Справа № 462/9000/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1777/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2024, якою у кримінальному провадженні № 0001141 застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 2 ст. 194 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

встановила :

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2024 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)», на строк 60 днів, а саме: до 24.01.2025 включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 гривень.

Роз`яснено, що у випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок ОСОБА_6 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_6 покладаються такі обов`язки:

- прибувати до суду, слідчого судді, слідчого, прокурора за першою вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати, за наявності, на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що стороною обвинувачення не було надано жодних доказів того, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Апелянт звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце проживання, у нього ряд медичних захворювань та поранення, котрі потребують лікування.

Вважає, що слідчому судді слід було визначити підозрюваному заставу у розмірі, який достатньою мірою гарантував би виконання ним покладених на нього обов`язків та не був би завідомо непомірним для нього.

Захисник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання апеляційного суду не прибула. Подала клопотання, у якому просила відкласти розгляд справи, оскільки вона перебуває у відрядженні.

Водночас підозрюваний ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду справи у відсутності захисника.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу захисника, покликаючись на викладені в ній мотиви, просив таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти доводів апеляційної скарги захисника. Вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , думку прокурора ОСОБА_8 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали клопотання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Слідчим відділом ВП №1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001141 від 26.11.2024 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 194 КК України.

26 листопада 2024 року підозрюваного ОСОБА_6 затримано слідчим на підставі ст. 208 КПК України.

27 листопада 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину; в діях підозрюваного наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення; ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, неодружений, без місця реєстрації, офіційно не працевлаштований, не займається суспільно-корисною працею, а відтак відсутні підстави, які б перешкоджали застосуванню до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, наявність зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає та є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать його належної процесуальної поведінки.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також бере до уваги практику ЄСПЛ, зокрема те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Такий висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Твердження сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу підозрюваного, на думку колегії суддів, є необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги слідчим суддею в сукупності з іншими доказами у справі та їм було надано належну оцінку.

Крім цього, постановляючи ухвалу про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, яка на даному етапі досудового розслідування підтверджується достатньою кількістю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я та потребує медичного догляду, апеляційний суд вважає неналежною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували неможливість утримання ОСОБА_6 під вартою.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює право підозрюваної подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і, за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу.

Щодо доводів захисника про визначення непомірного розміру застави колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з приписами п.11 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

За таких обставин у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , а також з урахуванням його майнового та сімейного стану та наявності вищевказаних ризиків - застава у розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 грн на даному етапі досудового розслідування, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування судового рішення.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів -

постановила :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2024, якою застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 2 ст. 184 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: