Справа №201/1915/25
Провадження № 1-кс/201/746/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, у якому представник просить суд: скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000139 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року за ознаками складу злочину передбаченого, ч. 1 ст. 191 КК України на автомобіль Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження указаним автомобілем; зобов`язати слідчого СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000139 від 04.02.2021 року за ознаками складу злочину передбаченого, ч. 1 ст. 191 КК України, скасувати розшук транспортного засобу Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно з ч. 1 ст. 220 КПК України шляхом оформлення постанови слідчого в порядку, передбаченому ст. 110 КПК України, та виконання слідчим вимог п. 4 розділу 4 Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2018 року №497, надати ОСОБА_4 або його представнику документ, що підтверджує скасування розшуку.

В обґрунтування своїх вимог представник посилається на те, що СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000139 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року за ознаками складу злочину передбаченого, ч. 1 ст. 191 КК України, яке станом на сьогодні не завершено, підозра нікому не пред`явлена, справа до суду для розгляду по суті не передана. Слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 09.02.2021 року винесено постанову про оголошення у розшук транспортного засобу Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 . Крім того, в межах зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2021 року накладено арешт на автомобіль Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 з позбавленням права користування, відчуження та розпорядження рухомим майном. Однак, 24 листопада 2020 року, тобто ще до винесення постанови про оголошення у розшук та накладення арешту на вказаний транспортний засіб, ОСОБА_4 , набув право власності на Lexus LX 570 з реєстраційним номером НОМЕР_4 та номером кузову НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Представником також зазначено, що під час придбання вказаного втомобіля, заявнику не було відомо про накладені на нього засоби забезпечення кримінального провадження, оскільки такі в жодному реєстрі не відображалися, та за їх наявності відчуження стало б неможливим, більш того, з моменту придбання та по сьогоднішній день, право власності на даний транспортний засіб ніким не оспорювалося, при цьому ані ОСОБА_4 , ані попередній власник автомобіля не подавали заяв про його викрадення, з моменту придбання та по сьогоднішній день, автомобіль знаходиться у законного власника за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та з моменту покупки ОСОБА_4 постійно користується своєю машиною, пересувається на ній у межах країни та декілька разів перетинав кордон України, сплачує штрафи у разі порушення правил дорожнього руху. Проте, у лютому місяці 2023 року його було зупинено на підставі того, що автомобіль знаходиться у розшуку в межах кримінального провадження №0000139 від 04.02.2021 року. З метою з`ясування обставин знаходження вказаного транспортного засобу у-розшуку у березні 2023 року, ОСОБА_4 звернувся до СВ ВП №5 Дніпровського РУІ1 ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення процесуальних дій та дізнався наступну інформацію: кримінальне провадження внесено до ЄРДР у 2021 році за заявою представника СТОВ АФ «Маяк» ОСОБА_7 , тобто колишнього власника автомобіля, який був таким до 2019 року. Так, за даними Головного сервісного центру МВС України даний автомобіль перебував у власності СТОВ АФ «Маяк» з 31.10.2017 по 11.06.2019 та вибув із його власності у зв`язку з перереєстрацією на іншого власника, та в подальшому 24.11.2020 року придбано ОСОБА_4 , тобто вже третім власником. Тобто, на думку представника, за таких обставин відсутні підстави вважати, що транспортний засіб Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, оскільки попереднім власником транспортний засіб було відчужено у передбачений законом спосіб. При цьому представником зазначено, що ОСОБА_4 не є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні та з моменту відкриття кримінального провадженні в 2021 році та до цього часу підозра в даному кримінальному провадженні взагалі нікому не вручалася. Крім того, з моменту відкриття кримінального провадження у 2021 році, а також з моменту першого звернення ОСОБА_4 до слідчих органів на початку березня 2023 року, тобто з моменту встановлення місця знаходження автомобіля, протягом 23 місяців слідчим автомобіль не оглянуто, що витікає з постанови слідчого від 26.09.2024, жодних слідчих-розшукових дій, в тому числі експертних досліджень органом досудового слідства з арештованим та нібито розшукуваним транспортним засобом не здійснено, докази перешкоджання слідчому з боку ОСОБА_4 та ненадання останнім доступу слідчому до транспортного засобу відсутні, у зв`язку із чим, у законного власника майна є обґрунтовані підстави вважати, що зазначене досудове розслідування може тривати ще не один рік, а отже і розшук його автомобіля, який зовсім не зник також. Крім того, наприкінці 2024 року, тобто після публікації в ЄДРСР ухвали, заявник також дізнався про те, що на його транспортний засіб ухвалою слідчого судді від 19.02.2021 року накладено арешт. Отже, представник вказує, що той факт що автомобіль ОСОБА_4 знаходиться під арештом та у розшуку, перешкоджає останньому вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, оскільки співробітники поліції починаючи з 2023 року, постійно зупиняють його з метою перевірки даних стосовно розшуку автомобіля. Даний факт унеможливлює безперешкодне використання автомобіля, добросовісним набувачем, яким є ОСОБА_4 . Тобто, не здійснення протягом тривалого часу слідчим, огляду автомобіля належного ОСОБА_4 , свідчить про порушення передбаченого статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права ОСОБА_4 на ефективний засіб юридичного захисту. У зв`язку із викладеним, представник вважає, що на даний час підстави для розшуку автомобіля ОСОБА_4 відсутні повністю, оскільки відомі власник автомобіля та його місце знаходження, а бездіяльність слідчого щодо не ідентифікації автомобіля не може слугувати підставою для подальшого обтяження, шляхом наявності у інформаційно - телекомунікаційній системі відомостей про розшук автомобіля, оскільки за таких обставин добросовісний набувач позбавлений права на здійснення безперешкодного володіння, користування та розпорядження майном. Також представник вказує, що з моменту відкриття кримінального провадження у 2021 році та по теперішній час, тобто на протязі чотирьох років, орган досудового слідства повинен був провести із вказаним транспортним засобом усі необхідні слідчі-розшукові дії направлені на розкриття кримінального правопорушення, в тому числі і експертні дослідження, тим паче, як це зазначалося раніше, що місце перебування транспортного засобу слідчому було достеменно відомо, а заявник є добросовісним набувачем свого майна - транспортного засобу Lexvs LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_3 та не являється-підозрюваним, обвинуваченим у даному кримінальному провадженні. До того ж зазначений транспортний засіб не підлягає спеціальній конфіскації та з моменту, коли ОСОБА_4 дізнався про те що його автомобіль знаходиться у розшуку, а згодом і про наявність на ньому арешту, зі сторони заявника не було спроб знищити, сховати, спотворити та відчужити незаконним шляхом вказаний автомобіль. Отже, на думку представника, станом на сьогодні, кримінальне провадження № 0000139 від 04.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.191 КК України відкрито та знаходиться на стадії досудового слідства, законним власником арештованого майна а саме: транспортного засобу Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 є ОСОБА_4 , підтвердженням зазначеному слугують документи щодо права власності заявника та постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання, де чітко вбачається, що досудове слідство ще триває, крім того підтвердження стадії досудового слідства містяться в матеріалах кримінального провадження, у зв`язку із чим вбачається об`єктивна необхідність у дослідженні даних матеріалів у судовому засіданні. Таким, чином, з огляду на засади кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, зважаючи що транспортний засіб Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 на законних підставах належить заявнику, а кримінальне провадження № 0000139 від 04.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.191 КК України триває з 2021 року і станом на сьогодні із транспортним засобом на який накладено арешт та оголошено у розшук, орган досудового слідства повинен був провести усі необхідні слідчі розшукові дії, вважаю що потреби в подальшому обмеженні власника у володінні його майном немає, а продовження такого арешту суперечитиме інтересам ОСОБА_4 , у зв`язку із чим, представник вважає, що відсутні обставини в подальшому арешті та розшуку транспортного засобу Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_1 .

Заявник, його представник у судове засідання не з`явилися, від адвоката ОСОБА_3 надійшла заява, відповідно до якої він просив розглянути клопотання про скасування арешту без його участі та участі власника майна, зазначив, що клопотання підтримує та просить задовольнити.

Представник СВ відділу поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника та додані до нього документи, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Так, у судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області перебували матеріали кримінального провадження №0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 від 09.02.2020 року автомобіль марки «LEXUS «LX 570» модель 2017 року випуску, білого кольору, номер шасі « НОМЕР_3 », д.н.з. НОМЕР_4 оголошено в розшук.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року по справі № 201/1877/21 (провадження 1-кс/201/621/2021) клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000139 від 04.02.2021, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, задоволено та накладено арешт на майно шляхом заборони відчуження користуватися та розпорядження автомобілем марки «LEXUS «LX 570» 2017 року випуску, білого кольору, номер шасі « НОМЕР_3 », д.н.з. НОМЕР_4 ; зобов`язано Дніпропетровську філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» протягом доби з дня отримання ухвали внести до державного реєстру обтяжень рухомого майна арешт/заборону відчуження користуватися та розпорядження об`єктами рухомого майна транспортними засобами, автомобілем «LEXUS «LX 570» 2017 року випуску, білого кольору, номер шасі « НОМЕР_3 », д.н.з. НОМЕР_4 ; Головному сервісному Центру МВС України та регіональним сервісним центрам МВС України заборонити проведення будь-яких реєстраційних дій пов`язаних з оформленням, переоформленням транспортного засобу марки «LEXUS «LX 570» модель 2017 року випуску, білого кольору, номер шасі « НОМЕР_3 », д.н.з. НОМЕР_4 .

Постановою слідчого СВ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 10.03.2025 вказане кримінальне провадження №0000139, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Представником, як на підтвердження своїх доводів, було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 29.12.2020 року, згідно якого власником транспортного засобу марки «LEXUS «LX 570» модель 2017 року випуску, білого кольору, номер шасі « НОМЕР_3 », д.н.з. НОМЕР_4 є ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналогічного висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження №14-516цс19).

Так, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду: частиною першою статті 1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України).

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Разом з тим, вказана вище постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим, питання про скасування арешту майна вирішено не було.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження. Натомість у цій справі кримінальне провадження закрив постановою слідчий, який згідно з приписами КПК України, на відміну від прокурора, не наділений повноваженнями скасовувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування.

Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України ), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2 накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Як було зазначено вище, згідно матеріалів клопотання кримінальне провадження №0000139, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

У відповідності з практикою Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСі" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. theUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, мають тимчасовий характер.

У Постанові Пленуму ВССУ від 03 червня 2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Відповідно до цієї норми така заборона стосується підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру. Крім того, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Отже, жодних доказів, які б спростовували доводи клопотання представника заявника та підтверджували обставини, які є підставою для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим, прокурором до суду не надано, у зв`язку із чим слідчий суддя, виходячи з принципу змагальності сторін у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

А тому, аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що кримінальне провадження №0000139, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в складу кримінального правопорушення постановою слідчого, необхідність у запобіганні подальшого відчуження цього майна відсутня, питання про зняття арешту вирішено не було, сторона обвинувачення не має заперечень проти задоволення даного клопотання, а подальше існування вказаного арешту майна порушуватиме права його власника та не буде відповідати принципам розумності та справедливості, слідчий суддя дійшов висновку про те, що потреба в арешті майна відпала, а клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Разом із тим представник просить суд зобов`язати слідчого СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000139 від 04.02.2021 року за ознаками складу злочину передбаченого, ч. 1 ст. 191 КК України, скасувати розшук транспортного засобу Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно з ч. 1 ст. 220 КПК України шляхом оформлення постанови слідчого в порядку, передбаченому ст. 110 КПК України, та виконання слідчим вимог п. 4 розділу 4 Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2018 року №497, надати ОСОБА_4 або його представнику документ, що підтверджує скасування розшуку.

У частині 1 ст. 36 та в частині 5 ст. 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що кримінальний процесуальний закон наділяє правом, а не зобов`язує сторону обвинувачення вчиняти ті чи інші процесуальні дії під час здійснення досудового розслідування у рамках певного кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 303 КПК України оскарженню підлягає бездіяльності слідчого, прокурора, дізнавача, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя не має повноважень зобов`язати слідчого (дізнавача) вчинити дії, які він не зобов`язаний вчиняти в установлений КПК України строк.

При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (частина 3 статті 22 КПК).

Стаття 307 КПК не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування.

Відповідну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14.02.2023р. по справі № 405/680/22.

Згідно з ч.ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Одночасно, як було зазначено вище, в частині 1 ст. 36 та в частині 5 ст. 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а отже, не підлягає задоволенню вимога представника про зобов`язання слідчого СВ ВП №5 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , або іншого слідчого, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000139 від 04.02.2021 року за ознаками складу злочину передбаченого, ч. 1 ст. 191 КК України, скасувати розшук транспортного засобу Lexus LX 570 білого кольору з номером кузову НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, згідно з ч. 1 ст. 220 КПК України шляхом оформлення постанови слідчого в порядку, передбаченому ст. 110 КПК України, та виконання слідчим вимог п. 4 розділу 4 Інструкції з формування та ведення інформаційної підсистеми «Гарпун» інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13 червня 2018 року №497, надати ОСОБА_4 або його представнику документ, що підтверджує скасування розшуку.

Зважаючи на наведене, дотримуючись засад кримінального провадження щодо законності, верховенства права та недоторканності права власності, приймаючи до уваги той факт, що кримінальне провадження на даний момент постановою слідчого закрито, досудове розслідування по справі завершено, приходжу до переконання, що потреби і надалі обмежувати власника у володінні майном немає, продовження такого арешту спричиняє збитки інтересам власника, оскільки на даний час відпали обставини, які стали підставою для арешту майна, передбачені ст. 170 КПК України.

Відповідно до роз`яснень пункту 13 листа ВССУ №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п.9 ч.1ст.309 КПК), оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного м. Дніпропетровська від 19.02.2021 року у кримінальному провадженні №0000139, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2021 року, на автомобіль «LEXUS «LX 570» 2017 року випуску, білого кольору, номер шасі « НОМЕР_3 », шляхом заборони відчуження, користуватися та розпорядження вказаним автомобілем.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1