КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/7426/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2282/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.04.2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативним запобіжним заходом у вигляді застави в розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України з покладенням на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків: не відлучатись з міста Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду, утримуватись від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають/право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, захисник ОСОБА_6 посилається на те, що сторона захисту заперечує проти обґрунтованості підозри та вважає відсутніми ризики, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. І ст. 177 КПК України.

Зазначає, що під час судового розгляду слідча суддя не досліджувала доказів, поданих стороною обвинувачення, не надала їм належної оцінки та не дала можливості стороні захисту спростувати викладені в клопотанні обставини, які сторона обвинувачення вважає доведеними.

Апелянт стверджує, що стороною обвинувачення не надано жодного належного та допустимого доказу, що вказувало б на беззаперечну вину підозрюваного.

За суб`єктивною стороною кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України вчиняється з метою завдати шкоди Україні, однак стороною обвинувачення не обґрунтовано, якими саме діями або бездіяльністю підозрюваного завдана шкода Україні та в чому вона полягає.

Захисник вважає, що обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 без визначення розміру застави на час досудового розслідування є не обґрунтованим та не справедливим.

Також не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, в межах кримінального провадження № 0000356 від 22.04.2024 року.

13.03.2025 року від захисника ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких останній наголошує на необґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Вказує, що частина підозри обґрунтовується діями ОСОБА_8 , направленими на збереження життя морських ссавців, які були у ТОВ «Київ-Дельфін», тобто за період 2015-2018 років, хоча кримінальна відповідальність за ст. 111-2 КК України введена Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної безпеки», який набрав чинності тільки 23.04.2022 року.

За цей період ОСОБА_8 намагався повернути дельфінів та морських котиків на територію, підконтрольну Україні, і звертався до контролюючих органів з проханням надати роз`яснення, яким чином це зробити. Вказані обставини підтверджуються зверненнями ТОВ «Київ-Дельфін» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів № 5 від 07.02.2018 року, які відповіли листом № 602-1123-19/3724 від 13.03.2018 року про те, що для переміщення вантажів з території АР Крим повинно здійснюватися за наявності супровідних ветеринарних документів, а оскільки на окупованій території АР Крим немає діючих органів Держпродспоживслужби отримання таких документів неможливе; та відповіддю Державної фіскальної служби № 11568/6199-99-18-02-03-15 від 30.03.2018 року, в якому товариство повідомили про заборону ввезення товарів, які підлягають санітарно-епідеміологічному та ветеринарно- санітарному контролю з території АР Крим.

Апелянт стверджує, що дії ОСОБА_8 в цей період не були пов`язані з підтримкою рішень держави-агресора, а були вимушеним кроком для забезпечення функціонування дельфінарію, оскільки без цього усі живі істоти були приречені на загибель, оскільки треба було їх годувати, доглядати та забезпечувати їх життєдіяльність кожного дня.

Також захисник вказує, що на думку органу досудового розслідування, дії ОСОБА_8 полягали у вказівках укладення директором ООО «Дельфинарий Акварель» ОСОБА_11 договорів про надання послуг охорони дельфінарію з незаконно створеним окупаційною владою «УФК по Республике Крим» та на виконання якого впродовж 2023-2024 років були зроблені оплати рахунків за послуги охорони. В той же час, матеріали не містять доказів надання вказівок підозрюваним ОСОБА_8 директору ОСОБА_11 щодо прийняття рішень.

Тобто, ОСОБА_8 інкримінуються події, пов`язані з функціонуванням дельфінарію за адресою АРК, м. Алушта, вул. Горького, 7-Д. В той же час, докази органу досудового розслідування, які долучені до клопотання (матеріали НСРД), стосуються іншого, другого дельфінарію, розташованого в м. Скадовськ, Херсонської області.

Також в підозрі зазначена інформація про призначення головним бухгалтером ООО «Дельфинарий Акварель» громадянки ОСОБА_12 , яка нібито здійснювала ведення бухгалтерського обліку та звітності ООО «Дельфинарий Акварель», що не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Функції ОСОБА_12 зводились до контролю забезпечення тварин рибою, придбання солі для води та інших необхідних речей, без яких би тварини не вижили.

Захисник зазначає, що судом не досліджувалось та не враховано, що відповідно до розпорядження ради міністрів № 598-р/ДСП від 19.04.2024 року, яке міститься в матеріалах клопотання про обрання запобіжного заходу, в ООО «Дельфинарий Акварель» введено тимчасову адміністрацію, а в подальшому майно було націоналізовано.

На переконання захисника, всі вище перелічені факти унеможливлюють твердження про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри в пособництві державі-агресору.

Крім цього, апелянт вважає, що дії ОСОБА_8 не вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 111-2 КК України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачено кримінальну відповідальність, зокрема, за добровільний збір, підготовку та/або передачу матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора. Тут мова йде про активні дії, які полягають саме в збиранні та акумулюванні таких ресурсів або інших активів.

Дії ОСОБА_8 , на думку захисника, повинні були бути кваліфіковані за ч. 4 ст. 111-1 КК України, оскільки цією частиною передбачено: 1) передача матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, та/або збройним чи воєнізованим формуванням держави-агресора; 2) провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не досліджував матеріали клопотання, що унеможливило надання пояснень щодо свого ставлення до доказів сторони захисту та самого підозрюваного.

Також в доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 посилається на недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник зазначає, що обґрунтовуючи клопотання про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , прокурор посилався на існування ризиків того, що він може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати документи, речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Тобто прокурор зазначив про наявність всіх можливих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не надаючи якихось доводів та обґрунтувань цих ризиків.

В свою чергу слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду посилається на ст. 177 КПК України, практику Європейського суду з прав людини та враховує тяжкість покарання, як на основний аргумент можливого ризику переховування без зазначення будь-яких фактичних даних.

Сторона захисту наполягає на відсутності ризику знищення, приховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з тим, що підозра ґрунтується на електронних копіях паперових документів, яких немає в наявності на території України та на переписці в месенджерах та електронній пошті. Всі телефони, комп`ютери та інші прилади, які містили ці документи та переписку, вилучені під час обшуку та підозрюваний не має до них доступу, а тому не може знищити або спотворити ці докази.

Захисник також стверджує, що в даному кримінальному провадженні докази не ґрунтуються на показах свідків, всі особи, крім підозрюваних, не перебувають на території України, а помилка в статі підозрюваного свідчить про формальний підхід слідчого судді до з`ясування наявності ризику незаконного впливу на свідків.

На думку захисника відсутній також і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення та/або продовження своєї злочинної діяльності, оскільки вже фактично рік майно націоналізовано та підозрюваний не має до нього жодного відношення.

Також, при обранні запобіжного заходу судом не враховані наявність міцних соціальних зв`язків підозрюваного, наявність сім`ї, постійного місця роботи, позитивних характеристик підозрюваного, велику кількість подяк за допомогу військовим.

Враховуючи всі обставини даної справи, сторона захисту вважає за можливе застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

18.03.2025 року від захисника ОСОБА_7 також надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких захисник зазначає, що спроби ОСОБА_8 знайти вихід із ситуації щодо повернення морських тварин з тимчасово окупованої території (АРК) на іншу територію України, в тому числі шляхом направлення звернень до уповноважених державних органів, свідчать про відсутність умислу на сприяння державі-агресору. Навпаки, вони демонструють намагання дотриматися чинного законодавства та гуманітарних принципів.

Звертає увагу на те, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 111-2 КК України, зокрема «наявність умислу» щодо передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації: податкових платежів, оплати комунальних послуг, платежів до т.зв. органів місцевої влади, однак передача вказаних матеріальних ресурсів відбувалась у зв`язку з життєвим збігом обставин та виконанням правил, встановлених окупантом, виключно з метою збереження життя дельфінів, морських котиків та інших тварин, які перебувають в дельфінарії в м. Алушта АРК. Жодне пособництво державі-агресору відсутнє, відсутня і мета завдання шкоди Україні.

З огляду на наведені вище обставини, захисник вважає, що слідчий суддя помилково дійшов до висновку про доведеність обґрунтованості підозри.

На переконання сторони захисту, висновки слідчого судді про існування ризику переховування від органу досудового розслідування та/або суду є необґрунтованими, не підтвердженими матеріалами справи.

Захисник посилається на те, що ОСОБА_8 є громадянином України, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , одружений, має на утриманні одного неповнолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається в 11 класі Київської інженерної гімназії та має намір вступати до Київського національного університету імені Тараса Шевченка, та другого сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який навчається в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на юридичному факультеті, 4 курс.

Крім того, ОСОБА_14 , внаслідок ДТП, мав відкриту черепно-мозкову травму, Дифузне аксональне ураження головного мозку, геморагічний забій головного мозку з осередками в правій лобно-скроневій та правій тім`яній ділянках. Травматичний субарахноїдальний крововилив. Лінійний перелом потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа (СЧЯ справа). Субдуральні гігроми над лобними ділянками. ЗТХ, CM. Лінійний перелом дужки С6 хребця та поперекового відростка зліва, без зміщення. ОСОБА_8 має порушення пам`яті на поточні та минулі події, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 15324 та висновками спеціалістів.

Крім того, на утриманні підозрюваного перебуває мама - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка має значні захворювання, зокрема, серцево-судинні.

На переконання захисника, наведені у сукупності обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 , що унеможливлює реальність ризику переховування або перешкоджання розслідуванню. Додатково, позитивна характеристика від Голови Броварської районної ради від 21.02.2025 року підтверджує його надійну репутацію.

Таким чином, сторона захисту вважає, що ризики, зазначені у клопотанні прокурора та ухвалі слідчого судді, є недоведені та не можуть слугувати підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Слідчий суддя також не взяв до уваги стан здоров`я підозрюваного та необхідність надання йому спеціалізованої медичної допомоги.

Так, згідно заключень, наявних в матеріалах справи, зокрема від 14.02.2025, ОСОБА_8 має цукровий діабет II типу, діабетичну ангіопатію, цироз печінки, токсичний гепатит з участками фіброзу, гиперхолестеринемію, гіпертонічну хворобу з високим ризиком 2 стадії, гіпертензивне серце, потребує періодичного стаціонарного лікування.

Подальше тримання ОСОБА_8 під вартою може призвести до розвитку серйозних ускладнень, що можуть спричинити інвалідність підозрюваного або ще важчі наслідки.

У зв`язку із зазначеним сторона захисту не погоджується із висновком суду, що у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили, що підозрюваний ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Посилаючись на вказані обставини, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги з доповненнями і просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги з доповненнями захисників задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000356 від 22.04.2024 року за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

20.02.2025 року ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Того ж дня, тобто 20.02.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

21.02.2025 року (клопотання датоване 20.02.2025 року) слідчий в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , за погодження з прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначав, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи громадянином України та фактичним власником ТОВ «КИЇВ-ДЕЛЬФІН» (), у власності якого перебуває земельна ділянка, розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Алушта, вул. Горького, 7-Д, на якій розташований дельфінарій, у невстановленому місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16.12.2014 року, усвідомлюючи та будучи свідком здійснення рф окупації АРК і створення підконтрольних рф державних органів і структур, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями, з особистих корисливих мотивів, з метою завдання шкоди Україні, бажаючи надавати допомогу державі-агресору шляхом реалізації і підтримки рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, а також передачі матеріальних ресурсів, вирішив продовжити здійснювати фінансово-господарську діяльність, пов`язану із функціонуванням дельфінарію на території м. Алушта АРК.

При цьому, ОСОБА_8 розумів, що здійснювати вказану діяльність він зможе лише шляхом реалізації незаконних рішень та дій держави-агресора та її окупаційної адміністрації, а реєстрація суб`єктів господарювання відповідно до окупаційного законодавства рф та постановка на облік в податкових органах рф призведе до сплати податків до бюджету рф, тобто свідчитиме про реалізацію і підтримку ОСОБА_8 рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, і передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації.

Також, ОСОБА_8 достовірно усвідомлював, що наведені дії є незаконними та призведуть до завдання шкоди Україні.

Так, громадянин України ОСОБА_8 , продовжуючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на забезпечення діяльності вказаного дельфінарію на окупованій території АРК та завдання шкоди Україні, за невстановлених обставин 16.12.2014 відповідно до «решения № 1 единственного учредителя Общества с ограниченой ответственностью «ДЕЛЬФИНАРИЙ АКВАРЕЛЬ» прийняв рішення створити у якості засновника відповідно до законодавства рф юридичну особу ООО «Дельфинарий Акварель», затвердити адресу знаходження Товариства: «298500, Республика Крым, г. Алушта, ул. Горького, 7Д», сформувати уставний капітал у розмірі 300 000 рублів та затвердити Статут Товариства.

На підставі вказаного «решения № 1», а також «заявления о государственной регистрации юридического лица при создании» від 27.12.2014 року й інших документів, наданих ОСОБА_8 , 14.01.2015 року ООО «Дельфинарий Акварель» зареєстровано в «единственном государственном реєстре юридических лиц» за основним державним реєстраційним номером (ОГРН) - 54 та в цей же день поставлено на облік у відповідності до Податкового кодексу рф в податкових органах рф за місцем находження юридичної особи, а саме, в т.зв. «инспекции Федеральной налоговой службы по г. Алуште Республики Крым» з присвоєнням індивідуального податкового номеру (далі - ИНН) - , про що ОСОБА_8 видано відповідні свідоцтва.

В подальшому, з метою передачі ООО «Дельфинарий Акварель» відповідно до законодавства рф земельної ділянки за адресою: Україна, Автономна Республіка Крим, м. Алушта, вул. Горького, 7-Д., яка перебуває у власності ТОВ «КИЇВ-ДЕЛЬФІН» та на якій розташована будівля дельфінарію, ОСОБА_8 забезпечив створення на окупованій території АРК т.зв. «Филиала Общества с ограниченной ответственностью «КИЕВ-ДЕЛЬФИН» в городе Алушта Республики Крым», шляхом прийняття засновником ТОВ КИЇВ-ДЕЛЬФІН» ОСОБА_15 (матір ОСОБА_8 ) в присутності директора ТОВ «КИЇВ-ДЕЛЬФІН» ОСОБА_17 (дружина ОСОБА_8 ), 16.04.2016 року «Решения № 1/16 ЕДИНСТВЕННОГО УЧАСНИКА Общества с ограниченной ответственностью «КИЕВ- ДЕЛЬФИН», яким було створено вказаний «Филиал», визначено місце його знаходження та поштову адресу на території рф: 298500, Республика Крым, город Алушта, улица Горького, дом № 7 Д.

Також вказаним рішенням призначено директором створеного «Филиала» підприємства - громадянку України та рф - ОСОБА_18 , яку уповноважено здійснити всі необхідні дії для акредитації «Филиалу», постановки «Филиалу» на податковий облік і реєстрацію в органах державної статистики і позабюджетних фондах (Пенсійний фонд і Фонд соціального страхування російської федерації) у відповідності до законодавства рф.

Надалі, ОСОБА_8 , продовжуючи виконання свого злочинного умислу, спрямованого на забезпечення діяльності вказаного дельфінарію на окупованій території АРК та реалізацію і підтримку рішень та дій держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, і передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, за невстановлених обставин та в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01.07.2019, вступив у злочинну змову з громадянкою України ОСОБА_11 (до зміни імені 26.09.2015 - ОСОБА_19 ), яку призначив на посаду директора ООО «Дельфинарий Акварель» та яка отримала громадянство рф на ім`я « ОСОБА_20 ».

01.07.2019 року ОСОБА_21 як директор ООО «Дельфинарий Акварель» на виконання спільного з ОСОБА_8 злочинного умислу, уклала з директором «Филиала ООО «Киев-Дельфин» в городе Алушта Республики Крым» договір оренди майнового комплексу «Акварель», що розташований за адресою: Республика Крым, город Алушта, улица Горького, дом № 7Д та земельної ділянки за вказаною адресою.

Попри початок повномасштабного збройного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_8 , як засновник і бенефіціарний власник ООО «Дельфинарий Акварель» та директор ООО «Дельфинарий Акварель» ОСОБА_21 , маючи достатній рівень освіти, професійних навиків та життєвого досвіду для обізнаності щодо факту збройної агресії рф проти України, вторгнення підрозділів збройних сил рф на територію України, захоплення державних установ, організацій та військових частин, введення воєнного стану в Україні та продовження строку його дії, що також широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, а також після набрання чинності 23.04.2022 року Законом України Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо удосконалення відповідальності за колабораційну діяльність та особливостей застосування запобіжних заходів за вчинення злочинів проти основ національної та громадської безпеки», яким серед іншого встановлено кримінальну відповідальність за пособництво державі-агресору та доповнено Кримінальний кодекс України статтею 111-2 КК України, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідки, з метою особистого збагачення та завдання шкоди Україні, підтримали рішення вищого політичного керівництва рф про окупацію територій України та продовжили вчиняти умисні дії спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво).

Крім цього, діючи з метою реалізації вказаної допомоги державі-агресору, ОСОБА_8 та ОСОБА_21 за невстановлених обставин, у встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 27.04.2022 року вступили у злочинну змову з громадянкою України ОСОБА_12 , яку призначили головним бухгалтером ООО «Дельфинарий Акварель», та за невстановлених обставин, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 19.05.2022 року, вступили у злочинну змову з громадянином України ОСОБА_22 , який є уповноваженою особою ТОВ «КИЇВ-ДЕЛЬФІН» та іншими невстановленими на даний час особами, разом з якими розробили план спільної злочинної діяльності.

Відповідно до спільного плану злочинних дій, ОСОБА_8 , як організатор та одночасно фактичний власник ТОВ «КИЇВ-ДЕЛЬФІН» і засновник ООО «Дельфинарий Акварель» забезпечує керівництво діяльністю співучасників шляхом надання відповідних вказівок; розподілення між ними обов`язків та функцій; спрямування, об`єднання та координація їх дій; забезпечення співучасників відповідними знаряддями та засобами, у тому числі засобами зв`язку, комп`ютерною технікою, накопичувачами інформації, приміщеннями тощо; створення належних умов для вчинення злочину та усунення можливих перешкод; приховання слідів злочину тощо. ОСОБА_8 одноособово здійснює керівництво діяльністю учасників групи, фінансування кримінально протиправної діяльності, погодження кожної передачі матеріальних ресурсів на користь держави-агресора.

ОСОБА_21 , яка постійно перебуває на окупованій території АРК та була призначена директором вказаного підприємства, на виконання вказівок ОСОБА_8 , розподілених ним обов`язків та функцій інших співучасників, повинна здійснювати поточне керівництво господарською діяльністю ООО «Дельфинарий Акварель» у взаємодії з державою-агресором та окупаційною адміністрацією на тимчасово окупованій території АРК; діяти від імені товариства, представляти його інтереси та укладати угоди, у тому числі з окупаційними органами держави-агресора, її окупаційної адміністрації та їх представниками; відкривати розрахункові та інші рахунки в банківських установах держави-агресора на тимчасово окупованій території АРК; убезпечувати ефективну взаємодію ООО «Дельфинарий Акварель» та інших співучасників, зокрема ОСОБА_22 та ОСОБА_12 , з окупаційними органами держави-агресора, її адміністрації та їх представниками; надання до контролюючих органів держави-агресора бухгалтерських, фінансових, та інших звітних документів; звітувати у порядку, встановленому ОСОБА_8 , щодо виконання його вказівок.

У свою чергу ОСОБА_22 відведено роль здійснення керівництва поточною господарською діяльністю підприємства; представництва його інтересів у органах окупаційної адміністрації держави-агресора, організації з виконання поточних вказівок ОСОБА_8 та забезпечення здійснення діяльності ООО «Дельфинарий Акварель» у співпраці з державою-агресором та її окупаційними органами. Крім того, 01.03.2023 року, за згодою ОСОБА_8 , між ООО «Дельфинарий Акварель» в особі директора ОСОБА_21 та ОСОБА_22 укладено трудовий договір про прийняття останнього на посаду «юрисконсульта». Після чого, на ОСОБА_22 додатково покладено функції юридичного погодження проектів документів, що готувалися від імені ООО «Дельфинарий Акварель».

Функції головного бухгалтера ООО «Дельфинарий Акварель» виконує довірена особа ОСОБА_8 - ОСОБА_12 . Вона достовірно обізнана про спільний ний план злочинної діяльності та координує дії ОСОБА_22 щодо взаємодії з контролюючими органами держави-агресора та окупаційною адміністрацією з питань фінансово-господарської діяльності, складання та подання звітності, сплати податків, вчинення банківських операцій тощо. Нею особисто за погодженням з ОСОБА_8 здійснюється ведення бухгалтерського обліку та звітності ООО «Дельфинарий Акварель» у відповідності до законодавства держави-агресора рф; погодження договорів, звірка взаєморозрахунків, подання звітності до контролюючих органів держави-агресора тощо.

При цьому, ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та інші невстановлені на даний час особи, підтримали рішення вищого політичного керівництва рф про окупацію територій України, встановлення окупаційного режиму та адміністрації, усвідомлювали необхідність матеріального забезпечення держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора на тимчасово окупованих територіях АРК шляхом сплати податків, зокрема місцевих, та інших платежів.

У подальшому, за вказівкою ОСОБА_8 на підтримку рішення вищого політичного керівництва рф про окупацію територій України, встановлення окупаційного режиму та адміністрації, ОСОБА_21 , як директор ООО «Дельфинарий Акварель», за невстановлених обставин, уклала із незаконно створеним окупаційною владою органом «УФК по Республике Крым Отдел вневедомственной охраны по городскому округу Ялта-ФФГКУ» Управлення вневедомственной охраны войск национальной гвардии ФРК)», що є структурним підрозділом федеральної служби військ національної гвардії російської федерації, договір про надання послуг охорони дельфінарію РК-ЯА06-4944» від 01.04.2021 року, на виконання якого впродовж 2023-2024 років здійснювали щомісячні платежі за надані послуги, а також укладали щомісячні договори з «Филиалом ФГУП «ОХРАНА» росгвардии по Республике Крым», що також є структурним підрозділом федеральної служби військ національної гвардії російської федерації, на виконання яких здійснювали періодичні платежі.

Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_12 та інші невстановлені особи, в період з 26.01.2023 по 17.04.2024 добровільно передали матеріальні ресурси представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації, а саме: «УФК по Республике Крым (Отдел вневедомственной охраны по городскому округу Ялта-ФФГКУ» Управлення вневедомственной охраны войск национальной гвардии ФРК)» та «Филиалу ФГУП «ОХРАНА» Росгвардии по Республике Крым».

Сукупно з часу запровадження в Україні кримінальної відповідальності за пособництво державі-агресору у період часу з 01.01.2023 по 17.05.2024 співучасниками, з метою підтримки рішень держави-агресора та завдання шкоди Україні, добровільно передано матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації (в тому числі податкових платежів, оплати комунальних послуг, платежів до т.зв. органів місцевої влади) на загальну суму 5 478 865,04 російських рублів.

20.02.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК країни.

Слідчий зазначив, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення №8/41-3255 від 17.04.2024;

- відповідями оперативного підрозділу на доручення № 8/4/1-8534 від 06.11.2024, № 8/4/1-50 від 03.01.2025 та іншими;

- протоколом за результатами проведення НСРД № 8/4/1-613 8т від 1.07.2024, в якому зафіксовано листування ОСОБА_8 з ОСОБА_22 ;

- протоколом за результатами проведення НСРД № 8/4/1-6132т від 31.07.2024, в якому зафіксовано спілкування ОСОБА_8 з різними особами щодо пошуку нотаріуса в Республіці Молдова, який зможе оформити довіреність на представництво інтересів в АРК як частині РФ.

- відповіддю на запит з ДПСУ від 16.10.2024, якою підтверджено факт перетину кордону ОСОБА_8 та ОСОБА_23 в пункті пропуску «Могилів-Подільський», що знаходиться на кордоні України з Республікою Молдова;

- протоколом за результатами проведення НСРД № 8/4/1-6995т від 11.09.2024, в якому зафіксовано листування ОСОБА_22 з особою на ім`я « ОСОБА_24 », під час якого останній надсилає файли, в яких міститься рух коштів ООО «Дельфинарий Акварель» за 2023-2024 роки;

- протоколом за результатами проведення НСРД № 8/4/1-6997т від 11.09.2024, в якому зафіксовано факт т.зв. «государственной регистрации ООО «Дельфинарий Акварель» та установчі документи вказаного суб`єкта господарювання рф;

- протоколами за результатами проведення НСРД № 8/4/1-7886т від 23.10.2024 та № 8/4/1-8977 від 18.12.2024;

- протоколом огляду мережі Інтернет, а саме: сайту «list.org», яким підтверджено факт реєстрації підприємств ООО «Дельфинарий Акварель» відповідно до законодавства рф;

- протоколом огляду мережі Інтернет, а саме: сайту «dolphinarium-alushta.ru», яким підтверджено факт діяльності ООО «Дельфинарий Акварель» на окупованій території АРК;

- протоколом огляду мережі Інтернет, а саме: сайту «rosguard.gov.ru», яким підтверджено, що створені на території АРК незаконні окупаційні органи «УФК по Республике Крым Отдел вневедомственной охраны по городскому округу Ялта-ФФГКУ» Управлення вневедомственной охраны войск национальной гвардии ФРК)» та «Филиал ФГУП «ОХРАНА» Росгвардии по Республике Крым», яким передавалися матеріальні ресурси, є структурними підрозділами «Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации»;

- протоколом огляду мережі Інтернет, а саме: сайту «licreestr.fsvps.ru», яким зафіксовано взаємодію (отримання ліцензії) ООО «Дельфинарий Акварель» з незаконно створеними окупаційною адміністрацією органами, а саме: «Федеральной службой по ветеринарному и фитосанитарному надзору»;

- протоколом огляду матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій від 30.10.2024, яким зафіксовано незаконно створені окупаційною адміністрацією органи, з якими налагоджено взаємодію та яким здійснювалися систематичні перерахування коштів протягом 2023-2024 років;

- іншими доказами у кримінальному провадженні.

Слідчий у клопотанні зазначав, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, що зазначені в п. п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; може вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити свою злочинну діяльність.

При цьому, як вказував у клопотанні слідчий, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах 2 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_10 , погоджене прокурором другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою визначено в межах строку досудового розслідування, тобто до 20.04.2025 року включно.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання. Разом з цим, ОСОБА_8 , маючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон та маючи можливість виїхати під час дії воєнного стану за межі України, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон (підозрюваний неодноразово перетинав кордон під час дії воєнного стану), або на тимчасово непідконтрольну територію України, оскільки має стійкі стосунки з особами на окупованій території, а також налагоджену з окупаційною владою держави-агресора рф взаємодію.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення) зумовлено тим, що на даний час не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин кримінального правопорушення. Підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи не під вартою, може знищити або сховати вказані матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається із того, що у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано усіх осіб, які причетні до вчинення протиправних дій і яким відомі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Отже, перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_8 зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення. Крім того, у зв`язку із тим, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , мав триваючий характер та наразі встановлюються свідки вчинення кримінального правопорушення, є підстави вважати, що підозрюваний в подальшому знаючи про таких осіб, може у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, та в інший спосіб незаконно впливати на них.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджання кримінальному провадженню), є доведеним, оскільки на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що злочинна діяльність ОСОБА_8 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України, а тому перебуваючи на волі останній може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або вчинити нові кримінальні правопорушення, з метою приховування виявленого кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги наявність у провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також враховує, що згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Викладені в апеляційних скаргах з доповненнями доводи про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи апеляційних скарг з доповненнями про відсутність у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочину та неправильність кваліфікації дій підозрюваного за ч. 1 ст. 111-2 КК України, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання апелянтів на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, де проживає разом із дружиною, має на утриманні неповнолітнього сина 2007 року народження, та сина 2003 року народження, на матеріальному утриманні підозрюваного перебуває його мати - ОСОБА_15 , яка має значні захворювання, зокрема серцево-судинні, мав постійне місце роботи, позитивні характеристики та велику кількість подяк за допомогу військовим, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_8 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також, всупереч тверджень захисника в апеляційній скарзі, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував обставини, визначені ст. 178 КПК України, при цьому, належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про те, що стан здоров`я підозрюваного не допускає тримання його під вартою, слідчому судді надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність перешкод для утримування ОСОБА_8 під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість мотивів слідчого судді щодо незастосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя у даному випадку мав право не застосовувати до підозрюваного заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано визначено судом, зважаючи на доведеність обґрунтованості підозри, доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зважаючи на доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у суді недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційних скарг захисників з доповненнями до них.

Керуючись ст.ст.177, 178, 179, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4