Номер провадження № 1-кп/756/899/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні, яке внесене 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003591, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Веймар, Німеччина, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1.1. 25.11.2025 до Оболонського районного суду міста Києва надійшов обвинувальний акт, затверджений 21.11.2024 у кримінальному провадженні, яке внесене 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003591, у відношенні ОСОБА_4 обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 336 КК України разом із угодою про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим.

1.2. Під час проведення підготовчого судового засіданні судом поставлено на обговорення питання можливості затвердження вказаної угоди.

2. Позиції сторін кримінального провадження.

2.1. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені статтями 469, 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, а отже є всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості судом та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

2.2. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив визнання ним винуватості під час укладення угоди у вчинені злочину, передбаченого ст. 336 КК України, і що в угоді та обвинувальному акті вказані час, місце та спосіб вчинення злочину, викладені правильно та він це не оспорює, відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує.

У зв`язку з чим ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому злочині, щиро розкаявся, засуджує свою поведінку.

2.3. Захисник ОСОБА_5 також вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угод між його підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому вказана угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз, оскільки пропозицію укладення угоди було спрямовано саме стороною захисту.

3. Установлені судом обставин із посиланням на докази, мотивів з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

3.1. У судовому засіданні встановлено, що між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні, яке внесене 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003591, укладено угоду про визнання винуватості.

Підставою укладання угоди є повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а саме щодо ухилення від призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

3.2. Зокрема, ОСОБА_4 повідомлено про підозру з тих підстав, що він перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, 11.05.2023 пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним до військової служби. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», було встановлено відсутність обставин, які б надавали ОСОБА_4 право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Після цього, 17.05.2024, більш точний час не встановлено, ОСОБА_4 прибув до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , де йому відповідальною особою ІНФОРМАЦІЯ_4 було вручено під особистий підпис мобілізаційне розпорядження та повістку про відправку, у якій зазначено про необхідність з`явитися 29.05.2023 для відправки в команду № НОМЕР_1 ЗВП. Крім того, у вказаній повістці на відправку, ОСОБА_4 під особистий підпис попереджено, а також додатково детально усно роз`яснено наслідки неявки і підстави притягнення до відповідальності, зокрема, що за неявку в зазначений строк останній буде притягнутий до відповідальності визначеної чинним законодавством.

Після отримання описаної повістки, у невстановлені досудовим розслідуванням дату, час та місці, у ОСОБА_4 виник умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу під час загальної мобілізації. Реалізуючи вказаний умисел, спрямований на ухилення від призову на військову службу під час загальної мобілізації, діючи умисно, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи належним чином оповіщеним про необхідність прибуття і наслідки неявки, обізнаним про свою придатність за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку, ОСОБА_4 без поважних причин не прибув 29.05.2023 на пункт збору для відправки в команду № 242 ЗВІ для проходження військової служби під час мобілізації, тим самим умисно, протиправно, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

3.3. Слід урахувати, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України умови угоди про визнання винуватості не повинні суперечити інтересам суспільства.

За цих обставин, перевіряючи наведену угоду з точки зору дотримання інтересів суспільства, слід урахувати і відповідну практику Верховного Суду - оцінку правомірності застосування іспитового строку судом при постановленні вироку щодо осіб, яких визнано винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ст. 336 КК України. За вказаних обставин зазначені Верховним Судом в наведених справах обставини, є релевантними до обставин, які встановлені в цьому кримінальному провадженні.

3.4. У постановах від 05.02.2024 (справа № 625/67/23), від 23.05.2024 (справа № 686/13046/24), від 28.02.2024 (справа № 183/2097/23) Верховний Суд дійшов висновку, що окрім формально визначених законодавством критеріїв, при розгляді справ щодо ухилення від мобілізації, суд має врахувати ситуацію в країні на момент вчинення кримінального правопорушення, адже під час збройної агресії російської федерації конституційний обов`язок громадян щодо захисту Вітчизни, її незалежності й територіальної цілісності набуває особливої ваги, а ухилення від його виконання завдає ще більшої шкоди інтересам суспільства.

Отже, звільнення особи, що ухилилась від мобілізації з іспитовим строком не забезпечує реалізацію приписів статей 50, 65 КК України в умовах воєнного стану. Оскільки таке звільнення демотивує не лише цю особу, а й інших осіб, які підлягають мобілізації, не створює в очах громадян та суспільства негативне враження безладдя та безкарності, не знижує рівень військової дисципліни і боєздатність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

За вказаних обставин, ухилення від мобілізації викликає значний суспільний резонанс, а тому застосування інституту звільнення від відбування покарання не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинених нових кримінальних правопорушень.

3.5. Аналізуючи зміст угоди, яку укладено між прокурором та обвинуваченим, слід дійти висновку, що вона не містить відомостей про те, що впродовж здійснення кримінального провадження ОСОБА_4 з`являвся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби, як і не вживав заходів, спрямованих на мобілізацію (виконання мобілізаційного розпорядження та повістки про відправку), що вказує на відсутність у обвинуваченого відповідного наміру, а отже, і перспектив виправлення з іспитовим строком.

За цих обставин, вказівка обвинуваченого на те, що він визнає винуватість в повному обсязі та співпрацює з органом досудового розслідування, не утворює підстав їх вважати такими, що вказують на існування щирого каяття, яке мало би місце в рамках цього кримінального провадження у вигляді виконання мобілізаційного розпорядження.

3.6. Суд звісно урахував, що на думку прокурора (зазначено в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості) є обставини, що пом`якшують покарання, а саме шире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, не перешкоджання досудовому розслідуванню, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого та ефективного досудового розслідування та судового провадження, як і наявність суспільного інтересу в запобіганні та припиненні кримінального правопорушення.

Однак, як вже наведено (пункт 3.5), суд не вбачає, що в цьому кримінальному провадженні існують вказані прокурором обставини.

3.7. Ураховуючи наведені висновки в їх сукупності, суд уважає, що узгоджене сторонами покарання суперечить інтересам суспільства, а отже не відповідає вимогам до п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України. За цих обставин - у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 21.11.2024 між обвинуваченим та прокурором у кримінальному провадженні, внесеному 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003591, слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 350, 369-372, 468, 469, 474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 21.11.2024 між обвинуваченим та прокурором у кримінальному провадженні, внесеному 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003591 - відмовити.

Кримінальне провадження, внесене 12.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003591 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України - повернути прокуророві для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1