Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2718/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/219/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

23 січня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000081 за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

В провадженні апеляційного суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.06.2024, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України та на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

21.01.2025 до апеляційного суду надійшло клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими та наявні ризики, передбачені п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду чи вчинити інше кримінальне правопорушення, які не зменшилися, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши пояснення прокурора в підтримання зазначеного клопотання, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в заперечення вказаного клопотання, які просили застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, перевіривши доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.1, 6, 12, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за умисне вбивство та корисливий злочин, що переконливо свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість останнього переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування обґрунтований тяжкістю можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому, а також відсутністю у нього міцних соціальних зв`язків.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований тим, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за умисні особливо тяжкі та корисливі злочини, не працював та не має джерела доходу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.1 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 ніж тримання під вартою.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Крім того, для розгляду апеляційних скарг сторони захисту на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 21.06.2024 апеляційному суду потрібен певний час. Проте, з об`єктивних причин (оголошення повітряної тревоги), закінчити апеляційний розгляд до закінчення строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливо.

За таких обставин, колегія суддів вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25.03.2025 року включно без визначення розміру застави відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 331, 405 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали до 23.03.2025 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: