1Справа № 335/998/23 1-кп/335/204/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з ДУ «Біленківська виправна колонія № 99), захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001098 від 10.09.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимого:

- 09.02.2021 року Запорізьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185 КК України, до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки. 13.06.2023 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області скасоване звільнення від відбування з випробуванням відносно ОСОБА_4 з направленням його для відбування покарання в місця позбавленням волі строком на 4 роки;

- 08.02.2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 4 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09.02.2021 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2022 року приблизно о 12:15 годині, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою у групі з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, та реалізуючи свій злочинний умисел неподалік від будинку № 45 по вулиці Незалежної України в м. Запоріжжя, діючи повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, за допомогою власної фізичної сили відкрили металеву кришку телекомунікаційного колодязю, призначеного для зберігання кабельної продукції, дочекався поки особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проник до вказаного колодязя, та за допомогою ножа відрізав фрагмент кабелю ТП 10х2х0,4 довжиною 61,5 метра, що належить ЗФ АТ «Укртелеком», вартість якого згідно висновку експерта складає 1 014 гривень 14 копійок.

В цей час ОСОБА_6 перебував біля відчиненого колодязю, спостерігав за появою сторонніх осіб, та був готовий сповістити особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, про виникнення можливої небезпеки, тим самим забезпечував безперешкодне вчинення злочину. У даний момент, побачивши вищевказаних осіб, до колодязю підійшла ОСОБА_7 , яка висловила вимогу щодо припинення кримінального правопорушення, та сповістила про намір викликати працівників поліції. Після цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що злочинні дії стали очевидними, незважаючи на вимоги ОСОБА_7 про їх припинення, продовжив реалізовувати свій злочинний умисел до кінця, отримав від особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, відрізаний фрагмент кабелю, разом з ним розділив його на з фрагменти, та покинув місце вчинення злочину, спричинивши своїми діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на суму 1 014 гривень 14 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України визнав повністю, фактичні обставини справи, що викладені в обвинувальному акті не оспорював та підтвердив їх. Пояснив, що 10.09.2022 року, в районі Критого ринку, у денний час доби, він з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, вирішили проникнути до колодязя та вкрасти кабель, хто саме запропонував він не пам`ятає. Поки особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження проник до колодязю та відрізав кабель, він стояв на сторожі. До колодязю підійшла жінка, яка зробила їм зауваження та сповістила про намір викликати працівників поліції. Незважаючи на вимогу невідомої жінки про припинення вчинення протиправних дій, він з товаришем дістав відрізаний фрагмент кабелю з колодязю, та покинули місце вчинення злочину. Виходячи з двору їх зупинили співробітники поліції.

Представник потерпілого АТ ЗФ "Укртелеком" у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений завчасно та в установленому законом порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних про особу обвинуваченого, процесуальних документів, необхідних для ухвалення вироку. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Враховуючи викладене, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з проникненням у сховище, вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинений в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65 - 67 КК України, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого кримінального правопорушення як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив та в період іспитового строку вчинив новий злочин проти власності, який віднесено до категорії тяжких злочинів, не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-психіатра або лікаря-нарколога не перебуває.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого та його негативного ставлення до скоєного, за наявності обставин, які пом`якшують покарання, та враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за доцільне, призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.186 КК України в межах санкції статті, а саме у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке є мінімальним за ч.4 ст.186 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання, буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим кримінальним правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є справедливим, співмірним вчиненому обвинуваченим правопорушенню, є достатнім для виправлення останнього та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Захисник у судовому засіданні просив суд призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцією ч.4 ст.186 КК України, однак суд не встановив наявності кількох обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, як цього вимагає ст.69 КК України.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09.02.2021 року, ОСОБА_4 остаточно було призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочин до винесення вироку Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 08.02.2024 року (набрав законної сили 14.03.2024 року), а тому покарання останньому необхідно призначити на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення покарань, призначених за даним вироком та вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року.

У строк відбування покарання слід зарахувати строк частково відбутого покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09.02.2021 року з 20.10.2023 по 14.03.2024, тобто до набрання вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року законної сили; та строк частково відбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року з 15.03.2024 року по день набрання цим вироком законної сили.

Відповідно до ст. 124 КПК України, судові витрати за проведення судових експертиз (висновок експерта №СЕ-19/108-22/10905-ТВ від 27.09.2022 року, висновок експерта №СЕ-19/108-22/13177-ТР від 04.11.2022 року) на загальну суму 1 887,80 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року більш суворим покаранням за цим вироком призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

У строк відбування покарання зарахувати: строк частково відбутого покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 09.02.2021 року з 20.10.2023 до 14.03.2024, тобто до набрання вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року законної сили; строк частково відбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2024 року з 15.03.2024 року по день набрання цим вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 20.10.2023 року.

Речові докази:

-зразок фрагменту кабелю з маркуванням «10415», зразок фрагменту кабелю ТПП 10х2х0.4, упаковані в спец пакет №2827904; 8 зрізів фрагментів кабелю, упаковані в спец пакет №2827903; предмет, схожий на ніж, упакований в спец пакет №2827905, кабель з маркуванням «10413» довжиною 2 м., які передані на відповідальне зберігання до камери схову Відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

-кабель ТПП 10х2х0.4 загальною довжиною 61,5 м., який переданий на відповідальне зберігання представнику АТ «Укртелеком», - залишити АТ «Укртелеком».

-фотознімки у кількості 5 штук на яких зображений факт крадіжки кабельної продукції, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз на загальну суму 1 887 (одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 80 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з моменту його проголошення. Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1