ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/233/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 30 січня 2025 року в м.Запоріжжя апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, який має середню спеціальну освіту, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 січня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.186, ст.69 КК України, до 2 років позбавлення волі;

- 19 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.185, ч.1 ст.70 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, з урахуванням покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, від 22 січня 2020 року шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання 4 роки позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.4 ст.187 КК України.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, який має середню освіту, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 09 січня 2020 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, за ч.1 ст.187 КК України до 4 років позбавлення волі.

- 15 квітня 2021 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 09 січня 2020 року, остаточне покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

захисника - адвоката ОСОБА_11 - в режимі відеоконференції EASYCON,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник - адвокат ОСОБА_11 , перший заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_12 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, ч.4 ст.186 КК України, ч.4 ст.187 КК України.

Призначено покарання ОСОБА_6 :

1)за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

2)за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;

3)за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять років) з конфіскацією усього особистого майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, остаточно до відбування визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, з конфіскацією усього особистого майна.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з 08 жовтня 2023 року, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 , зарахувавши в строк покарання попереднє ув`язнення день за день або за правилами, передбаченими в частині першій ст.72 КК України

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередньо обраний - тримання під вартою.

ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Призначено покарання ОСОБА_7 :

за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з 08 жовтня 2023 року, тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 , зарахувавши в строк покарання попереднє ув`язнення день за день або за правилами, передбаченими в частині першій ст.72 КК України

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередньо обраний - тримання під вартою.

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року на майно, а саме: куртку синього кольору, штани чорного кольору, пару кросівок чорного кольору, панаму сірого кольору мобільний телефон «Nokia» чорного кольору, моделі 1280, серійний номер НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» з номером телефону НОМЕР_2 ; кофту з довгими рукавами чорного кольору з білими вставками на плечах і по довжині рукава, з написом білого кольору на грудній клітині «adidas», штани спортивні чорного кольору, кросівки синього кольору з вставками білого кольору з зовнішньої сторони кросівок, упаковано до картонної коробки; сумка через плече в якій знаходяться: мобільний телефон «HTC Desire 526G» в корпусі білого кольору, серійний номер НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , зарядний пристрій, ключі, гаманець з банківською карткою «ПриватБанк» НОМЕР_5 , документи, що засвідчують особу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 5497,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 717,00 грн.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_11 просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначення покарання ОСОБА_6 та призначити йому покарання за ч.4 с.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього особистого майна. На підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.72 КК України остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього особистого майна.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що вирок суду є необґрунтованим та таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок його суворості.

Вважає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 не в повній мірі враховано відношення останнього до скоєного - щире каяття; бажання нести службу у Збройних силах України, думку потерпілого щодо призначення не суворого покарання, наявність позитивних характеристик та міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я.

На думку апелянта, враховуючи вказані обставини, призначене її підзахисному покарання не відповідає особі засудженого, тяжкості кримінального правопорушення та не здатне виконати мету покарання, передбачену ст.50 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити йому покарання.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом не було враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, співпрацю зі слідством та судом.

Крім того, під час судового розгляду ним не вживалися заходи для протиправного тиску на потерпілих та свідків у кримінальному проваджені.

Також, судом не було враховано наявність у нього батьків похилого віку, за якими потрібна постійна опіка.

Не взято до уваги судом і його захворювання, постійний внутрішньочерепний тиск, необхідність обстеження, яке в Запорізькому слідчому ізоляторі неможливе.

В апеляційній обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому покарання з позбавлення волі на проходження строкової служби під час мобілізації.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити та виключити з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, повторну вказівку (дубльовану) про вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грабежу ОСОБА_13 , як зайве.

Також, прокурор просить виключити із числа обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (ст.66 КК України) - щире каяття; виключити із числа обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 (ст.66 КК України) - рецидив злочину.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає зміні через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що судом у порушення приписів ст.337, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, за результатами розгляду обвинувачення за фактом вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 грабежу ОСОБА_13 викладено неправильно, а саме в обсязі, що є явно більшим, ніж викладено в обвинувальному акті, оскільки допущено його подвійне формулювання.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання судом помилково враховано таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття.

Також, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано врахував в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 - рецидив злочину, оскільки нові злочини є тотожними злочинами, за які останнього було засуджено раніше, що утворює таку кваліфікуючу ознаку, як повторність.

Крім того, у порушення вимог ч.3 ст.374 КПК України, судом в мотивувальній частині вироку безпідставно викладено повний текст статей 185, 186, 187 КК України (диспозиції та санкції) Особливої частини Кримінального кодексу України, за якими обвинувачених визнано винними, що є зайвим.

Згідно з вироком суду, 06 жовтня 2023 року приблизно о 12-30 годині ОСОБА_6 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою м`язів обох своїх рук, переліз через паркан домоволодіння будинку АДРЕСА_4 . Знаходячись на території вищезазначеного домоволодіння, з території подвір`я біля забору таємно викрав майно, яке на праві власності належить ОСОБА_14 , а саме: компресор марки «Metabo Basik 250-24 WOF» в корпусі зеленого кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи складає 6267 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 разом з викраденим майном одразу попрямував в бік вулиці Героїв 55 бригади, де викликав автомобіль таксі «838», на якому разом з викраденим майном попрямував до ринку «Анголенко», де збув викрадений компресор ОСОБА_15 за 1500 гривень 00 копійок, тобто розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Тим самим ОСОБА_6 , спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 6267 гривень 33 копійки.

Дії кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану, поєднана з проникненням у сховище.

07 жовтня 2023 року приблизно о 14-30 години, ОСОБА_6 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою м`язів обох своїх рук, переліз через паркан домоволодіння будинку АДРЕСА_5 , тим самим проник на територію вказаного домоволодіння. Після чого, попрямував до приміщення гаражу, з якого через незачинені ворота, таємно викрав майно, яке на праві власності належить ОСОБА_16 , а саме: дриль марки Фиолент 1квт) Professional, модель МСУ 9-16-2 РЭ в корпусі синього кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи складає 1034 гривень, 67 копійки; дриль марки Фиолент ( 0,35кВт) корпусі зеленого кольору, модель МСУЗ-13-РЭ, кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи складає 664 гривень, 33 копійки; електропилу марки Makita (1.8квт), модель UC4020 корпусі зеленого кольору, вартість якого згідно товарознавчої експертизи складає 2994 гривень, 50 копійки; електричний лобзик марки «Фіолент», модель ПМ3- 600Э, в корпусі зеленого кольору вартість якого згідно товарознавчої експертизи складає 734 гривень, 33 копійки; велосипед марки «FORMULA», вартість якого згідно товарознавчої експертизи складає 5000 гривень 00 копійок.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , разом з викраденим майном одразу попрямував в бік залізничної колії по вулиці Сулими у м. Запоріжжі, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Тим самим ОСОБА_6 , спричинив потерпілому ОСОБА_16 , матеріальну шкоду на загальну суму 10427 гривень 83 копійок.

Дії кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням в інше приміщення.

08 жовтня 2023 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись на залізничний платформі, яка розташована вздовж вул. Магістральна та вул. Господарська в місті Запоріжжі, підійшли до ОСОБА_13 , який в руках тримав рюкзак, та з метою відкритого викрадення майна потерпілого застосували насильство відносно останнього, яке виразилось в нанесені ОСОБА_6 не менш ніж 2-х травматичних ударів кулаком правої руки в область лівого ока, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців з набряком м`яких тканин в лівій очно-ямковій ділянці з розповсюдженням на виличну і щічну ділянки в лівій щічній ділянці, крововиливи на білковій оболонці лівого ока, які згідно висновку N? 1902п від 13.10.2023 судового експерта 30Б СМЄ кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_13 впав на землю. ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому відкрито викрав з правого карману кофти ОСОБА_13 , мобільний телефон марки «Samsung-J7» корпусі сірого кольору, imei-1: НОМЕР_6 , imei-2: НОМЕР_7 , вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи складає 750 гривень та відкрито викрав з голови ОСОБА_13 , блютуз-навушники марки «JBL» в корпусі чорного кольору, вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи складає 691 гривня 50 копійок, а ОСОБА_7 в свою чергу, переслідуючи злочинний умисел вирвав з плечей потерпілого ОСОБА_13 , рюкзак, в якому знаходився поліетиленовий пакет прозорого кольору з продуктами харчування, які для потерпілого не складають матеріальної цінності, та не зупиняючись на досягнутому разом з ОСОБА_6 , зникли з місця скоєння злочину, в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 1441 гривень, 50 копійок.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинене в умовах воєнного стану.

08 жовтня 2023 року приблизно о 16 годині 45 хвилин ОСОБА_6 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента №64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на залізничній платформі, розташована вздовж вул. Магістральна та вул. Господарська в місті Запоріжжі, підійшовши ззаду до потерпілого ОСОБА_9 , який в руках тримав пакет з продуктами харчування, та застосував насильство, яке виразилось в нанесені ОСОБА_6 не менше 9 ударів кулаком своєї правої руки по обличчю потерпілого, від яких ОСОБА_9 , впав на асфальт, спричинивши останньому травму голови у вигляді множинних відкритих переломів кісток черепа (лобової, верхньощелепної, решітчастої кісток, кісток носа) з забоями головного мозку, з накопиченням повітря та крові у м`яких тканинах, головного мозку та пазухах черепа, з ранами у лобовій ділянці, ділянок очних ямок та носа, з синцями у правої шічної ділянки та передньої поверхні шиї, які згідно висновку експерта №1980п від 20.11.2023 кваліфікуються як тяжке тілесні ушкодження за ознакою небезпека для життя, від яких ОСОБА_9 , впав на землю. ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому заволодів з правого карману куртки ОСОБА_9 мобільним телефоном марки «Nokia», модель 1280 в корпусі чорного кольору, imel-: НОМЕР_1 вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи складає 343 гривні 00 копійок, після чого, вихопив з руки потерпілого ОСОБА_9 , поліетиленовий пакет прозорого кольору з написом «АТБ» з продуктами харчування, які для потерпілого не мають матеріальної цінності, та не зупиняючись на досягнутому зник з місця скоєння злочину, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 , матеріальну шкоду на суму 343 гривень 00 копійок.

Дії кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині виключення з вироку такої обставини, що обтяжує покарання,як рецидиву злочинів та виключення з вироку дублювання обвинувачення; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту; потерпілого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та захисника - адвоката ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_17 підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинувачених.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.4 ст.187 КК України, та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту щодо призначеного обвинуваченим покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого (щире каяття, визнання вини у повному обсязі), дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_18 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, звільнився за відбуттям покарання за місяць до вчинення ним нових злочинів, також враховано наявність обставини, що обтяжує покарання - рецидив.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_18 , згідно з вимогами ст.66 КК України, судом встановлено щире каяття.

З урахуванням всіх обставин та відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_6 у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статей обвинувачення, але не на максимальний строк, а при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Також, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 за ч.4 ст.187 КК України та за сукупністю злочинів додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Обставини, на які посилається сторона захисту, а саме щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , його бажання нести службу у Збройних силах України, думка потерпілого щодо призначення не суворого покарання обвинуваченому, наявність позитивних характеристик щодо останнього, процесуальна поведінка обвинуваченого (те, що він не заважав будь-яким чином кримінальному провадженню) фактично були враховані судом при призначенні покарання.

Те, що батьки обвинуваченого ОСОБА_18 є особами похилого віку, за якими потрібна постійна опіка (як стверджує сторона захисту), не можуть слугувати достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання, з огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності, серед іншого і тяжких.

Перевіряючи доводи сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_18 , колегія суддів звертає увагу на те, що інформації з зазначеного приводу, яка б була актуальною на цей час, в матеріалах провадження немає.

Консультативний висновок КУ «Обласна інфекційна клінічна лікарня» датований 25 грудня 2008 року. Інших медичних документів стороною захисту не надано.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченому ОСОБА_18 покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого (щире каяття, визнання вини у повному обсязі). Також, суд врахував конкретні обставини справи та характер злочинного діяння, дані про особу обвинуваченого, а саме, наявність в нього судимостей за злочини проти власності, інформацію, надану медичним закладом, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_7 має психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання психостимуляторів, канабіноїдів, алкоголю, синдром залежності, його власну оцінку події, відсутність обставини.

Судом встановлено наявність обставини, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме - щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин та відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_7 у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк.

За таких обставин, підстав для задоволення поданих апеляційних скарг сторони захисту в частині призначеного обвинуваченим покарання колегія суддів не убачає.

Стосовно апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_18 - адвоката ОСОБА_11 щодо бажання обвинувачених нести службу у Збройних силах України та зміни їм покарання на проходження строкової служби під час мобілізації, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з вимогами ст.616 КПК України, у разі введення воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, умисного вбивства двох або більше осіб або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також підозрюваний, обвинувачений, який згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України на момент вчинення кримінального правопорушення займав особливо відповідальне становище, має право звернутися до прокурора з клопотанням про ініціювання перед слідчим суддею або судом питання про скасування цього запобіжного заходу для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

За результатами розгляду вказаного клопотання прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження та/або проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або військової служби за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу.

Відповідних клопотань від прокурора до суду не надходило.

Окрім того, судовий розгляд цього провадження вже завершений з ухваленням судом першої інстанції вироку, який, наразі переглядається.

Разом з цим, статтею 81-1 Кримінального кодексу України передбачено умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Так, згідно з цією статтею, під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до положень п.2-1 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.539 КПК України, відповідне клопотання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

В свою чергу, доводи прокурора в апеляційній скарзі про дублювання у вироку суду обвинувачення, визнаного судом доведеним, за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_13 за ч.4 ст.186 КК України, колегія суддів вважає слушними, оскільки у вироку двічі зазначено про вчинення обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вказаного правопорушення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуваний вирок на підставі ст.ст.407-409 КПК України з виключенням з нього подвійного формулювання обвинувачення за вказаним епізодом.

Також, є обґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про безпідставне врахування при призначені обвинуваченому ОСОБА_6 покарання такої обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів.

Так, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається рецидив злочинів.

Згідно з положеннями частини четвертої вказаної статті, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Статтею 34 КК України встановлено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

У обвинувальному акті не зазначено рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання. Разом з цим, дії обвинувачених кваліфіковані за ознакою повторності.

Тому, врахування судом рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , не узгоджується з положеннями ст.337 КПК України та суперечить вимогам ч.4 ст.67 КК України.

Отже, вказана обставина підлягає виключенню з вироку.

В той же час, колегія суддів не може погодитись з доводами прокурора в апеляційній скарзі про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання обвинувачених, як щире каяття, з огляду на таке.

Згідно з матеріалами провадження та вироком суду, обидва обвинувачених беззастережно визнали себе винними у вчиненні інкримінованих їм правопорушень, надали показання по суті висунутого обвинувачення та сприяли суду у встановлені істини в справі та розгляду провадження у розумні строки.

Викладене стало підставою для дослідження доказів у провадженні в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні висловили жаль з приводу вчинених ними діянь, засуджували свою протиправну поведінку, попросили пробачення у потерпілого.

Такої позиції притримувались обвинувачені і при апеляційному розгляді.

За таких обставин, колегія суддів не убачає підстав для виключення з вироку вищевказаної обставини, що пом`якшує покарання.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407 - 409, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_17 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, змінити.

Виключити з вироку дублювання обставин, які суд вважав доведеними, за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_13 за ч.4 ст.186 КК України, а також виключити обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 - рецидив злочину.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4