Справа №523/2905/25
Провадження №1-кс/523/615/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 діючої в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року, в рамках кримінального №00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України. Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

На сьогоднішній день Другий слідчий відділ (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві змінив своє територіальне розташування, яке перебуває у Пересипському районі міста Одеси.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_5 , як власник тимчасово вилученого майна, звертається із клопотанням про скасування арешту майна до Суворовського районного суду м. Одеси.

Так, 03.09.2024 року в рамках кримінального провадження № 00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України слідчим за участі оперативних працівників, у порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчого судді, у зв`язку із невідкладним випадком, пов`язаним із врятуванням майна та з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину було проведено обшук у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного обшуку слідчим було виявлено та вилучено: мобільний телефон IPhone 14 Pro, серійний номер № НОМЕР_1 , із SIM-карткою «VodafoneУкраїна» НОМЕР_2 , у робочому стані, який належить ОСОБА_5 .

В подальшому, начальник Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону звернувся до Київського районного суду м. Одеси із клопотанням про арешт майна в рамках даного кримінального провадження. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року по справі №947/26925/24, провадження №1-кс/947/11809/24 було накладено арешт із забороною розпорядження та користування на мобільний телефон IPhone 14 Pro, серійний номер № НОМЕР_1 , із SIM-карткою «VodafoneУкраїна» НОМЕР_2 , вилучений 03.09.2024 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Адвокат ОСОБА_4 діюча в інтересах ОСОБА_5 подала до суду заяву, відповідно до якої підтримала вимоги клопотання, просила проводити розгляд без її участі.

Прокурор не заперечував проти скасування арешту.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України під арештом майна слід розуміти тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Ухвалою слідчого судді накладений арешт на вищезазначене майно, що унеможливлює його відчуження.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні їх вартості, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що клопотання ОСОБА_4 діючої в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року, в рамках кримінального №00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України підлягає задоволенню, а арешт майна накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 діючої в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, за ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2024 року, в рамках кримінального №00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси в 11.09.2024 року по справі №947/26925/24, провадження №1-кс/947/11809/24 і тимчасово вилучений мобільний телефон IPhone- 14 Pro, серійний номер № НОМЕР_1 , із SIM-карткою «VodafoneУкраїна» НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .

Зобов`язати слідчих Другого слідчого відділу (з дислокацією в місті Одеси Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у міс Миколаєві та групу прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, що здійснюють процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 00001517 від 25.08.202 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 К України негайно повернути ОСОБА_5 тимчасово вилучений кримінальному провадженні мобільний телефон IPhone 14 Pro, серійний номер № НОМЕР_1 , із SIM-карткою «VodafoneУкраїна» НОМЕР_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1