Справа № 523/3103/25
Провадження №1-кп/523/1078/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14.04.2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000055 від 22.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про впровадження на території України воєнного стану, введеного 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, згідно з яким в Україні запроваджено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України від 14.01.2024 № 26/2025, затвердженого Законом України від 15.01.2025 № 4220-IX, продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Так, 21.01.2025 приблизно о 16 годині 00 хвилин, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_5 , перебуваючи біля магазину АТБ, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Балківська, будинок 22А, за попередньою домовленістю зустрівся з малознайомим йому чоловіком, а саме: ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_5 реалізуючи свій протиправний умисел, діючи в умовах воєнного стану, з умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, за допомогою фізичної сили наніс ОСОБА_6 один удар в обличчя кулаком лівої руки чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, а саме в правій навколоорбітальній ділянці та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «IPhone Х», чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , S/N: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_5 , покинув місце вчинення злочину розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 9000 гривень.

При допиті в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 , винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст.186 КК України визнав повністю, та пояснив суду, що з потерпілим ОСОБА_6 , він був знайомий деякий час, вони неодноразове домовлялись про зустріч, з метою разом купити канабіс, однак потерпілий постійно переносів зустріч, чим викликав у нього злість. 21 січня після обіду, він зустрівся з ОСОБА_6 , біля магазину «АТБ» на вулиці Балківська в Одесі, про цю зустріч вони також домовлялись заздалегідь. Коли вони зустрілися, ОСОБА_6 сказав що у нього нема грошей і треба чекати, це викликало у нього обурення, після чого він наніс один удар кулаком в обличчя потерпілого, та зажадав віддати йому мобільний телефон потерпілого, після чого потерпілий виконав його вимогу та віддав йому свій мобільний телефон, марки «iPhone X». В подальшому він продав цей телефон, раніше не знайомому чоловіку в районі ЖД Вокзала. В скоєному щире кається.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого вчинений в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 186 ч. 4 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_5 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив тяжкий злочини. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому правопорушення, ОСОБА_5 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що вона є осудною, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами

ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , є активне сприяття розкриттю злочину, повне визнання вини, щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи те, що визнання ним факту вчинення злочинних дій є дійсним та відвертим, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків, дані про особу, а саме, що ОСОБА_5 раніше не судимий, є сиротою, виховувався бабусею, є особою молодого віку, скоїв злочин через тяжкий матеріальний стан, шкода відшкодована шляхом повернення майна, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні суд визнає їх такими, що істотно знижують ступінь вчинених злочинів і впливають на пом`якшення покарання, а тому суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 471, 473-475, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 , термін його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції редакції Закону №2046-УІІІ від 18.05.2017 року, з моменту фактичного затримання, а саме з 13 лютого 2025 по день набрання вироком чинності, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді на речові докази, - скасувати.

Відповідно на ст.100 КПК України, речові докази, а саме: оптичні диски «My media» моделі CD-R в кількості 2 шт., зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000055.

Мобільний телефон марки «iPhone X» , вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Копії вироку вручити під розписку прокуророві та засудженому, а також надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1