Справа № 545/5414/24
Провадження № 1-в/545/20/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2025 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання про приведення вироку суду до вимог діючого законодавства у відповідності до ч.2,3 ст.74 КК України відносно засудженої

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лисичанськ Луганської області, проживаючої АДРЕСА_1 , зареєстрованої АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, незаміжньої, має на утриманні одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , з середньою освітою, раніше судимої:

1).07.12.2004 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі. Звільнена 16.09.2010 року умовно-достроково на невідбуту частину покарання 9 місяців 8 днів.

2).20.02.2012 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 185 ч.1, 185 ч.2, 70, 71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.

3).05.06.2012 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 185 ч.2, 70 ч.4 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена 20.08.2014 року за відбуттям строку покарання.

4).16.02.2016 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 75, 76 ч.3, ч.4 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Знята з обліку 02.11.2017 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.

5).07.05.2020 року Лисичанським міським судом Луганської області за ст. 162 ч.1, 185 ч.2, 70 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, зарахувати термін тримання під вартою з 06.11.2019 року по 06.05.2020 року включно. Звільнена 06.05.2022 року за відбуттям строку покарання.

засудженої: 21.04.2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі,

ВСТАНОВИВ:

Від засудженої ОСОБА_4 надійшло клопотання про приведення вироку суду до вимог діючого законодавства у відповідності до ч.2,3 ст.74 КК України.

Засуджена ОСОБА_4 просила клопотання задовольнити надавши відповідну заяву.

Представник установи надав заяву в якій прохав провести розгляд справи за його відсутності.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання.

Суд, врахувавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженої, дійшов таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджена 21.04.2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2022 ця сума становила 2481 грн.

Враховуючи, що покарання призначене ОСОБА_4 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 року за ст. 185 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі, не підлягає приведенню у відповідність на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України, щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, так як за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 року вчинила таємне викрадення чужого майна наприкінці грудня 2022 року в денний період часу на суму 2966 грн. 67 коп., сума викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на 2022 р. (2481 грн.).

Отже клопотання засудженої ОСОБА_4 про приведення вироку суду до вимог діючого законодавства у відповідності до ч.2,3 ст.74 КК України задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_4 про приведення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2023 року до вимог діючого законодавства у відповідності до ч.2,3 ст.74 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1