Справа № 731/8/25
Провадження 1-кп/731/14/25
У Х В А Л А

21 березня 2025 року с-ще Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду № 1 кримінальне провадження № 0000989 від 17 вересня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Варва Варвинського району Чернігівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітніх дітей, не має статусу особи з інвалідністю, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2025 року до суду надійшов обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 29 січня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 березня 2025 року включно; призначено судовий розгляд справи.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав клопотання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пояснив, що заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики є триваючими та не перестали існувати. ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки не має міцних соціальних зв`язків, а санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачає досить суворе безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років. Перед затриманням обвинувачений говорив знайомими, що буде тікати та переховуватися від правоохоронних органів. Крім того, обвинувачений, як і раніше, може впливати на свідків та потерпілих, оскільки є військовослужбовцем, не відсторонений від посади, має закріплену за ним вогнепальну зброю, яку може використати для протиправного впливу на свідків. Вже двоє свідків у кримінальному провадженні відмовилися від своїх первинних свідчень. Крім того, у спілкуванні зі своїми знайомими ОСОБА_4 вимагав, щоб ті видалили всю переписку з ним щодо обговорення дорожньо-транспортної пригоди. Також обвинувачений може продовжити протиправну поведінку, що може призвести до вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки після створення дорожньо-транспортної пригоди сховав свій автомобіль та переховувався від поліції. Раніше ОСОБА_4 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані сп`яніння та інші порушення ПДР України. Так само обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками правопорушень, до завідомо неправдивих свідчень. Про те, що ОСОБА_4 перешкоджає кримінальному провадженню свідчить і те, що він відмовляється отримувати будь-які процесуальні документи, які йому намагаються вручити в СІЗО. Зазначає, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 продовжують існувати, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить запобігання наявних ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кількох злочинів, один з яких є тяжким, та зазначених вище ризиків, вважає, що можливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів відсутня.

Представник потерпілого ОСОБА_7 підтримав клопотання прокурора, представник ОСОБА_8 поклалась у вирішенні клопотання на розсуд суду та просила ухвалити законне рішення.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні вказали, що їм та обвинуваченому заздалегідь не вручені копії клопотання про продовження запобіжного заходу. При цьому підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень необґрунтована і не підтверджується доказами, ризики, на які посилається прокурор, відсутні, впливати на свідків обвинувачений не має можливості, вважали за можливе обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повідомив, що адміністрація СІЗО копію клопотання про продовження запобіжного заходу не надавала. Повністю погодився з позицією своїх захисників та вважав, що клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою не підлягає задоволенню.

Під час оголошеної судом перерви з ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до суду надійшла копія акту від 20 березня 2025 року про відмову обвинуваченого ОСОБА_4 від отримання клопотання про продовження запобіжного заходу від 19 березня 2025 року.

Вирішуючи питання відповідності клопотання вимогам КПК суд зауважує, що положення ст. 184 КПК України не передбачають вручення клопотання безпосередньо захисникам обвинуваченого перед його наданням до суду, проте, сторона обвинувачення надіслала таке клопотання на електронні адреси захисників. Положення ст. 199 КПК України взагалі не містять вимог щодо надання копій клопотань про продовження дії запобіжного заходу, натомість мають відсилочну норму до положень ст.184 КПК. Втім, наданим до клопотання супровідним листом підтверджується, що клопотання було надіслано на адресу обвинуваченого до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» завчасно, а актом про відмову підтверджується наявність обвинуваченого можливості отримати таке клопотання. Більш того, обвинуваченому було надано можливість конфіденційного спілкування з захисниками, перед з`ясуванням його позиції по клопотанню, та було повідомлено про можливість надання судом до трьох годин часу для підготовки до розгляду питання щодо продовження запобіжного заходу. Сторона захисту на наданні такого часу не наполягала. Відтак, суд вважає, що сторона обвинувачення виконала вимоги щодо надіслання матеріалів клопотання обвинуваченому, а з врахуванням заперечень обвинуваченого щодо отримання клопотання, йому було забезпечено гарантії та розумні можливості щодо ознайомлення із самим клопотанням та отриманням розумного строку для підготовки позиції сторони захисту.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, надані ними на обґрунтування своїх клопотань, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 135 КК України, тобто: 1) у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , заподіяло потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження; 2) в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили; 3) у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Санкція ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 вересня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 17 листопада 2024 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 листопада 2024 року продовжено ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 грудня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 17 грудня 2024 року продовжено ОСОБА_4 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 14 лютого 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 29 березня 2025 року включно.

Стаття 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практика Європейського суду з прав людини передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтями 131-132 КПК України передбачено, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений. Строк дії ухвали про продовження такого строку не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на те, що ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду не зменшився, оскільки санкція за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, яка передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років, підтверджує високу імовірність бажання уникнути покарання.

В контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п. 102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 08 лютого 2005 року (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд враховує, що обвинувачений як і під час обрання запобіжного заходу, так і на теперішній час не має достатньо стійких соціальних зв`язків, а крім того, обвинувачується у вчиненні злочинів пов`язаних із залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для життя стані, залишенні місця ДТП, що може свідчити про бажання уникнути кримінального покарання.

Разом з тим, оскільки обвинуваченому відомі свідки правопорушення, суд зважає на ризик вчинення тиску та незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих, внаслідок чого можуть бути втрачені докази у кримінальному провадженні. Обвинувачений є військовослужбовцем, не відсторонений від посади. Показання свідків та потерпілих мають важливе значення для кримінального провадження. При цьому, як вказує сторона обвинувачення, декілька свідків у кримінальному провадженні відмовилися від своїх первинних свідчень.

Крім того, обвинувачений може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками правопорушень, до завідомо неправдивих свідчень.

Так само існує високий ризик того, що обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити інші кримінальні правопорушення, адже демонстрував свою схильність до вчиненням ряду кримінальних правопорушень за короткий проміжок часу, зокрема, пов`язаних з грубими порушеннями правил ПДР, що характеризуються високим рівнем суспільної небезпеки.

Перелічені обставини свідчать про те, що, у порівнянні з часом обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, заявлені ризики на теперішній час не зменшилися та зберігають свою актуальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Судом розглянуто можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, тобто більш м`яких, визначених у ст. 176 КПК України. При цьому враховано позицію та доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, відповідно до викладеної вище мотивації.

Крім того, суд мусить констатувати послідовну позицію захисників обвинуваченого щодо сумлінного виконання їх обов`язку явки в призначені у досить стислі терміни судові засідання. Така становище обумовлене зокрема й обраним запобіжним заходом, що попри його суворість забезпечує належне процесуальне виконання основних процесуальних обов`язків.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики неналежної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім обставинам, наведеним захисниками, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже до цього часу не змінились ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 10 (десяти) років з конфіскацією майна; усвідомлює тяжкість та невідворотність покарання, що йому загрожує; враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України; реальну загрозу переховування обвинуваченого від суду; достатність підстав вважати, що, перебуваючи на волі, він може незаконно впливати на свідків та потерпілих, які йому відомі; може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, створюючи штучні докази; вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та зберігають свою актуальність, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на час судового провадження.

Суд враховує, що обвинувачений має задовільний стан здоров`я та відсутні обставини, які перешкоджають застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави, зокрема у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчинення злочину, який спричинив загибель людини, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 194, 196-197, 199, 201, 205, 314-316, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю селища Варва Варвинського району Чернігівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 травня 2025 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 19 травня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захисникам та прокурору.

Суддя ОСОБА_1