19.02.2025
Справа № 642/865/25
Провадження № 1-кп/642/305/25
УХВАЛА
19.02.2025 м. Харків
Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоберецьке Первомайського району Харківської області, українця, громадянина України, військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , з середньою освітою, військовозобов`язаний, на утриманні малолітніх дітей не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останього разу 12.04.2024 Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 частини четвертої статті 185 КК України,
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Зазначив, що необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме тим, що останній може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, а також може продовжити вчинення кримінальних правопорушень. Метою та підставами продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, посилаючись на недоведеність ризиків, , просили застосувати більш м`який запобіжний захід, обвинувачений посилався на визнання ним вини, у зв`язку з цим відсутність наміру впливати на потерпілих і свідків, переховуватися від суду.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до 20 лютого 2025 року з визначенням суми застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.
Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).
Згідно вимог ч. 1ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ч.5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Так, санкція частини 4 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).
Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 неодружений, дітей на утриманні не має, отже міцних соціальних зв`язків не має, крім цього вчинив інкриміновані йому у провину дії після звільнення з місць позбавлення волі.
За зазначених вище обставин суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, , а саме можливість переховуватись від суду продовжує існувати.
Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, cуд зазначає про недоведення прокурором наявності цього ризику.
Також при оцінці наявності відповідних ризиків, суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності. Тому суд приходить до висновку, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, отже ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України продовжує існувати.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що передбачені п.п.1,5ч.1ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, а отже не має міцних родинних зв`язків, також враховано, що він раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, відповідно, перебуваючи на свободі ОСОБА_5 може переховуватись від суду та продовжити злочинну діяльність, суд приходе до висновку, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, тому необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою на строк до 60 діб.
Відповідно до вимог ст.182 КПК України, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначає заставу достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України. При цьому суд зазначає, що застава в раніше обраному розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків. Визначений розмір застави на думку суду в повній мірі узгоджується з вимогами ст.182 КПК України та, у разі її внесення буде справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою та вагомим стримуючим засобом, здатним забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 196, 201, 331, 369, 372 КПК України, суд,
Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 19 квітня 2025 року включно.
Визначити суму застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії запобіжного заходу.
При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти - звільнити.
У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки строком до 19.04.2025 року: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з постійного місця проживання, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з свідками у вказаному кримінальному провадженню.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1