Справа № 156/1356/24
Провадження № 1-кп/156/113/24
У Х В А Л А

Іменем України

12 грудня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Іваничі кримінальне провадження за № 0000659 від 13 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 - 1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження № 0000659 від 13 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 - 1 КК України.

Судове засідання призначено на 12.12.2024 о 14:00 год.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 просив долучити до матеріалів кримінального провадження угоду про примирення від 25.11.2024 року укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 . Згідно даної угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке має понести обвинувачений ОСОБА_3 із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Також захисник обвинуваченого ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_5 ствердив, що до угоди додано квитанції про сплату (відшкодування) шкоди завданої потерпілому ОСОБА_6 , просив суд затвердити угоду про примирення та призначити покарання, яке узгоджене сторонами в цій угоді.

Обвинувачений ОСОБА_3 , в судовому засіданні підтримав укладену угоду про примирення. Ствердив, що угода укладена добровільно, без будь-якого примусу та тиску, просив її задоволити.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав укладену угоду про примирення. Ствердив, що угода укладена добровільно, без будь-якого примусу та тиску, про наслідки обмеження права оскарження вироку ознайомлений, просив її задоволити. Також зазначив, що будь яких претензій до обвинуваченого він немає, уся заподіяна шкода йому відшкодована.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо затвердження поданої угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 . Зазначив, що узгоджене між сторонами покарання не відповідає інтересам суспільства, крім того покарання на підставі ст. 69 КК України є занадто м`яким. Просив відмовити у затвердженні угоди про примирення.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про примирення, судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином, що свідчить про можливість укладення угоди про примирення у кримінальних провадженнях такої категорії.

Водночас, зазначений злочин, який передбачений розділом ХI Кримінального кодексу України «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту», має двооб`єктний склад, а саме: основним безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов`язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи.

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» у такій категорії кримінальних проваджень угоди про примирення не допускаються.

Відповідно до усталеної практики (постанова ВСУ від 31 березня 2016 року в справі № 5-27кс16) на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим Верховною Радою України 16 лютого 2021 року, з метою більш жорсткого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, Кримінальний кодекс України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Також, цим же законом внесені зміни до ст. ст. 45-48, 75 КК України щодо прямої заборони на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, примиренням винного з потерпілим, з передачею особи на поруки, у зв`язку із зміною обстановки, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням при засудженні за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України.

Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, Кримінальним кодексом України прямо заборонено звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного із потерпілим (ст. 46 КК України).

Згідно положень п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Як вже зазначалося вище, сторони угоди узгодили покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу.

Так, при призначенні покарання, на думку суду, не в повній мірі враховано істотні для даного кримінального провадження обставини, характер та тяжкість вчиненого обвинуваченим діяння, зокрема, шкоду, завдану інтересам держави та суспільства, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, що, на думку суду, значною мірою підвищує його суспільну небезпечність, а тому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна) тисяча гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, де сторони перейшли до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного ч.1ст.286-1 КК України , явно не відповідає вимогам ст. 65 КК України, особі обвинуваченого, обставинам справи, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання за такого роду правопорушення породжуватиме в осіб уяву про безкарність таких дій та збільшення загрози для життя та здоров`я учасників дорожнього руху.

Крім цього, слід зазначити, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху й експлуатацію транспортного засобу, а додатковим обов`язковим об`єктом виступають відносини життя та здоров`я особи і, хоча, протиправними діями спричиняється шкода потерпілому, проте, ця шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт - безпеку руху транспортного засобу.

Таким чином, суд вважає, що угода про примирення не відповідає інтересам суспільства, а тому не підлягає затвердженню.

Враховуючи ст. 474 КПК України судове провадження продовжується у загальному порядку.

Також суд роз`яснює, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається (ч.8 ст. 474 КПК України).

Керуючись ст. ст. 318, 350, 369 - 372, 474 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у затвердженні угоди про примирення від 25 листопада 2024 року, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000659 від 13 липня 2024 року.

Судове провадження у кримінальному провадженні продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлено 16.12.2024 року.

Суддя ОСОБА_1