дану подію і він його пробачив та відшкодував йому матеріальну шкоду і потерпілий не має до нього матеріальних претензій, тому просив його суворо не карати та дати можливість виправитися.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_4 своєї вини, суд вважає що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю стверджується наступними, зібраними в ході досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):

заяви потерпілого ОСОБА_6 про вчинений ОСОБА_4 відносно нього злочин. (Т. 2 а.с. 106-107);

протокол слідчого експерименту від 26.09.2023 за участю свідка ОСОБА_9 в ході якого останній вказав механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 та фототаблиця до нього. (Т.2 а.с. 109-115);

протокол слідчого експерименту від 26.09.2023 за участю свідка ОСОБА_8 в ході якого остання вказала механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 та фототаблиця до нього. (Т.2 а.с. 116-121);

протокол огляду місця події від 05.10.2023 року, згідно якого оглянуто місце скоєння злочину, виявлено та вилучено дерев`яний предмет та рушник з слідами бурого кольору. (Т.2, а.с. 123-126);

оптичний носій до протоколу ОМП від 05.10.2023 на якому зафіксовано відеозапис даної слідчої дії, судом відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнано не доцільним досліджувати, оскільки учасники судового розгляду погодилися з результатами огляду зазначеними в протоколі відповідної слідчої дії. ( Т.2 а.с. 127);

протокол слідчого експерименту від 05.10.2023 за участю потерпілого ОСОБА_6 в ході якого останній вказав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 (Т.2 а.с. 129-132);

оптичний носій до протоколу слідчого експерименту від 05.10.2023 на якому зафіксовано відеозапис даної слідчої дії, судом відповідно до вимог ст. 349 КПК України визнано не доцільним досліджувати, оскільки учасники судового розгляду погодилися з результатами зазначеними в протоколі відповідної слідчої дії. ( Т.2 а.с. 133);

протокол тимчасового доступу до речей і документів від 10.10.2023 в ході якого вилучено медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_6 ( Т.2 а.с. 136-139);

протокол огляду предмету від 10.10.2023 в ході якого оглянуто медичну картку ОСОБА_6 №6990. ( Т.2 а.с. 140);

висновок експерта №02-01/937 від 24.10.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 мала місце травма грудної клітки з переломами 7, 8 ребер зліва, попадання повітря в ліву плевральну порожнину та стисненням легені; травма голови зі струсом головного мозку, крововиливом обличчя; крововиливи (гематоми) лівого стегна, лівої сідниці.

Вказані пошкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному в постанові про призначення експертизи та відносяться:

-травма грудної клітки з переломами 7, 8 ребер зліва, попадання повітря в ліву плевральну порожнину та стисненням легені, до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя;

-травма голови зі струсом головного мозку, крововиливом обличчя, до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

-крововиливи (гематоми) лівого стегна, лівої сідниці до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_6 не характерні для тих ушкоджень, які виникають внаслідок падіння з висоти власного зросту, з положення стоячи, з наступним ударом об площину або травмуючий предмет.

Виявлені у ОСОБА_6 тілесні ушкодження, могли виникнути як за обставин на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту так і при обставинах на які вказали свідки ОСОБА_9 так і ОСОБА_8 в протоколах слідчих експериментів за їх участю. (Т. 2 а.с. 142-144);

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №74 від 21.08.2024 року обвинувачений ОСОБА_4 як на момент скоєння злочину так і на час проведення експертизи психічним захворюванням, страждав і не страждає, виявляє ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, імпульсивний тип з елементами симулятивної поведінки може усвідомлювати свої дії та керувати ними як на даний час так і на момент вчинення злочину, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (Т.2, а.с. 60-66);

Вищевказані докази відкриті учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України.

Будь-яких інших доказів сторонами не надавалося. Зокрема сторона захисту не надала будь-яких доказів, які б спростовували докази сторони обвинувачення та не заперечувала проти їх використання в процесі змагальності.

В ході судового розгляду судом допитано потерпілого та свідків, які дали показання про обставини події:

Допитаний потерпілий ОСОБА_6 який пояснив, що 18.09.2023 до нього додому прийшов обвинувачений ОСОБА_4 десь в другій половині дня, ОСОБА_4 був тверезий, а він трохи випивший. Потім вони випили пляшку самогону на двох і під час цього він говорив ОСОБА_4 що на війні вбили його брата , а ОСОБА_4 вітчима. Потім ОСОБА_4 пішов а він ліг спати, ввечері прокинувся від того що його ОСОБА_4 б`є палицею довжиною близько 50 см. і під час цього говорив навіщо я набрехав що його вітчим загинув. Наносив удари палицею по лівій та правій частині тулуба, всього наніс 4-5 ударів, потім перестав бити. Три удари наніс коли він лежав, потім він сів і ОСОБА_4 наніс один удар в лівий бік і він впав на підлогу, а коли ще сидів кулаком вдарив його в обличчя. З ОСОБА_4 в будинок зайшов його брат ОСОБА_10 та його співмешканка ОСОБА_11 , які намагалися зупинити ОСОБА_4 , як саме він не пам`ятає. Потім вони пішли до себе додому, а ОСОБА_4 лишився у нього ночувати та спав у іншій кімнаті. Вранці ОСОБА_4 прокинувся та пішов від нього, а йому було погано від ударів, проте в лікарню він спочатку не звертався, а вже 20.09.2023 в нього ротом пішла кров і він викликав швидку допомогу. В лікарні йому зробили операцію, було зламане ребро, яке пробило легеню та була гематома на обличчі. ОСОБА_4 матеріальну шкоду йому відшкодував, вибачився і він до нього не має претензій з даного приводу та просив його не карати суворо.

Допитаний свідок ОСОБА_9 який пояснив, що близько року тому до нього додому прийшов ОСОБА_4 з ним розмовляли та випили десь по 3 чарки горілки. Говорили за його брата, а вітчима ОСОБА_4 про нього ОСОБА_6 розповідав що він загинув. ОСОБА_4 пішов розібратися за це до ОСОБА_6 і він з співмешканкою пішли за ним. Зайшли в будинок брата ОСОБА_6 він був на дивані чи сидів чи лежав він не пам`ятає до нього підійшов ОСОБА_4 в руках якого була палиця і почав нею наносити удари ОСОБА_6 . Він злякався і з співмешканкою втекли з будинку та пішли до себе додому. Потім здається на наступний день пішов провідати ОСОБА_6 принесли йому якусь їжу, він жалівся що погано себе почуває і викликав швидку допомогу.

Допитана свідок ОСОБА_8 яка пояснила, що в день події була вдома з співмешканцем ОСОБА_9 коли до них прийшов ОСОБА_4 поговорив з ОСОБА_7 , а потім почав кричати, що вб`є ОСОБА_6 вибіг з будинку, схопив палицю яка була в дворі у них і побіг до будинку ОСОБА_6 вони з ОСОБА_7 побігли за ним. Зайшли в будинок куди першим забіг ОСОБА_4 і побачила як ОСОБА_4 палицею б`є потерпілого по тулубу, вона почала кричати, що він робить на що ОСОБА_4 не звертав уваги, вони злякалися що ОСОБА_4 і їх поб`є та втекли з будинку додому. На наступний день прийшли до ОСОБА_6 він жалівся що йому погано і він не може встати. Потім до нього прийшли на наступний день принесли поїсти ОСОБА_6 йому стало гірше і вони викликали швидку допомогу.

За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом і зазначає, що часткове визнання своєї вини та покази надані обвинуваченим у судовому засіданні суд оцінює критично та вважає їх такими, що спрямовані на уникнення відповідальності, применшення власної ролі у вчиненні даного злочину, оскільки вони суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи та дослідженим доказам. Зокрема, твердження ОСОБА_4 що він удари палицею по тулубу не наносив потерпілому, а їх наносила свідок ОСОБА_12 не знайшли свого об`єктивного підтвердження, цей факт заперечив як сам потерпілий так і свідок ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_12 як на слідчому експерименті за їх участю так і в судовому засіданні, їх покази є послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, а тому дані доводи обвинуваченого не заслуговують на увагу.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого та досліджуючи умисел останнього суд враховує, що тілесні ушкодження потерпілому обвинуваченим нанесено з прямим умислом в ході свари та бійки, яку обвинувачений фактично сам спровокував через наявність неприязних стосунків з потерпілим, щодо розповсюдження останнім неправдивої інформації щодо свого брата, який є вітчимом обвинуваченого ( з його слів).

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є відшкодування завданої шкоди потерпілому. Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України є рецидив злочинів.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

(із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність щирого каяття, часткове визнання своєї вини та відшкодування потерпілому матеріальної шкоди та відсутність у потерпілого матеріальних претензій до обвинуваченого);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів;

особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив (неприязні стосунки) і мету (заподіяння тілесних ушкоджень), спосіб (нанесення ударів руками та палицею в життєво важливі органи), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (ушкодження здоров`я особи);

суспільний інтерес - злочинні дії були направлені на нанесення тяжких тілесних ушкоджень;

особу обвинуваченого: який визнав що наносив тілесні ушкодження потерпілому проте не визнав що завдав саме тяжкі тілесні ушкодження; раніше судимий; за місцем проживання характеризується негативно (згідно довідки-характеристики), непрацюючий, не одружений, зловживає спиртними напоями, злочин вчинив стосовно знайомої особи, під наглядом лікаря-нарколога не перебуває, стан здоров`я обвинуваченого та необхідність проходження лікування (Т.2 а.с. 187), згідно висновку судово-психіатричної експертизи №74 є осудним.

Враховуючи викладене, думку потерпілого який просив суд не позбавляти обвинуваченого волі та відсутність у нього претензій до обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та приходить до об`єктивного переконання про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства з застосуванням ст. 75 КК України та покладенням на обвинуваченого обов`язків визначених ст. 76 КК України. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Адже, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов не заявлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

28.09.2023 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і оскільки судом призначено покарання з застосуванням іспитового строку, що не пов`язане з ізоляцією від суспільства, суд вважає необхідним змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, до набрання вироком законної сили, та звільнити обвинуваченого з під варти з зали суду негайно.

Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, та звільнити ОСОБА_4 з під варти з зали суду негайно.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття покарання строк перебування під вартою з 28.09.2023 по 19.03.2025 включно.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

1) Дерев`яний предмет, схожий на палицю, яку упаковано до чорного поліетиленового пакету; 2) рушник рожевого кольору зі слідами речовини бурого кольору, що упаковано до чорного поліетиленового пакету, що зберігаються у камері схову речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області знищити.

2) Медичну карту стаціонарного хворого № 6990 з КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради, яка заповнена на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повернута в лікувальний заклад залишити в лікувальному закладі за належністю.

3) Медичну карту амбулаторного хворого з КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради», яка заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) медичну карту стаціонарного хворого №3019 з КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради», яка заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зберігаються при матеріалах кримінального провадження повернути в лікувальні заклади за належністю.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у сумі 956 грн. 00 коп.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1