Провадження №: 1-кп/755/311/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а також про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у виді застави, в рамках кримінального провадження № №0001708 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч.3 ст.311 КК України, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.311 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді у Дніпровському районному суді м. Києва перебуває дане кримінальне провадження.

Прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки, як вказує заявник, наявні підстави регламентовані ст.ст. 177, 178, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Окрім того, прокурором також заявлено клопотання про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у виді застави, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року.

Клопотання мотивовані тим, що 18.09.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва обвинуваченій ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід із домашнього арешту у нічний час доби на особисте зобов`язання, із покладенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. При цьому, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2024 року строк дії зазначених обов`язків було продовжено до 13.01.2025 року включно. Станом на дату звернення прокурора із вказаним клопотанням до суду, строк дії обов`язків сплив.

Вказав, що станом на дату подання клопотання у процесуальній поведінці ОСОБА_4 не нівелювалися та продовжують існувати ризики, регламентовані п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду, оскільки остання обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна, а тому такі чинники як побоювання кримінального переслідування та тяжкість покарання, що загрожує у випадку визнання її винною у вчиненні інкримінованих складів кримінальних правопорушень, можуть спонукати ОСОБА_4 до втечі. Окрім того, остання зареєстровано на окупованій рф території, а паспорт громадянина України для виїзду за кордон отримала вже після запровадження воєнного стану, а саме 27.02.2023 року. При цьому матеріалами кримінального провадження, зокрема інформацією отриманою за результатами проведення НС(Р)Д підтверджуються її наміри покинути територію України. Вказав, що серед іншого обвинувачена може впливати на свідків та обвинувачених у вказаному кримінальному провадженні, шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування останніх, з метою зміни останніми показань; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та, на переконання сторони обвинувачення, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчинюване, оскільки остання схильна до отримання швидкого та стабільного заробітку, який пов`язаний зі збутом прекурсорів. Зазначив, що вказані ризики є стабільними та реальними, у зв`язку із чим просив застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, на строк до двох місяців.

Окрім того, зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 було визначено розмір застави та встановлено ряд обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. При цьому, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2024 року строк дії зазначених обов`язків було продовжено до 13.01.2025 року включно. Станом на дату звернення прокурора із вказаним клопотанням до суду, строк дії обов`язків сплив.

Вказав, що станом на дату подання клопотання у процесуальній поведінці ОСОБА_5 не нівелювалися та продовжують існувати ризики, регламентовані п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна, а тому зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованих складів кримінальних правопорушень, може спонукати ОСОБА_5 до втечі. Крім того, останній, на переконання сторони обвинувачення, може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених, перешкоджати кримінальному правопорушенню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній раніше судимий, а саме 27.05.2004 року Апеляційним судом Донецької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі. У зв`язку із чим просив покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на два місяці.

Вказав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, не зможуть запобігти спробам обвинувачених переховатись від суду, а також забезпеченню можливості виконання процесуальних рішень.

Прокурор підтримав подані ним клопотання та просив їх задовольнити.

Сторона захисту - адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечили проти задоволення клопотання прокурора, оскільки на даний момент ризики, на які посилається прокурор - відсутні. Окрім того, просили змінити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, проте зазначили, що у випадку якщо суд прийде до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, то обвинуваченому доцільно було б зменшити розмір застави до 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали думку захисників.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Статтею 331 КПК України регламентовано, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду вказаного питання суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу обвинуваченого та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

Аналізуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до обвинуваченої ОСОБА_4 суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачених статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, у цьому випадку, необхідність застосування запобіжного заходу прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 об`єктивно обвинувачується, у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а її вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, у зв`язку з чим остання, будучи обізнаною з мірою покарання за вчинені діяння, може здійснити дії передбачені ст. 177 КПК України.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання, про обвинувачену встановлено такі відомості: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Макіївка Донецької області, громадянка України, з вищою освітою, не працююча, вдова, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, проте щодо якої на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпро перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000590, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Тобто, у вказаному випадку, суд погоджується із доводами прокурора про те, що наявність двох кримінальних проваджень, у яких ОСОБА_4 має статус обвинуваченої за вчинення тяжких злочинів, очевидно істотно підвищує ризики, наведені прокурором у клопотанні, а також зумовлює застосування до неї запобіжного заходу, який утримуватиме її у межах належної процесуальної поведінки.

Обвинувачена ОСОБА_4 на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку та статусу, є раніше не судимою особою.

Також судом враховано, що обвинуваченій, висунуто обвинувачення, зокрема за ч. 3 ст. 311 КК України, тобто у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна.

Вказане кримінальне провадження 24.10.2024 року надійшло до провадження суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу. Судовий розгляд за клопотанням учасників кримінального провадження розпочато спочатку, а тому як наслідок докази судом в повному обсязі не досліджені, свідки та обвинувачені не допитані.

Також, суд сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії) вважає, у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними не тільки, однак у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Поряд з цим, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає, що вони у своїй сукупності, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватою у кримінальних правопорушеннях, вчинення яких їй інкримінується органом обвинувачення; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці її постійного проживання, репутація; майновий стан; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, а також ризики продовження чи повторення протиправної поведінки, що їх створює обвинувачення та ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності вказують на те, що обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними в цей період, з урахуванням того, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом, що, у світлі норм кримінального процесуального законодавства України, свідчить про доцільність застосування заявленого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому суд сприймає як об`єктивні доводи сторони обвинувачення про необхідність запобігання наявним ризикам шляхом застосування такого запобіжного заходу, у цей період.

З урахуванням наведеного, суд, дослідивши клопотання, з огляду на встановленість факту наявності у провадженні обставин визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, вважає, що клопотання заявника підлягає задоволенню щодо питання застосування запобіжного заходу, як обґрунтоване із зобов`язанням обвинуваченої прибувати за кожною вимогою до суду, та покладенням обов`язку з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, що за своєю суттю буде пропорційним, помірним, та таким, що не становитиме надмірний тягар для обвинуваченої, у зв`язку з чим не суперечить п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.).

Аналізуючи клопотання прокурора про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та визначено заставу в розмірі 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на день постановлення ухвали становило 545040 (п`ятсот сорок п`ять тисяч сорок) гривень 00 копійок, а також покладено ряд обов`язків, регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України. 04.07.2024 року зазначений розмір застави був внесений захисником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_8 .

Відповідно з цього часу до обвинуваченого застосовувалися вказані обов`язки, строк дії яких тривалий час продовжувався, проте закінчився 13.01.2025 року.

З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч.ч. 3,6 ст.182 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 202 КПК України, з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Тобто, з моменту внесення застави, підозрювана є особою, відносно якої у кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Як встановлено судом, визначена Дніпровським районним судом м. Києва сума застави внесена заставодавцем, на ОСОБА_5 покладені відповідні обов`язків зі строком їх дії.

Згідно з вимогами ст. 182 КПК України та параграфу 1 глави 18 КПК України, строк дії застави як запобіжного заходу не передбачено.

Тобто КПК України не обмежує дію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді застави певним строком. Вказаний запобіжний захід діє протягом всього судового провадження, якщо його не буде змінено чи скасовано рішенням суду, та періодичного продовження не потребує.

При цьому, обмежений строк дії мають лише додаткові обов`язки, які покладаються на підозрюваного/обвинуваченого при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави (ч. 5 ст. 194 КПК України).

Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки передбачені частиною 5 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності, цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Разом з тим, припинення дії додаткових обов`язків не свідчить про припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави.

Запобіжний захід у виді застави може припинитись лише внаслідок зміни на інший або його скасування, та забезпечує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків, визначених, як ч. 7 ст. 42 КПК України, так і ч. 5 ст. 194 КПК України.

Тобто, скасування обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, не звільняє підозрюваного/обвинуваченого від зобов`язання виконувати обов`язки, передбачені ч. 7 ст. 42 КПК України.

Обов`язки, визначені у ст. 194 КПК України, є похідними від запобіжного заходу і мають певний строк своєї дії, який може бути продовжений у передбачений КПК України спосіб.

Тому, прокурор у даному у кримінальному провадженні повинен був звернутися до суду із клопотанням про продовження строку дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 до закінчення строку їх припинення, а саме до 13.01.2025.

Отже, звернення з даним клопотанням про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в даному випадку не передбачено чинним Кримінальним процесуальним законодавством.

Суд зауважує, що у КПК України не існує процесуального механізму, який надавав би право застосовувати запобіжний захід в частині покладення на обвинуваченого обов`язків, що передбачені ст. 194 КПК України, оскільки такі обов`язки не можуть існувати самостійно.

Враховуючи те, що прокурор, у передбачений КПК України строк, не звернувся із клопотанням про продовження строку дії обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, а чинним законодавством не передбачено звернення з клопотанням про покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання.

Окрім того, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_5 та про зменшення розміру застави, з огляду на наступне.

Доводи захисника про виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не впливають ані на чинність застосованого запобіжного заходу, ані на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. У цьому випадку застава є забезпеченням належної процесуальної поведінки обвинуваченого та гарантує виконання процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, які діють з моменту набуття ним процесуального статусу обвинуваченого в кримінальному провадженні.

Посилання захисника на те, що застава, внесена іншою особою - заставодавцем захисником обвинуваченого, також не є підставою для повернення застави.

Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачена можливість внесення застави не тільки підозрюваним або обвинуваченим, а й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Згідно ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Із змісту наведених статей вбачається, що внесення застави є правом заставодавця, а не обов`язком.

Тобто, прийняття тією чи іншою особою (заставодавцем) такого рішення є добровільним. Приймаючи його ці особи самостійно обирають джерело грошових коштів, які мають бути внесені у якості застави та усвідомлюють, принаймні, мають усвідомлювати, що ці кошти вносяться на увесь строк дії запобіжного заходу. Саме припинення дії запобіжного заходу, відповідно до ч. 11 ст.182 КПК України є підставою для повернення внесеної суми застави, у тому числі заставодавцю.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, дія запобіжного заходу у вигляді застави не припинилась, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повернення застави заставодавцю та відмову у задоволенні заявленого клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 182, 183, 193-194, 196, 199, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченому ОСОБА_5 та про зменшення розміру застави - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про покладення на обвинуваченого ОСОБА_5 процесуальних обов`язків у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді застави, в рамках кримінального провадження № №0001708 відносно - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання в рамках кримінального провадження №0001708 відносно обвинуваченої ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 22 березня 2025 року включно.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому вона проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченій, що в разі не виконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 23.01.2025 року о 16 год. 00 хв.

Суддя: