печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2024 року № 757/35947/24-к у кримінальному провадженні № 0001701 від 17.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2024 року № 757/35947/24-к у кримінальному провадженні № 0001701 від 17.07.2024, а саме на автомобіль марки Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , на праві власності належить ОСОБА_6 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ОСОБА_4 не є підозрюваною чи обвинуваченою у вказаному кримінальному провадженні, а тому вилучення належного їй майна порушує її право на мирне володіння та розпорядження таким майном.

Разом з тим, 20.06.2024 року ОСОБА_6 уклав із ТОВ «АВТО-ДКП» договір комісії, згідно якого ТОВ «АВТО-ДКП» зобов`язується за дорученням ОСОБА_6 за комісійну плату вчинити правочин щодо продажу даного транспортного засобу. В подальшому 21.06.2024 року між ТОВ «АВТО-ДКП» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу даного транспортного засобу.

Відтак, арешт майна є безпідставним та грубо обмежує права власності ОСОБА_4 .

Таким чином, адвокат просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/35947/24-к від 14.08.2024 у кримінальному провадженні №0001701 від 17.07.2024.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Учасники кримінального провадження до судового засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлені належним чином. Адвокат ОСОБА_3 направив на адресу суду заяву, згідно з якою розгляд справи просив проводити без його участі. Доводи клопотання підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні представника володільця майна та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001701 від 17.07.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

29.07.2024 року слідчим СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України враховуючи невідкладний випадок, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та з метою врятування майна, проведено невідкладний обшук транспортного засобу Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , на праві власності належить ОСОБА_6 .

30.07.2024 року старший слідчий СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту на транспортний засіб Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , на праві власності належить ОСОБА_6 , який поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 та накладено арешт на транспортний засіб Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_5 , на праві власності належить ОСОБА_6 , поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор вказав на те, що підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що автомобіль марки Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , є доказом вчинення злочину, із врахуванням обставин, встановлених досудовим розслідуванням.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Поряд з тим, згідно з п. 1 ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Дослідивши ухвалу про накладення арешту на майно, встановлено, що накладаючи арешт на майно, слідчий суддя виходив з того, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а тому є підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Проте, слідчий суддя дослідивши матеріали, вважає, що доводи клопотання про скасування арешту є необґрунтованими, оскільки на час винесення ухвали про накладення арешту на майно, існували підстави для такого арешту, крім того слідчим суддею не встановлено, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї або іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Разом з тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Так, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що 20.06.2024 року ОСОБА_6 уклав із ТОВ «АВТО-ДКП» договір комісії, згідно якого ТОВ «АВТО-ДКП» зобов`язується за дорученням ОСОБА_6 за комісійну плату вчинити правочин щодо продажу даного транспортного засобу. В подальшому 21.06.2024 року між ТОВ «АВТО-ДКП» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Таким чином, оскільки вказаний транспортний засіб визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та метою арешту такого майна є забезпечення зберігання речових доказів, проте з урахуванням принципів розумності та співмірності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, наслідки накладеного арешту для третіх осіб, слідчий суддя вважає можливим скасувати накладений арешт в частині користування транспортним засобом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2024 року № 757/35947/24-к у кримінальному провадженні № 0001701 від 17.07.2024, - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2024 року № 757/35947/24-к у кримінальному провадженні №0001701 від 17.07.2024, в частині користування транспортним засобом, а саме:

- автомобіль марки Lexus LX470, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1