КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 14 січня 2025 року, апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року, відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого у АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 309 КК України,

за участі: прокурорів захисників в режимі відеоконференцзв`язку підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 погоджене заступником начальника другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 лютого 2025 року включно. Відмовлено у задоволені заяви адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , щодо його незаконного затримання в порядку ст. 206 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Крім того, захисник ОСОБА_5 просив задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 щодо незаконного затримання в порядку ст. 206 КПК України.

Вважають оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження та неповнотою судового розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 зазначає, що клопотання непідсудне Печерському районному суду м. Києва, оскільки органом досудового розслідування у кримінальному провадженні є Державне бюро розслідувань. Місцезнаходженням вказаного органу є м. Київ, вул. С. Петлюри, 15, що відноситься до Шевченківського району міста Києва.

Крім того, згідно із відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою ДБР є м. Київ, вул. П. Мирного, 28, однак за вказаною адресою будь-яка діяльність не здійснюється.

Також, захисник посилається на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає про допущення неповноти судового розгляду, оскільки під час розгляду клопотання, органом досудового розслідування не надано доказів щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Посилається на те, що в тексті підозри та клопотанні про застосування запобіжного заходу містяться посилання на ряд документів, зокрема листів СБУ та ДБР до КРАІЛ. Однак, вказані документи стороною обвинувачення не долучено. При цьому у ході розгляду клопотання сторона захисту заявляла клопотання про витребування прихованих органом досудового розслідування документів, у задоволенні якого відмовлено.

Сторона захисту вважає, що твердження органу досудового розслідування про те, що ОСОБА_7 перешкоджав у скасуванні ліцензії ТОВ «УКР ГЕЙМ ТЕХНОЛОДЖІ», є необґрунтованими та не підтверджується доказами.

13 січня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові доповнення захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до поданих апеляційних скарг.

У поданих доповненнях сторона захисту посилається на:

- необгрунтованність підозри та відсутність ризиків;

- незаконність затримання ОСОБА_7 ;

- відсутність підстав щодо не визначення розміру застави у кримінальному провадженні;

- приховання органом досудового розслідування від сторони захисту та суду доказів, які виправдовують ОСОБА_7 ;

- неможливість перебування ОСОБА_7 в умовах Київського слідчого ізолятору.

- позитивні характеризуючи дані про особу підозрюваного

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурорів, які заперечили проти їх задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 10 квітня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000286 за підозрою, у тому числі ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 309 КК України.

18 грудня 2024 року ОСОБА_7 затримано відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України та того ж дня його повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 309 КК України, вчинених за обставин, зазначених у підозрі.

19 грудня 2024 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_11 за погодженням із заступником начальника другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_13 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 49 днів, тобто до 05 лютого 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року клопотання органу досудового розслідування задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з положеннями ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 309 КК України.

Зважаючи на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього докази, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 309 КК України, є обґрунтованою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи клопотання на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх існування.

Слідчим суддею в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, вчиненому в умовах воєнного стану (особливого періоду), за попередньою змовою групою осіб. При цьому, за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, визначене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Тому, усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину та реальність покарання, підозрюваний, з метою його уникнення, може переховуватися від органів досудового розслідування, що повністю підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_7 хоч і має місце реєстрації на території України, проте починаючи із 26 червня 2024 року не проживає за вказаним місцем, оскільки за рахунок майнових статків може орендувати інше нерухоме майно. Підозрюваний, на підставі договору оренди від 26 червня 2024 року, укладеного із ОСОБА_14 , проживає у приватному будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . Проте, в будь-який момент може змінити своє місце проживання, що ускладнить його пошуки у випадку переховування від слідчого, прокурора, слідчого судді.

Разом із тим, про наявність вказаного ризику, свідчить те, що ОСОБА_7 , перетинав державний кордон України 12 квітня 2022 року, відтак він має відповідні документи, що дають змогу йому вільно пересуватись за межами України в період військового стану.

У клопотанні слідчим зазначено, що на даний час у кримінальному провадженні проведено не увесь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, місця зберігання документів і речових доказів, допитано не всіх свідків, що володіють інформацією з приводу кримінального правопорушення та отримано не всі дані щодо місць проживання та перебування інших осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів.

Враховуючи наведене, ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вільно спілкуватись із вказаними особами та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення, а також знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для даного кримінального провадження.

Також, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 , який в силу посади, яку він обіймає, та його стажу роботи тривалістю понад 4 роки на посаді Голови КРАІЛ, яка відноситься до державної служби категорії «А», має тісні зв`язки з іншими співробітниками. Зокрема, і з числа керівників інших державних органів, та може здійснювати вплив як на них, так і на інших осіб, яким можуть бути відомі обставини вчиненого ОСОБА_7 та іншими на даний час не встановленими особами кримінального правопорушення, покази яких мають або матимуть значення для встановлення істини у справі.

У той же час, у ході досудового розслідування не встановлено та не допитано виключне коло осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні. При цьому, встановлено, що група осіб за попередньою змовою у складі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , діяли під прикриттям не лише з боку Голови КРАІЛ ОСОБА_7 , а і окремих наразі невстановлених співробітників правоохоронних органів.

Водночас, у ході досудового розслідування не встановлено усіх спільників ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також обставини його злочинної діяльності. Зокрема, не встановлено особу яка передала або продала наркотичний засіб підозрюваному, у зв`язку із чим він може попередити таку особу, тим самим перешкодити органу досудового розслідування встановити та притягти таку особу до відповідальності.

Також, в оскаржуваному рішенні зазначено про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні, шляхом добровільного збору та передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, вчинених за попередньою змовою групою осіб, а також те, що як встановлено матеріалами досудового розслідування підозрюваний разом із особами здійснював протиправні дії протягом тривалого часу, відтак є обґрунтовані підстави вважати, що залишаючись на волі, він у подальшому може продовжити свою злочинну діяльність.

При цьому, характер злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , свідчить про те, що він, у тому числі шляхом використання грошових активів та соціальних зв`язків, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема пов`язане із підкупом службових осіб і свідків.

З огляду на викладене, доводи захисників в апеляційних скаргах про те, що існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не доведено, є необґрунтованими. Оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у тому числі щодо обґрунтування підозри та наявності існування ризиків.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в їх сукупності із вказаними обставинами, слідчий суддя врахував обставини, викладені у підозрі, кримінальне покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим, наявність ризиків. передбачених ст. 177 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначено у клопотанні.

Даних, які б унеможливлювали тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Щодо не визначення у кримінальному провадженні розміру застави, колегія суддів вважає зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого, у тому числі ст. 111-2 КК України, слідчим суддею розмір застави не визначено.

Крім того, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком, а тому доводи апелянтів у цій частині не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доводи сторони захисту, щодо незаконного затримання ОСОБА_20 необґрунтовані та спростовуються матеріалами провадження.

Як встановлено п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Відповідно до протоколу старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_21 (а.с.113-118 т. 1) 18 грудня 2024 року о 07 год. 27 хв. ОСОБА_7 затримано у будинку за місцем проживання: АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_3 ) на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, а саме у зв`язку із тим, що під час досудового розслідування від оперативного підрозділу ТУ ДБР у м. Києві отримано інформацію, яка дає підстави вважати, про можливу втечу ОСОБА_7 за межі України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Так, протокол затримання від 18 грудня 2024 року ОСОБА_13 складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України. Істотних порушень прав та свобод людини при складанні такого протоколу колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту про непідсудність клопотання Печерському районному суду м. Києва, як вважає апеляційний суд, є необгрунтованими.

З матеріалів провадження убачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000286 від 10.04.2024 здійснюється Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань.

Виходячи з аналізу норм КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а тому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, зазначене правило застосовується й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Враховуючи те, що юридична адреса Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань - м. Київ, 01011, вул. Панаса Мирного, 28, яке територіально знаходяться у Печерському районі м. Києва, тому клопотання подано слідчим в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Посилання апелянтів на позитивні характеризуючі дані про особу підозрюваного, не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

При цьому, ні слідчим суддею, ні колегією суддів Київського апеляційного суду, не встановлено обставин, які б свідчили, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлено згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, колегія суддів вважає - безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2024 року, відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін, а апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_22 ОСОБА_23 ОСОБА_24

Єдиний унікальний № 757/59912/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_25

Провадження № 11-сс/824/983/2025 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України