Справа № 729/405/22
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі колегії суддів: головуючої судді: ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000385 від 20.04.2022 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , одруженого, працюючого охоронцем в ТОВ «Земля і Воля», раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_8 , у невстановлений час, день та місці, без передбаченого законом дозволу придбав та зберігав за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 вогнепальну зброю - обріз виготовлений саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки ТОЗ-8 № НОМЕР_1 калібру 5,6 мм, 1956 року виготовлення, шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 282 мм та ложе приклада до залишкової довжини 450 мм та сорок чотири гвинтівочні спортивно-мисливські патрони 5,6 мм кільцевого запалення.

20.04.2022, близько 15 години 10 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з мотиву неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_12 , який на той час знаходився на території подвір`я свого господарства за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, із вікна свого будинку умисно здійснив прицільний постріл із обрізу гвинтівки ТОЗ-8 НОМЕР_10 калібру 5,6 мм, зарядженою патроном 5,6 мм у потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного кульового проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, розповсюдженого гемоперитонеуму.

Відповідно до наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної експертизи» тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , у вигляді наскрізного кульового проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, розповсюдженого гемоперитонеуму, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілого ОСОБА_12 своєчасно доставлено до реанімаційного відділення КНП «Бобровицька районна клінічна лікарня», де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, пердбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав та пояснив, що 20.04.2022 року він разом зі своєю дружиною ОСОБА_14 , перебував за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , в приміщенні кухні, обідали та вживали спиртні напої, поминаючи померлу тітку. Близько 15:00 год. він почув за вікном кухні нецензурну лайку зі сторони сусіда ОСОБА_12 , з яким тривалий час перебуває у неприязних відносинах та постійно свариться. Відкривши вікно кухні, він запитав у ОСОБА_12 чому він кричить та попросив його заспокоїтися, на що останній почав ще сильніше кричати та висловлюватись в його сторону нецензурними словами. Зробивши декілька зауважень, на які ОСОБА_12 не відреагував, не витримавши образ в свою сторону, взяв до рук рушницю, витягнув ліву руку з вікна кухні та здійснив три постріли. Перший постріл здійснив вгору, подумавши, що ОСОБА_12 злякається та піде додому, другий постріл в землю, а третій раз, перезарядивши рушницю, здійснив постріл в сторону ОСОБА_12 , так як, думав, що останній просто злякається хлопка від пострілу. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_12 вбивати не хотів, а мав намір тільки налякати його та здійснюючи постріли, хотів припинити сварку. Здійснюючи постріл в сторону потерпілого, він не думав, що такими своїми діями може завдати шкоди життю та здоров`ю потерпілого, та не думав про його загибель. Якщо б він мав намір вбити потерпілого, то для цього йому перешкод ніяких не було в подальшому. Після останнього пострілу, він зателефонував ОСОБА_15 , та попросив викликати поліцію, повідомивши йому, що поцілив у ОСОБА_12 і не пам`ятає, чи повідомляв він перед цим йому, що вб`є ОСОБА_12 , а пом`ятає тільки, що просив його, щоб той допоміг заспокоїти сусіда. В доповненнях обвинувачений зазначив, що неприязні відносини з потерпілим склалися протягом багатьох років. ОСОБА_12 є переселенцем і раніше проживав у Луганській області. Під час неодноразових сварок, а потім примирень, в ході яких вони разом розпивали спиртні напої, ОСОБА_12 розповідав про війну в Луганській області 2014 року, вихвалявся тим, що він в підвалі будинку тримав підполковника та говорив: «А ти знаєш скільки я ваших хлопців повбивав». Після таких слів, він вигнав ОСОБА_12 з будинку та більше з ним не спілкувався. Він неодноразово звертався до поліції та СБУ, оскільки зі сторони ОСОБА_12 він відчував небезпеку. А коли війська рф були поблизу м. Бобровиця, думав, що в зв`язку з такими сварками його з дружиною можуть розстріляти першими.

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України визнав, та пояснив, що вогнепальну зброю та патрони йому подарував товариш. Спочатку він їх зберігав у гаражі, а після повномаштобного вторгнення в Україну військ рф, він привів зброю у робочий стан, приніс до будинку з метою самозахисту. Про те, що на зберігання зброї та патронів необхідний дозвіл він не знав.

Позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_12 не визнав, вважаючи їх безпідставними. В подальшому матеріальні збитки потерпілому відшкодував.

Не дивлячись на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та визнав себе винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України, його вина у вчиненні вище вказаних кримінальних праовпорушень у повному обсязі підтверджується сукупністю зібраних доказів, які були досліджені та перевірені судом в судовому засіданні, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 20.04.2022 року він перебував вдома за адресою АДРЕСА_3 , де проживає разом з співмешканкою ОСОБА_16 . По сусідству з ним за адресою АДРЕСА_2 , через паркан, проживає обвинувачений ОСОБА_8 разом з дружиною, з яким він близько двох років перебуває у неприязних відносинах. Цього ж дня, близько 15:00 год. він знаходився у будинку та відпочивав, а його співмешканка була на подвір`ї. Через деякий час вона зайшла до будинку та повідомила йому, що на вулиці їх сусід ОСОБА_8 перебуває в стані алкогольного спяніння, свариться та погрожує його вбити, тому попросила не виходити на вулицю. Порозмовлявши із співмешканкою, він вирішив піти на вулицю покурити. Коли вийшов на вулицю, то побачив, що ОСОБА_8 виглядає з вікна власного будинку та кричить в його сторону нецензурною лайкою та здійснив два постріли з вогнепальної зброї. Після другого пострілу він почув, як обвинувачений сказав, що він влучив, а він після цього впав на землю та втратив свідомість. Що відбувалося в подальшому він не пам`ятає, а прийшов до свідомості вже в лікарні.Заявлений цивільний позов підтримує у повному обсязі. В доповненнях зазначив, що неприязні відносини між ними склалися з тих причин, що обвинуваченому не подобається, що він з Луганської області. Під час спілкування з обвинуваченим, він ніколи не підтримував російську агресію;

показаннями свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що вона разом з співмешканцем ОСОБА_12 проживають по сусідству з обвинуваченим ОСОБА_8 та його дружиною, з якими неодноразово сварилися та примирялися. 20.04.2022 року до них підходила дружина обвинуваченого миритися і тому зустрівшись з обвинуваченим близько 11:00 год. вони привіталися з обвинуваченим, так як, вважали, що їх сім`ї вже помирилися. Повернувшись додому із цвинтаря, де вони разом із співмешканцем прибирали могилу її чоловіка, ОСОБА_12 пішов до будинку відпочивати, а вона залишилась на подвір`ї. Близько 15:00 год. побачила за парканом сусідку ОСОБА_17 , яка висловлювалась в їх сторону нецензурною лайкою, а ОСОБА_8 в цей час відкрив вікно будинку та сказав, що застрелить ОСОБА_12 , після чого здійснив два постріли в сторону річки. Після того, як ОСОБА_8 здійснив постріли, вона зайшла до будинку та попросила свого спімешканця ОСОБА_12 , щоб той не виходив на вулицю, бо ОСОБА_8 погрожував його застрелить. Однак, він її не послухав, та вийшов на вулицю палити. Після того, як він вийшов на вулицю, вона почула крики, вийшла за ним та побачила у вікні ОСОБА_8 . Коли вийшла з будинку почула, як пролунав постріл, після чого ОСОБА_12 впав, а ОСОБА_8 з вікна кричав, що поцілив. Через деякий час, їй зателефонувала донька та зять ОСОБА_15 , який повідомив їй, що йому телефонував ОСОБА_8 та повідомив, що поцілив у ОСОБА_12 . Вони викликали невідкладну допомогу та працівників поліції. Коли приїхала невідкладна допомога ОСОБА_12 був без свідомості. Після того, як ОСОБА_12 забрали до лікарні, ОСОБА_8 з вікна викрикував, що все рівно його вб`є;

показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що він знайомий з обвинуваченим, а ОСОБА_16 є зятем. Йому відомо, що обвинувачений та потерпілий тривалий час перебувають у неприязних відносинах. Здебільшого конфлікти починались коли вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, а також з того приводу, що потерпілий ОСОБА_12 був з Луганської області. В більшості випадків, до конфліктів між ОСОБА_8 і ОСОБА_12 підбурювала дружина ОСОБА_17 20.04.2022 року не пам`ятає о котрій годині, йому зателефонував ОСОБА_8 та просив заспокоїти ОСОБА_12 , інакше він його вб`є. Через деякий час він знову зателефонував та повідомив, що підстрелив ОСОБА_12 , який упав та лежить у дворі. Після чого, свідок зателефонував тещі ОСОБА_16 , яка повідомила йому, що не може викликати швидку допомогу, тому він на її адресу викликав швидку та поліцію. Коли приїхав на місце злочину, швидка вже забрала ОСОБА_12 , після чого приїхали працівники поліції, а ОСОБА_8 в свою чергу жалкував, що не вбив ОСОБА_12 ;

показаннями свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що вона проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Щодо подій, які відбувалися 20.04.2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 їй нічого не відомо, так як її в цей день не було вдома. Про відносини обвинуваченого та потерпілого вона нічого не знає. 10.06.2022 року вона була запрошена працівниками поліції в якості понятої під час проведення слідчої дії, а саме слідчого екперименту за участю потерпілого ОСОБА_12 . Під час слідчого есперименту потерпілий ОСОБА_12 відтворив всі події, які відбувалися 20.04.2022 року. Пізніше був складений протокол, який відповідав тим подіям про які розповідав потерпілий та був нею підписаний;

покзаннями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Зазначила, що 20.04.2022 року чула, що між ними відбувся конфлікт, але сам момент пострілу не чула, не знає з приводу чого він відбувся та не бачила нічого. 21.04.2022 року вона приймала участь під час огляду місця події за адресою проживання ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_3 ;

показаннями свідка ОСОБА_20 , який пояснив, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Щодо подій, які відбувалися 20.04.2022 року йому нічого не відомо. На запрошення працівників поліції 20.04.2022 року він приймав участь у якості понятого, під час проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_8 АДРЕСА_2 . Все, що вказно в протоколі відповідало дійсності та вказаний протокол ним був підписаний;

показаннями свідка ОСОБА_21 , яка пояснила, що проживає з обвинуваченим та потерпілим на одній вулиці в м. Бобровиця. Щодо подій, які відбувалися 20.04.2022 року між обвинуваченим та потерпілим їй нічого не відомо. 10.06.2022 року вона була запрошена працівниками поліції під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 . Під час слідчого експерименту потерпілий відтворив події, які відбувалися 20.04.2022 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 , після чого протокол був нею підписаний.

Окрім показань потерпілого, свідків, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується письмовими доказами, які були надані стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданні:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000385, згідно якого 20.04.2022, близько 5 год. 10 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні, будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з мотиву неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_12 , який на той час знаходився на території подвір`я свого господарства за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_12 та бажаючи їх настання, із вікна свого будинку умисно здійснив прицільний постріл із обрізу рушниці у потерпілого ОСОБА_12 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді наскрізного кульового проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, розповсюдженого гемоперитонеуму. Відповідно до наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної експертизи» тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , у вигляді наскрізного кульового проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, розповсюдженого гемоперитонеуму, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 20.04.2022, відповідно до якого 20.04.2022 старший слідчий в СВ Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області прийняв усну заяву від ОСОБА_16 про те, що близько 15:10 год. 20.04.2022 за адресою АДРЕСА_3 , ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження;

- протоколом огляду місця події від 20.04.2022 та фототаблиці до нього, а саме домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , де було виявлено потерпілого ОСОБА_12 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту та флеш картою з відеозаписом від 10.06.2022 за участю потерпілого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого він розповів та відтворив події, які відбувалися 20.04.2022 року між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 в АДРЕСА_3 , вказав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 , розповів та показав яким чином ОСОБА_8 здійснював постріли в його сторону;

- протоколом огляду від 21.04.2022 та фототаблицями до нього, а саме домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , де було виявлено та вилучено футболку синього кольору, светр сірий чоловічий, светр чоловічий чорного кольору з візерунком, на яких містилися сліди РБК;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 10.06.2022 за участю свідка ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого вона повідомила, що за вищевказаною адресою проживає разом з ОСОБА_12 . Вказала, що по сусідству продживають ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_22 , з якими близько 2 років є конфліктні відносини. 20.04.2022 близько 15 год. вона перебувала на вулиці, у цей час по сусідству за парканом-сіткою була сусідка ОСОБА_17 , яка сварилася на ОСОБА_12 . У цей час ОСОБА_8 відкрив вікно будинку та з кімнати через вікно здійснив два постріли в сторону річки, що знаходиться за будинком, при цьому сказав, що вб`є ОСОБА_12 . Запитавши ОСОБА_8 навіщо йому вбивати ОСОБА_12 , пішла до будинку. У цей час ОСОБА_12 перебував у будинку і не чув пострілів ОСОБА_8 . Свідок розповіла ОСОБА_12 , що ОСОБА_8 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, здійснює постріли зі зброї та погрожує його вбити. Свідок сприйняла погрози ОСОБА_8 як реальні. Вказала, що він не вперше здійснював постріли, а восени 2021 року ОСОБА_8 здійснив постріл близько в 4 метрах від свідка, коли вона обрізала шипшину і перебував у стані алкогольного сп`яніння. Далі ОСОБА_12 не послухав співмешканку та вийшов на подвір`я покурити. Вказала на те, що з будинку почула крик та вийшовши на вулицю біля будинку, ОСОБА_16 побачила, що ОСОБА_12 стоїть обличчям до будинку ОСОБА_8 . З вікна в цей час виглядав ОСОБА_8 , який обзивав ОСОБА_12 нецензурними словами та зі зброї здійснив один прицільний постріл в ОСОБА_12 . Після чого, закричав, «попав, попав» з емоціями радості, сказав «шкода, що не в голову» та сховався. ОСОБА_16 побоюючись, що ОСОБА_8 може її також вбити, обійшла через інший вихід будинку та підійшла до потерпілого. При цьому свідок показала місце, як саме стояв потерпілий та де він впав після пострілу. Свідок вказала, що того дня ОСОБА_12 був одягнений в футболку, 2 светри, вітровку, на яких були сліди крові та слід від пострілу, після чого речі були вилучені. Вказала, що коли ОСОБА_8 стояв біля вікна в будинку, то остання бачила в руках ОСОБА_8 зброю невеликого розміру. Свідок зазначила, що на час проведення слідчого експерименту обстановка на подвір`ї не змінилась. На запитання слідчого чи міг вказаний постріл бути випадковим, свідок відповіла, що ні, оскільки до цього ОСОБА_8 здійснив постріл та чекав на ОСОБА_12 . Вказала, що після пострілу ОСОБА_8 дзвонив ОСОБА_15 та повідомив, що влучив в ОСОБА_12 . Також пояснила, що після пострілу ОСОБА_8 не виходив та не надавав жодної допомоги потерпілому. Також чула, як в присутності працівників поліції, ОСОБА_8 сказав «Що я через цього буду в тюрмі сидіти? Я все одно його вб`ю»;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 21.04.2022 за участю підозрюваного ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого він розповів та показав, що 20.04.2022 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , разом з жінкою, ОСОБА_17 , де поминали тітку. Вказав, що крім дружини з ним в будинку нікого не було. ОСОБА_8 вказав, що близько 15 год. почув крики сусіда за вікном. Відкрив вікно кухні та почув, що на вулиці на території власного подвір`я за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться сусід ОСОБА_12 , який свариться. ОСОБА_8 зазначив, що тривалий час перебуває у складних відносинах з ОСОБА_12 та подібні ситуації сварок відбуваються не вперше. Також додав, що сусід постійно зловживає алкогольними напоями. Відкривши вікно, ОСОБА_8 спитав сусіда ОСОБА_12 чому він кричить, попросив його заспокоїтися, на що ОСОБА_12 почав ще сильніше кричати та висловлюватись в його сторону нецензурною лайкою. ОСОБА_8 вказав, що після почутих в його сторону образ від ОСОБА_12 , не витримав та стоячи біля відкритого вікна в приміщенні кухні власного будинку, взяв до рук рушницю дрібнокаліберну (змін до якої не вносив та, яка була йому подарована товаришем), яка належала йому та здійснив два постріли. При цьому, ОСОБА_8 показав місце, звідки здійснювались постріли, приміщення кухні та показав, що вікно кухні виходить на річку і на сусідський сарай. ОСОБА_8 вказав, що перший постріл він здійснив в сторону сараю та річки, при цьому показав напрямок стрільби. ОСОБА_8 вказав на місці де перебував ОСОБА_12 на момент першого пострілу. Далі вказав, що під час другого пострілу ОСОБА_12 знаходився близько в 6-7 метрах від вікна кухні, з якого він здійснював постріли. ОСОБА_12 стояв правіше за огорожею, та показав вказане місце. ОСОБА_8 вказав, що другий постріл здійснив в сторону цегли, що знаходиться на землі, подвір`я сусіда. Також вказав, що не цілився в потерпілого ОСОБА_12 , та сказав, що не висловлював погроз вбивством останньому. ОСОБА_8 вказав, що зрозумів, що з другого пострілу влучив в ОСОБА_12 та побачив, що після влучення потерпілий зігнувся, не падав, схопився за бік та пішов в дім. При цьому підозрюваний слідів крові не бачив. Вказав, що потерпілий був вдягнутий у світер та джинси. Також ОСОБА_8 вказав, що під час здійснення пострілів біля нього нікого не було, жінка ОСОБА_8 знаходилась у спальні;

- висновком експерта № СЕ-19-22/9905-БД від 10.05.2022, відповідно до якого встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_8 ;

- висновком експерта № 58 від 28.06.2022відповідно до якого встановлено, що згідно записів у наданій медичній документації у громадянина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мались наступні тілесні ушкодження: наскрізне вогнепальне кульове проникне поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, перелом 11-го ребра справа. Ускладнення: розповсюджений гемоперитонеум. По механізму спричинення дані тілесні ушкодження, відповідно опису лікаря, могли утворитись внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. Наскрізне вогнепальне кульове проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням діафрагмальної поверхні печінки, перелом 11-го ребра справа, виникли внаслідок єдиноразової травматичної дії внаслідок пострілу, тому всі вищевказані ушкодження є наслідком однієї єдиної травматичної дії і оцінюються в комплексі. Отже, весь описаний вище комплекс тілесних ушкоджень, в сукупності за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, відповідно до п. 2.1.1, 2.1.1.а, 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Відповідно записів у наданій медичній документації, експерт вважає, що всівищезазначені тілесні ушкодження виникли одномоментно, 20.04.2022 року, що не суперечить даті вказаній у фабулі постанови про призначення даної експертизи. По механізму спричинення дані тілесні ушкодження, відповідно опису лікаря, могли утворитись внаслідок пострілу з вогнепальної зброї. Встановлення з якого саме виду зброї був спричинений постріл входить в компетенцію балістичної експертизи. Також експерт вважає, що при заподіянні пострілу в бік громадянина ОСОБА_12 , останній знаходився повернутий передньою поверхнею тіла та можливо частковим правим боком, до дії травмуючої сили. Згідно медичної документації у гр. ОСОБА_12 виявлено етанол в крові в концентрації - 4,08 г/л, становить тяжке отруєння акоголем. Тілесні ушкодження на тілі у ОСОБА_12 могли утворитись у час та за обставин на які потерпілий посилався у ході слідчого експерименту;

- протоколом повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 30.04.2024 за участю обвинувачено ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого він розповів та показав, що 20.04.2022 року він знаходився вдома в приміщенні кухні, а саме сидів під вікном, яке було відкрите на провітрювання. Під час цього почув образи в свій бік від свого сусіда, який перебував у себе на подвір`ї. З сусідом у нього були неприязні відносини, ще до цього моменту. Після того, як сусід почав його ображати, обвинувачений відкрив вікно більше, але повністю відкрити не міг, так як йому перешкоджав вазон з квіткою, який знаходився на підвіконні. Після того, як ОСОБА_8 побачив сусіда, який знаходився на території свого подвір`я, вирішив налякати його, щоб той сховався до будинку, дістав рушницю з обрізаним стволом та патронами до неї, зарядив один патрон, так як рушниця однозарядна. Він зробив один постріл вгору, після чого сусід не вгамувався та продовжив ображати нецензурною лайкою ОСОБА_8 . Обвинувачений перезарядив рушницю, після чого в нього у пачці патронів залишилось близько 45 штук та виконав ще один постріл в землю під вікном. Сусід продовжував нецензурно виражатись, ОСОБА_8 знову перезарядив рушницю та тримаючи її в лівій руці, хотів зробити постріл в купу цегли, яка знаходилась на території подвір`я сусіда, коли той стояв за нею. Проте після того, як він виконав постріл, зрозумів, що влучив в сусіда, або ж міг потрапити в нього рикошетом. Після того, як сусід скрутився, ОСОБА_8 злякався та закрив вікно;

- протоколом повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 17.05.2024 за участю свідка ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого вона повідомила, що інформацією з приводу обставин події які трапилися 20.04.2024 року вона не володіє, оскільки в цей час спала;

- протоколом повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 17.05.2024 за участю свідка ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого вона розповіла обставини події, які відбулися 20.04.2022 року;

- протоколом повторного проведення слідчого експерименту та відеозаписом від 17.05.2024 за участю потерпілого ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , під час якого він розповів обставини події, які відбулися 20.04.2022 року за його участі та ОСОБА_8 ;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000386, згідно якого 20.04.2022 в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000385 внесеного до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, працівниками Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено предмет схожий на обріз рушниці та предмети схожі на патрони до вогнепальної зброї в кількості 34 штуки, які ОСОБА_8 зберігав без передбаченого законом дозволу;

- повідомленням Ніжинського ГУНП в Чернігівській області про те, що ОСОБА_8 в ІТС «ІПНС» не значиться як власник зброї. В секторі контролю за обігом зброї Ніжинського РВП не обліковується, а також інформація про оформлення дозволу на право придбання, зберігання будь-якої зброї у СКОЗ відсутня;

- протоколом обшуку від 20.04.2022 за адресою: АДРЕСА_2 та фототаблицями до нього, флеш картою з відеозаписом, який проведений на підставі постанови керівника Ніжинської окружної прокуратури про проведення обшуку житла чи іншого володіння особи від 20.04.2022 року. Під час проведення обшуку виявлено та вилучено предмет схожий на обріз рушниці з номером НОМЕР_1 , гільзу з написом П, предмети схожі на набої калібром 5,6 мм в кількості 43 штуки;

- постановою про визнання речових доказів від 20.04.2022, відповідно до якої предмет схожий на обріз рушниці з номером «НОМЕР_11», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки визнано речовими доказами;

- постановою про накладення арешту від 20.04.2022, відповідно до якої накладено арешт на предмет схожий на обріз рушниці з номером «НОМЕР_11», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки, майку сірого кольору з пошкодженням та написом «Reebok», кофту чоловічу темно-синього кольору з білими полосками;

- висновком експерта № СЕ-19/125-22/2073-БЛ від 17.05.2022, відповідно до якого 43 патрони, що надані для дослідження є боєприпасами придатними до стрільби, є 5,6 мм гвинтів очними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення до нарізної спортивно-мисливської зброї відповідного калібру, а саме гвинтівок, карабінів, пістолетів та револьверів;

- висновком експерта № СЕ-19/125-22/2076-БЛ від 19.05.2022, відповідно до якого встановлено, що наданий на експертизу предмет, який вилучений під час обшуку 20.04.2022, за місцем проживання ОСОБА_8 є вогнепальною зброєю-обрізом, виготовленим саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки ТОЗ-8 № НОМЕР_1 калібру 5,6 мм, 1956 року виготовлення, шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 282 мм та ложе приклада до залишкової довжини 450 мм. Наданий на дослідження обріз придатний до проведення пострілів. Деталі необхідні для проведення пострілів в наявності та взаємодіють правильно. Частини обріза виготовленого саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки ТОЗ-8 № НОМЕР_1 калібру 5,6 мм, 1956 року виготовлення, що наданий на дослідження, виготовлені промисловим способом, проте в конструкцію ствола та ствольної коробки саморобним способом було внесено наступні зміни: ствол укорочений до довжини 282 мм; на лівій стороні ствольної коробки виготовлені два отвори з подальшим нарізанням різьби М4, а ложе приклада вкорочено саморобним способом до довжини 450 мм та до його торцевої частини прикручено саморобний тильник. Надана на дослідження гільза, що вилучена під час обшуку 20.04.2022, за місцем проживання ОСОБА_8 є частиною боєприпасу - гільзою 5,6 - мм гвинтівочного спортивно-мисливського патрона кільцевого запалення до нарізної спортивно-мисливської зброї відповідного калібру, а саме: гвинтівок, карабінів, пістолетів та револьверів. Надана на дослідження гільза, що вилучена під час обшуку 20.04.2022, за місцем проживання ОСОБА_8 , стріляна з обрізу гвинтівки ТОЗ-8 НОМЕР_10 калібру 5,6 мм, наданого на дослідження.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідивши всі докази у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, що в тому числі закріплено положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України щодо застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як один з принципів законності, визначених серед інших засадами кримінального провадження.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Євпропейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain, judgment of December 1998, Series A no.146, p.33, § 77).

Аналогічне відображення принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини міститься і в положеннях ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України.

Зокрема, відповідно до положень ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Згідно з вимогами ч. 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_23 визнав себе винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України, визнав фактичні обставини кримінального провадження, але не погоджується з правовою кваліфікацією його дій за якою його обвинувачують, а саме за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, посилаючись на те, що він намірів вбивати потерпілого ОСОБА_12 за обставин, вказаних в обвинувальному акті, не мав, здійснював постріли з метою припинити сварку та не передбачав наслідки від здійсненого ним пострілу у бік потерпілого у виді можливого настання смерті останнього.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 у судових дебатах вважає, що пред`явлені обвинувачення ОСОБА_8 є необгрунтованими, не доведеними. На думку сторони захисту у обвинуваченого був відсутній умисел на заподіяння смерті потерпілому. В даному випадку він є непрямий та неконкретизований. Просить врахувати позицію Верховного суду у справі 286/4163/19 (провадження 351-2010 км 20 від 17.09.2020 року та вважає, що відповідальність ОСОБА_8 має наставати за фактичними негативними наслідками. У даному випадку це тяжкі тілесні ушкодження. Окрім того, просить врахувати суд, що обріз рушниці, з якої здійснював постріл обвинувачений, не був обладнаний прицільними засобами, що вказує на ускладнення здійснення саме прицільного пострілу. Звертає увагу суду на поведінку обвинуваченого після пострілу, де він усвідомлюючи, що поранив потерпілого, зателефонував свідку та попросив викликати швидку, а сам залишився на місці події. Незважаючи, що мав обріз рушниці та патрони в значній кількості, спроб саме вбити потерпілого не продовжував та не заважав лікарям надавати останньому медичну допомогу. Щодо обвинувачення у злочині, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України звертає увагу суду, що обшук, при якому було виявлено обріз рушниці, проведено у спосіб який не відповідає КПК України, а відповідно є не законними, як і весь наступний об`єм доказів проведений за результатами такого обшуку, зокрема експертиза вогнепальної зброї та боєприпасів.

Колегія суддів, розглянувши вище наведені доводи та всі інші заперечення, на які посилалась сторона захисту у судовому засіданні, приходить до наступного висновку з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Ч. 2 ст. 9 КПК України вказує, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинуваченого, потерпілого, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Оцінюючи вищевказані досліджені судом докази по кримінальному провадженню, колегія суддів визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів - достатніми та взаємозв`язаними між собою, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, розглянувши всі зауваження сторони захисту, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку, що вищевказані докази, які надані стороною обвинувачення є належними допустимими, приймаються судом до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК України при зборі даних доказів не було встановлено, а позиція сторони захисту ґрунтується на суб`єктивній оцінці доказів по справі, яка в певній частині суперечить об`єктивному аналізу, викладеному вище щодо сукупності досліджених доказів, а також прийнятих висновків на підставі зазначеного аналізу.

Розглядаючи клопотання сторони захисту щодо визнання доказів недопустими, колегія суддів не може погодитися з доводами захисника з огляду на таке.

Так, захисник обвинуваченого просить визнати недопустимим доказом постанову про проведення обшуку житла чи іншого володіння особи від 20.04.2022 року (т. 2, а.с. 53-55), протокол обшуку житлата(або) іншого володіння, що відноситься до помешкання розташованого за адресою АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 56-60), постанову про визнання речових доказів та визначення місця їх зберігання від 20.04.2022 року (т. 2, а.с. 61), посилаючись на те, що відповідно до норм КПК України, обшук проводиться або за вмотивованою ухвалою слідчого-судді, або з подальшим погодженням слідчим-суддею невідкладного проведення обшуку. Обшук в житлі ОСОБА_8 , проведено як невідкладний в порядку передбаченому ст. 233 КПК України. В подальшому проведення такого обшуку було погоджено постановою керівника Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_24 , а не слідчим суддею, підсудність якого станом на 20.04.2022 року була визначена за Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області, що на думку сторони захисту є незаконно.

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо законності проведеного обшуку, приходить до наступного висновку.

Згідно Указу Президента України № 64/2022 в Україні введений воєнний стан 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК у разі введення воєнного стану та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання у встановлені законом строки слідчим суддею повноважень, передбачених ст.ст. 140, 163, 164, 170, 173, 189, 233, 234, 235, 245, 247, 248 та 294 цього Кодексу такі повноваження виконує керівник відповідного органу прокуратури з у рахуванням вимог глави 37 цього Кодексу за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором; Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» щодо додаткового регулювання забезпечення діяльності правоохороннихорганів в умовах воєнного стану» від 3 березня 2022 року. Набрав чинності 08.03.2022 року.

Статтею 615 КПК України визначено лише дві підстави виконання керівником прокуратури повноважень слідчого судді, а саме: наявність воєнного стану та відсутність об`єктивної можливості виконання слідчим суддею повноважень.

У вищевказаній статті не закріплено жодних критеріїв, які визначають конкретні ознаки поняття відсутності об`єктивної можливості слідчого судді виконувати свої повноваження.

За таких обставин прийняття рішення про застосування положень статті 615 КПК України залежить від різних законодавчо не закріплених факторів, зокрема, обставин, часу, обстановки подій, ходу досудового слідства, відомостей, здобутих у ході розслідування тощо, за яких унеможливлено звернення з відповідним клопотанням та його своєчасний розгляд слідчим суддею.

В самій нормі ст. 615 КПК України закріплено мету її застосування - своєчасна фіксація кримінального правопорушення, вилучення предметів, які мають значення для провадження, тобто недопущення втрати слідів кримінального правопорушення.

Оціночне визначення законодавцем підстав застосування ст. 615 КПК України пов`язане з неможливістю юридично формалізувати обставини, за яких необхідно виконувати приписи зазначеної статті та покладає прийняття відповідного рішення на керівника прокуратури, у тому числі з урахуванням ним наявних підстав для використання положень даної норми.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 КПК України в умовах воєнного стану положення цієї статті застосовуються з урахуванням особливостей, визначених ст. 615 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів, ураховуючи значну віддаленість до Золотоніського районного суду Черкаської області з м. Ніжин та неможливість безперешкодного доїзду до суду в зв`язку з російською агресією, а також необхідності швидкого здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні, вважає, що вказана вище постанова винесена керівником прокуратури у відповідності до ст. 615 п. 2 ч. 1 КПК України та є вмотивованою, тому підстав визнавати її, а також протокол обшуку, постанову про визнання речових доказів та визначення місця їх зберігання від 20.04.2022 року, та в подальшому висновок експерта №СЕ-19/125-22/2073-БЛ від 17.05.2022, висновок експерта №СЕ-19/125-22/2076-БЛ від 19.05.2022, постанову про призначення судової експертизи зброї від 28.04.2022 р. (дослідження боєприпасів), висновок експерта №СЕ-19/125-22/2076-БЛ, постанову про призначення судової експертизи зброї від 28.04.2022 року (дослідження експертизи обріза), висновок експерта №СЕ-19/125-22/2073-БЛ недопустимими доказами колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що обшук, під час якого було виявлено обріз рушниці та боєприпаси, був проведений у спосіб, передбачений КПК України, а весь наступний об`єм доказів, здобутий за результатами такого обшуку є законним.

Колегія суддів не може погодитися з доводами сторони захисту про визнання недопустимими доказами протокол огляду житла, розташованого за адресою АДРЕСА_3 від 21.04.2022 року та постанову про визначення речових доказів та визначення місця їх зберігання від 21.04.2022 року, так як, огляд житла проведено за дозволом власниці житла в порушення процедури, яка передбачена для обшуку житла, оскільки колегія суддів вважає, що за наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК України).

Окрім того, колегія суддів не може взяти до уваги посилання сторони захисту на той факт, що висновки експертів, якими досліджено патрони, обріз рушниці, що були вилучені під час обшуку у обвинуваченого, також є недопустимими доказами з тих підстав, що відсутній супровідний лист, за яким об`єкти для дослідження отримані експертом, оскільки такі його посилання спростовуються висновком експерта № СЕ-19/125-22/2073-БЛ від 17.0.2022 року та № СЕ-19/125-22/2076-БЛ від 19.05.2022 року, в яких зазначається, що експертизи проводилися на підставі постанов слідчого, які були направлені супровідними листами від 28.04.2022 року № 8848/124/45-2022 (а.с. 114, т. 2) та від 22.04.2022 № 8847/124/45-2022 (а.с. 163, т. 2).

Колегія суддів, також критично ставиться до доводів сторони захисту про те, що при відкритті матеріалів кримінального провадження, стороні захисту не надавався висновок судово-медичної експертизи № 58 від 28.06.2022 року відносно ОСОБА_12 з огляду на таке.

Як вбачається з опису документів, що містяться у матеріалах кримінального провадження на (а.с. 93-101, т. 2), знаходиться вище вказаний висновок експерта, доступ до якого був наданий згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 18.07.2022 року підозрюваному ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_13 , які підтвердили своїми підписами доступ до матеріалів кримінального провадження та будь-яких зауважень не надали. Таким чином, будь-які сумніви про те, що стороні захисту не надавався висновок судово-медичної експертизи при відкритті матеріалів кримінального провадження у колегії суддів відсутні. Окрім того, даний висновок був досліджений в судовому засіданні та роз`яснений експертом ОСОБА_25 . Колегія суддів, також звертає увагу на той факт, що до відкриття матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 була пред`явлена підозра, на обґрунтування якої також зазначався висновок експерта.

Також, неспроможними є доводи адвоката ОСОБА_13 стосовно того, що речові докази у виді обріза рушниці та патронів не були продемостровані стороною обвинувачення і цих доказів не бачили ні сторона захисту, ні суд з огляду на таке.

У постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 733/249/16 від 03.03.20 у справі № 755/27711/13-к обумовлено, що предмет після огляду визнається речовим доказом і долучається до кримінального провадження мотивованою постановою, якою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні була дослідженна постанова від 20.04.2022 року про визнання предметів речовими доказами, а саме предмета схожого на обріз рушниці та предметів схожих на патрони, які передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Ніжинського РВП. З вказаною постановою сторона захисту була ознайомлена, як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні. Жодних зауважень або клопотань щодо ознайомлення з речовими доказами, які зберігаються у порядку, передбаченому відповідними нормативними актами не висловлювала.

У пунктах 17 - 19 постанови Верховного Суду від 13.06.2023 у справі №520/2703/17 виснувано, що ст. 290 КПК України забезпечує реалізацію одного з елементів права на справедливий суд, а саме права на достатні час і можливості, щоб відстоювати свою позицію під час судового розгляду. Це право передбачає можливість отримати доступ до матеріалів, які сторона має намір використати в суді.

Крім того, сторона захисту має право на доступ також до матеріалів, які сторона обвинувачення не має наміру використовувати, що дасть можливість використати їх стороні захисту для відстоювання своєї позиції і обґрунтування своїх доводів. Для цього стаття 290 КПК передбачає відповідну процедуру відкриття матеріалів після завершення досудового розслідування, а також на наступних етапах провадження. Права сторони буде порушено не стільки у випадку, якщо якісь матеріали не будуть або будуть не в повному обсязі відкриті на стадії завершення досудового розслідування, тільки тоді, коли суд, обізнаний із порушенням права сторони на своєчасне ознайомлення з матеріалами іншої сторони, не вжив належних заходів для виправлення ситуації, і сторона не отримала доступу до таких матеріалів або не мала достатнього часу і можливостей підготуватися до їх використання або надання відповідних заперечень. Таким чином, порушення вимог ст. 290 КПК, якщо таке встановлено, має оцінюватися з погляду того, наскільки воно вплинуло на здатність сторони обґрунтовувати свою позицію і спростовувати позицію опонента.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог процесуального законодавства при виконанні стороною обвинувачення вимог ст. 290 КПК, які б вплинули на допустимість доказів у даному кримінальному провадженні.

За результатами аналізу доказів, колегія суддів приходить до висновку, про те, що надані стороною обвинувачення та досліджені в судовому засіданні докази, є належними і допустимими і стороною захисту не спростовані. Порушення права на захист обвинуваченого на досудовому розслідуванні та у судовому засіданні не встановлено.

Розглянувши заперечення сторони захисту щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України кримінальна відповідальність настає за закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, виконавши всі дії, які особа вважає необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Згідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

У Постанові Верховного суду від 17.09.2020 року у справі № 286/4163/19 наведено ознаки розмежування злочинів, передбачених частиною 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 121 КК України.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Так, умисне вбивство може бути вчинено як з прямим, так і з непрямим умислом, при цьому замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

При цьому, якщо винна особа відмовилася від убивства потерпілого вже після вчинення дій, які вважала за необхідне виконати для доведення злочину до кінця, але його не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, діяння належить кваліфікувати відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство.

Питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба в врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Суд оцінив докази, що мали значення для з`ясування змісту та спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема, у судовому засіданні було встановлено, що між обвинуваченим та потерпілим у кримінальному провадженні 20.04.2022 року за місцем проживання відбувся конфлікт з мотиву неприязних відносин з боку обвинуваченого ОСОБА_8 до потерпілого ОСОБА_12 , в ході якого обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з вікна свого будинку умисно здійснив два попереджувальні постріли, а потім прицільний постріл із обрізу гвинтівки у потерпілого, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Сам обвинувачений не заперечує, що хоча і діяв умисно, проте не бажав настання смерті потерпілого та наполягав на версії, що йому нічого не завадило б довести свій злочинний намір, направлений на вбивство, якщо би він у нього був.

За встановлених судом фактичних обставин про прямий умисел обвинуваченого ОСОБА_8 на замах на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12 свідчить:

знаряддя злочину, характер та локалізація тілесних ушкоджень потерпілого, а саме заподіяння обвинуваченим прицільного пострілу з невеликої відстані в бік потерпілого із обрізу гвинтівки ТОЗ-8 НОМЕР_10 калібру 5,6 мм, зарядженою патроном 5,6 мм, що є вогнепальною зброєю, яку він після двох пострілів у повітря та в землю, перезарядив, тобто привів зброю у бойову готовність, щоб здійснити постріл в бік потерпілого, що обгрунтовано свідчить про цілеспрямованість та усвідомленість вчинених дій, необхідних для здійснення пострілу, зайняв максимально зручне для проведення пострілу положення, висунувшись з вікна для кращої видимості, а також з огляду на висновок судово-медичного експерта, щодо характеру пострілу та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, а саме наскрізне вогнепальне кульове проникаюче поранення черевної порожнини, де розташовані життєво важливі органи, що створює реальну можливість заподіяння смерті, як на місці так і через незначний проміжок часу в наслідок пострілу з вогнепальної зброї;

поведінка обвинуваченого, що передувала злочину, дістав зброю, яка зерігалася на кухні, неодноразово перезаряджав її, здійснював постріли та погрожував, що вб`є потерпілого, що пітвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , яка сприйняла постріли, як реальну загрозу, здіснюючи простріли чекав на ОСОБА_12 , який був у будинку, а після здійснення прицільного пострілу з емоціями радості казав, що попав та жалкував, що не в голову та говорив, що всерівно його вб`є, а під час сварки телефонував свідку ОСОБА_26 , якого просив заспокоїти потерпілого, інакше він його вб`є. Після вчинення злочину допомоги не надавав.

Даних про те, що потерпілий застосовував фізичну силу або вчиняв протиправні дії, зокрема 20.04.2022 року, які б могли становити загрозу обвинуваченому чи іншим шляхом порушували його права, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, неодноразові попередження обвинуваченим про наміри вбити потерпілого, приведення зброї у бойову готовність та подальший прицільний постріл в бік потерпілого обгрунтовано свідчить про цілеспрямованість та усвідомлення вчинених обвинуваченим дій, необхідних для здійснення пострілу (перезарядив рушницю), також з огляду на висновок судово-медичного експерта щодо характеру пострілу та локалізацію тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, вказують про наявність умислу саме на заподіянння смерті потерпілому, спонукальною причиною якого послугували неприязні відносини.

Окрім того, колегія суддів не може залишити поза увагою, поведінку обвинуваченого після здійснення прицільного пострілу у бік потерпілого, після якого він зателефонував свідку ОСОБА_15 та з радістю повідомляв йому, що він поцілив у потерпілого та висловлював жаль після приїзду поліції, що не вбив потерпілого, а також після того, як потерпілого забрала швидка допомога з пораненням, кричав у бік співмешканки потерпілого ОСОБА_27 , що всерівно його вб`є.

Таким чином, колегія суддів ставиться критично до доводів обвинуваченого про відсутність у нього намірів на вбивство потерпілого, та його реальну можливість вбити потерпілого після пострілу, а метою його пострілів було припинення сварки, оскільки, як вказав сам обвинувачений в своїх показаннях, після пострілу в потерпілого він злякався, зателефонував свідку ОСОБА_15 та повідомив, що поцілив у потерпілого, тобто вважав, що він його вбив та думав, що ОСОБА_15 викличе поліцію, а в подальшому був невдоволений, що не вбив потерпілого.

Таким чином, вибір знаряддя злочину, яким заподіяно тілесні ушкодження, їх локалізація і характер, а саме в ділянку життєво важливих органів, та поведінка обвинуваченого до та після заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, беззаперечно свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на позбавлення життя потерпілого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті потерпілого ОСОБА_12 і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений самостійно повідомив про злочин свідку, не зник з місця події, а також той факт, що обріз рушниці не був обладнаний прицільними засобами, що унеможливлює здійснити саме прицільний постріл, не можуть бути виправданням його дій, оскільки не дивлячись, на те, що зброя, з якої здійснював постріл обвинувачений, не обладнана засобами для прицільного пострілу, однак вказана зброя може не тільки травмувати особу, а й позбавити її життя, враховуючи напрямок пострілу. В даному випадку прицільний постріл в бік потерпілого.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , кваліфікувавши дії останнього за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

При цьому підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Тому, колегія суддів в основу доведеності вини обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України покладає не тільки показання потерпілого, свідків, які допитувалися в судовому засіданні, давали послідовні покази, сумніву у яких у суду не виникає, а також всі зазначені докази, які детально досліджені в судому засіданні в їх сукупності, які не містять логічних протиріч, підтверджують викладені фактичні обставини вчинення обвинуваченим протиправних дій, в яких його обвинувачують.

Таким чином, не визнання обвинуваченим вини у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України колегія суддів розцінює як такий його спосіб захисту, з метою уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене.

Колегія суддів обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження в судовому засіданні всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: «Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону ( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17, Постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 17 січня 2023 року у справі № 640/21844/18).

Таким чином, оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинувачених, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення і його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, які виразилися у закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Також, враховуючи, що закінчений замах на вбивство було вчинене з обрізу виготовленого саморобним способом з одноствольної нарізної спортивної гвинтівки, яка до цієї події була придбана та зберігалась обвинуваченим вдома разом з 44 гвинтівочними спортивно-мисливськими патронами до неї, то його винуватість у придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та байових припасів до неї доведена і його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів до неї без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, відсутність обставини, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання, вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_28 покарання, колегія суддів виходить із вимог ст. 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Щире каяття характеризується суб`єктивним ставленням винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона повністю визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження та в судовому засіданні.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 , який частково визнав себе винуватим, і тільки в судових дебатах щиро розкаявся в частині спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та висловив намір попросити пробачення у потерпілого, не вказувала на те, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, зробив для себе відповідні висновки, належно оцінив негативні наслідки своїх дій для потерпілого.

Таким чином, відповідо до ст. 66 КК України обставини, які б пом`якшували покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_8 згідно ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення: передбачене ч. 1 ст. 263 України відноситься до категорії тяжких злочинів, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до категорії особливо тяжких злочинів.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його вік, задовільний стан здоров`я, позитивно характеризується за місцем проживання, на момент вчинення кримінальних правопорушень був працевлаштований, його сімейний стан - одружений, раніше не судимий, відсутність обставин, які б пом`якшували його покарання, обставину, що обтяжує його покарання вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, відшкодування потерпілому завданих матеріальних збитків, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, думку потерпілого, який покладається на розсуд суду, колегія суддів приходить до висновку призначити обвинуваченому покарання, передбачене санкціями ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України із визначенням остаточного покарання з урахуванням норм ч. 1 ст.70 КК України.

Призначаючи такий вид та міру покарання, колегія суддів виходить із принципу законності, справедливості і індивідуалізації покарання, яке своїм видом та розміром буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами, призначення більш м`якого покарання, на думку суду, не відповідатиме даним про особу обвинуваченого, та суперечитиме основним засадам призначення покарання та правовим положенням частини другої ст. 50 Кримінального кодексу України, якою визначено мету покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого колегія суддів не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки колегія суддів однозначно переконана в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень). Підстав для винесення виправдального вироку колегія суддів не вбачає.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Щодо заявленого цивільного позову в даному кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведенності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілий ОСОБА_12 в рамках даного кримінального провадження заявив цивільний позов про відшкодування з обвинуваченого матеріальної шкоди в сумі 6639,50 грн. та моральної шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням в сумі 500 000 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 позовні вимоги потерпілого ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди визнав та надав докази добровільної сплати матерільних збитків, моральну шкоду не визнав.

Завдану обвинуваченим ОСОБА_8 моральну шкоду, потерпілий обгрунтовує тим, що протиправними діями ОСОБА_8 , його фізичному здоров`ю та моральному здоров`ю спричинено значну шкоду, оскільки він переніс складну операцію та на протязі тривалого часу (28 днів) змушений був перебувати на лікуванні у КНП «Бобровицька опорна лікарня». В подальшому він продовжив лікування вдома, проте до цього часу має скарги на самопочуття, постійно вживає знеболюючі та заспокійливі лікарські препарати.

Окрім того, вчинене ОСОБА_8 протиправне діяння підірвало його моральний стан, оскільки він та його цивільна дружина ОСОБА_16 бояться виходити на територію подвір`я свого господарства. Також зазначає, що до 20.04.2022 він працював водієм маршрутного таксі у Підприємстві об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) автотранспортне підприємство інвалідів «ІНВАТРАНС» Броварського міського товариства інвалідів «ПРАГНЕННЯ». Через кульове поранення, перенесену операцію, тривалий час, що був витрачений та ще знадобиться на реабілітацію, втратив роботу.На даний час працювати за попередньою спеціальністю також не може, оскільки через погане самопочуття не має можливості довго перебувати за кермом автомобіля через болі, що його постійно турбують. За таких обставин він знаходиться на утриманні цивільної дружини-пенсіонерки та невідомо коли зможе повернутися до роботи та в черговий раз розпочати нормальне життя спочатку та повірити в себе.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» (п.53), від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України» (п. 79), які є остаточними, в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши подані докази, вважаючи на характер та обсяг завданої шкоди потерпілому, який пов`язаний з фізичними стражданнями потерпілого, перенесеними травмами, тривалим лікуванням, порушенням звичного способу життя та можливістю активно працювати та заробляти кошти на своє проживання, колегія суддів з врахування майнового стану обвинуваченого, враховуючи добровільне відшкодування ним матеріальної шкоди, дійшла висновку про необхідність задоволення позову частково та рахує за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого завдану моральну шкоду в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч ) гривень, а в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Посилання сторони захисту на те, що потерпілим не надано висновку судово-психологічної експертизи для підтвердження завданої моральної шкоди не заслуговує на увагу, з огляду на таке.

29 січня 2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика ОСОБА_29 про визначення розміру відшкодування моральної шкоди була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз і внесена до Переліку рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури.

Крім того, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду.

Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права.

Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.

У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.

Таким чином, призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, таке визначення виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду, про що наголошено в постанові КСЦ ВС від 09.11.2022 №462/6463/16-ц.

Таким чином, визначений судом розмір моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб потерпілого, як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до закону та не призведе до її збагачення.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що суд прийшов до висновку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку, колегія суддів вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання вираховувати з моменту фактичного затримання з 20.04.2022 року.

Згідно зі ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів для проведення судових експертиз у розмірі 8321,73 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави відповідно до вимог ст.124 КПК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Питання арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

З метою забезпечення виконання цивільного позову захід забезпечення у виді арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.07.2022 на легковий автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, об`єм двигуна 1197, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 16.09.2021; мотоцикл марки SPARK, модель SP200R-25I, об`єм двигуна 200, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_6 , номер шасі НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , 2018 року випуску, свідоцтво реєстрації НОМЕР_9 від 10.08.2018 - залишити до виконання судового рішення, відповідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк 8 ( вісім ) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 ( вісім ) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 слід обчислювати з часу затримання, а саме з 20.04.2022 року, зарахувавши в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме - з 20.04.2022 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 8321,73 грн. судових витрат по справі за проведення експертиз.

Цивільний позов потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_12 до обвинуваченого - цивільного відповідача ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. завданої моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12.07.2022 на легковий автомобіль марки ЗАЗ, модель 110307, об`єм двигуна 1197, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 16.09.2021; мотоцикл марки SPARK, модель SP200R-25I, об`єм двигуна 200, білого кольору, номер двигуна НОМЕР_6 , номер шасі НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_8 , 2018 року випуску, свідоцтво реєстрації НОМЕР_9 від 10.08.2018, слід залишити в силі з метою забезпечення виконання цивільного позову.

Арешт майна, який накладений відповідно до постанови керівника Ніжинської окружної прокуратури від 21.04.2022 на предмет схожий на обріз рушниці з номером «НОМЕР_11», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки, майку сірого кольору з пошкодженням та написом «Reebok», кофту чоловічу темно-синього кольору з білими полосками - скасувати.

Речові докази: светр чоловічий сірого кольору, футболку чоловічу синього кольору, светр із візерунком чорного кольору;майку сірого кольору з наявними пошкодженням та написом «Reebok», кофту чоловічу темно-синього кольору;предмет схожий на обріз рушниці з номером «НОМЕР_11», стріляну гільзу з написом «П», предмети схожі на патрони калібру 5,6 мм в кількості 43 штуки - знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Бобровицький районний суд з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же термін з дня отримання копії вироку.

Головуюча суддя : ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3