Справа №522/8/25
Провадження по справі №1-кс/522/8/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001781 від 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0001781, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 31.12.2024 до чергової частини ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій вона просить вжити заходи правового характеру до невстановленої особи яка 31.12.2024 р. приблизно о 04:30 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, проник до квартири та погрожуючи предметом з-зовні схожим на ніж, заволодів належним їй майном, чим завдала матеріальної шкоди. Сума матеріального збитку встановлюється.

Так, 31.12.2024 в порядку ч.3 ст. 208 КПК України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 було затримано та проведено особистий обшук останнього в рамках затриманя під час якого були виявлені та вилучені наступні предмети:

1) Кросівки чоловічі марки «Bona» чорного кольору які упаковані до сейф-пакету НПУ № HYQ0196818, які в подальшому було оглянуто та перепаковано до сейф-пакету НПУ № HYQ0196811;

2) Мобільний телефон марки «Xiaomi/Redmi» модель «2201117TY» в корпусі синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з чохлом, та додатково з 2 сім картами мобільних операторів «Київстар» та «Водафон», які лежали в чохлі; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy s21 5G», ІМЕІ № 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, з сім картою НОМЕР_5 , які упаковано до сейф-пакету НПУ № WAR2070073 та в подальшому після огляду перепаковано до сейф-пакету НПУ № WAR2070072.

Вказані речі та документи було оглянуто та визнано речовим доказом.

У зв`язку з вищевикладеним, слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, надавши суду заяву про розгляд матеріалів клопотання без його участі.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, згідно поданих заяв просили розглядати за їх відсутності.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим відділенням відділу поліції №5 Одеського районного управління №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0001781, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, що майно, вилучене під час проведення особистого обшуку, а саме кросівки чоловічі марки «Bona» чорного кольору які упаковані до сейф-пакету НПУ № HYQ0196818, які в подальшому було оглянуто та перепаковано до сейф-пакету НПУ № HYQ0196811, можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та є предметом злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а тому має значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні та забезпечення проведення експертизи вилучених речей.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до висновку про можливість часткового задоволення клопотання та накладення арешту на кросівки.

Щодо накладення арешту на інше майно.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги ч.2 ст.171 КПК України передбачають вичерпний перелік відомостей, які повинні бути зазначені у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна, а саме: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на паспорт.

Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучений документ відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, наприклад є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.

У урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування у даному кримінальному провадженні.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначений в клопотанні мобільні телефони не відповідають положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З дослідженого клопотання слідчого про арешт майна встановлено, що він просто обмежився викладенням короткої фабули подій та цитуванням ст. 170 КПК в поданому клопотанні.

Необхідність накладення арешту на мобільні телефони слідчий не зміг обґрунтувати. На думку слідчого судді, зазначені мобільні телефони належать потерпілим на праві приватної власності, не мають сутєєвого значення до вказаного кримінального провадження, а тому підстав для їх обтяження не вбачається.

За таких обставин, вимоги клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно в цій частині, слід визнати необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в іншій частині, а саме щодо накладення арешту на мобільний телефон марки «Xiaomi/Redmi» модель «2201117TY» в корпусі синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з чохлом, та додатково з 2 сім картами мобільних операторів «Київстар» та «Водафон», які лежали в чохлі; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy s21 5G», ІМЕІ № 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, з сім картою НОМЕР_5 , які упаковано до сейф-пакету НПУ № WAR2070073 та в подальшому після огляду перепаковано до сейф-пакету НПУ № WAR2070072, оскільки прокурор в судовому засіданні та в клопотанні не достатньо обґрунтував підстави для накладення арешту на зазначене майно та застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника вказаного майна.

Керуючись ст. ст. 167-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене в порядку ч.3 ст. 208 КПК України у ході особистого обшуку під час затримання підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: Кросівки чоловічі марки «Bona» чорного кольору, які упаковані до сейф-пакету НПУ № HYQ0196818, які в подальшому було оглянуто та перепаковано до сейф-пакету НПУ № HYQ0196811.

В частині накладення арешту на вилучені в порядку ч.3 ст. 208 КПК України у ході особистого обшуку під час затримання підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi/Redmi» модель «2201117TY» в корпусі синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з чохлом, та додатково з 2 сім картами мобільних операторів «Київстар» та «Водафон», які лежали в чохлі; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy s21 5G», ІМЕІ № 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ № 2: НОМЕР_4 , в корпусі чорного кольору, з сім картою НОМЕР_5 , які упаковано до сейф-пакету НПУ № WAR2070073 та в подальшому після огляду перепаковано до сейф-пакету НПУ № WAR2070072, відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді, зобов`язавши слідчого в провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження повернути вказане майно власнику за належністю.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_8