Номер провадження: 11-сс/813/1948/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2024 якою в межах к/п №0000239 від 05.05.2023 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької обл., громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 24.01.2025, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП України в Одеській обл. ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 25.01.2025 відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України із визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваного безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

-заявлені органом досудового розслідування ризики документально не підтверджені, висновок про доцільність застосування найбільш суворого запобіжного заходу не може бути обґрунтована виключно тяжкість можливого покарання. Окрім того, підозрюваний у повному обсязі визнає свою вину, водночас, інкримінований злочин був вчинений до внесення змін до КК України щодо неможливості застосування ст.ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання, відтак йому може бути призначене покарання з випробуванням, що фактично нівелює ризик, передбачений п.1) ч.1 ст. 177 КПК України;

- оголошення ОСОБА_8 у розшук було безпідставним, оскільки він не отримував жодного повідомлення про виклик до слідчого, хоча номер телефону він не змінював;

- заявлений ризик незаконного впливу на свідків не підтверджений будь-якими доказами;

- підозрюваний ОСОБА_8 має місце реєстрації та проживання, має проблеми зі здоров`ям, має матір, яка перебуває на його утриманні, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

- визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 , оскільки він офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26.11.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечувала проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як видно з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

За приписами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд також зауважує на імперативних приписах ч. 8 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України.

Відтак, з огляду на зазначені приписи кримінального процесуального закону, запобіжний захід у виді домашнього арешту у зазначеному кримінальному провадженні не може бути застосований відносно підозрюваного ОСОБА_8 ..

На підставі аналізу матеріалів судового провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що у вказаному кримінальному провадженні має місце ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, який обумовлений тяжкістю покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, а також тією обставиною, що він обізнаний про анкетні відомості осіб, з якими проходив військову службу та може здійснювати вплив на них.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 10.10.2024 був наданий дозвіл затримання підозрюваного ОСОБА_8 у зв`язку із його неявкою до слідчого, що унеможливлювало вручення йому повідомлення про підозру.

Більш того, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд враховує посилання сторони захисту з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та має міцні соціальні зв`язки, водночас зауважує, що зазначені обставини не спростовують поза розумним сумнівом наявні у вказаному кримінальному провадженні ризики.

Що стосується доводів захисника з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_8 має намір повернутися на військову службу, колегія суддів приймає їх до уваги, натомість наразі це питання ще не вирішено, при цьому, апеляційному суду не були надані будь-які підтверджуючі документи.

Окрім того, сторона захисту не позбавлена можливості звернутися із відповідним клопотанням до прокурора у порядку, передбаченому ст. 616 КПК України.

Що стосується альтернативного запобіжного заходу у виді застави, колегія суддів приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Вирішуючи питання щодо розміру застави, апеляційний суд враховує суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_8 , злочину, наявність вищезазначених ризиків, та приходить до висновку про те, що застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде утримувати підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки та не перетворить обраний йому запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Більш того, розмір застави слідчим суддею визначений в межах п. 3 ч.5 ст. 182 КПК України та не є максимальним.

У контексті доводів захисника з приводу непомірності визначеного розміру застави, апеляційний суд враховує суспільну небезпеку інкримінованого злочину, який вчинений у найбільш несприятливий для держави час, коли здійснюється відсіч збройній агресії рф, фактично призводить до зниження кількості особового складу та обороноздатності відповідно, приймаючи до уваги, що приписами ч. 4 ст. 183 КПК України передбачена можливість взагалі не визначати альтернативний запобіжний захід, колегія суддів приходить до висновку про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є обґрунтованим та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2024, якою в межах к/п №0000239 від 05.05.2023 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 24.01.2025, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4