Справа № 638/1030/18
Провадження № 1-в/638/743/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Автомонової О. стосовно ОСОБА_1 про приведення вироку Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.01.2018 року у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних оргнаів», -

встановив:

Начальник Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з поданням, в якому просить привести вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.01.2018 року відносно ОСОБА_1 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В обґрунтування подання зазначає, що за вироком Дзержинського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.357, ч.1 ст.190 КК України 20.12.2017 року та своїми діями завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 1257 гривень 46 копійок. Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року внесено зміни до статті 51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на 2017 рік становить 1600 гривень.

Представник органу пробації в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, просив подання розглянути без його участі та задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення подання органу пробації.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлявся.

Вивчивши матеріали подання та надані документи, оглянувши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 13 ч.1 ст. 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст.539 КПК України орган або установа виконання покарань має право на звернення до суду із питаннями, які виникають під час виконання вироку, у випадках встановлених законом, зокрема подання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 січня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.357, ч.1 ст.190, ст.70 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Вирок набрав законної сили 03.03.2018 року.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, до статті 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» були внесені зміни та передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян за ч.1 ст.51 КУпАП, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян за ч. 2 ст.51 КУпАП.

Згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_1 21.12.2017 обманним шляхом заволодів бензином на загальну суму 1257 гривень 46 копійок.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у частині злочинів або кваліфікації правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян станом на 01.01.2017 року дорівнюють 1600 гривень, що перевищує вартість майна, викраденого в результаті вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, за яким він був засуджений.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, до набрання вказаним Законом чинності.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягають негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на викладене, після внесення змін Законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення, діяння, вчинене ОСОБА_1 перестало бути кримінально караним, тому суд приходить до висновку, що подання органу пробації є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а засудженого слід звільнити від призначеного покарання за ч.1 ст.190 КК України, на підставі частини другої статті 74 КК України як особу, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

При цьому ОСОБА_1 слід вважати засудженим за ч.3 ст.357 КК України з призначенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі і звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладанням наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі викладеного, керуючись ст.537, 539 КПК України, суд -

постановив:

Подання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Автомонової О. задовольнити.

Привести вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.01.2018 року у відповідність до вимог чинного законодавства та на підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 в частині призначеного покарання за ч.1 ст.190 КК України у зв`язку із усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_1 вважати засудженим за ч.3 ст.357 КК України з призначенням покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі і звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладанням наступних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів із дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали проголошено 12.12.2024 року о 15:30 годині.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк