Справа № 573/102/25
Номер провадження 1-кп/573/48/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 08 січня 2025 року за №0000014, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Улянівка Білопільського району Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1.06 березня 2024 року Білопільським районним судом за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 17 000 грн,

2.10 лютого 2025 року Білопільським районним судом за ч. 1 ст. 125, ст. 71 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 100 годин та штрафу в розмірі 13 750 грн, судимості не зняті і не погашені,

- за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2025 року близько 21:00 години ОСОБА_4 перебував у гостях у своєї рідної сестри ОСОБА_5 у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де побачив, що за шафою лежить пневматична гвинтівка марки «BEEMAN Air Rifle model.2071», яку напередодні співмешканець ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подарував своєму зятю ОСОБА_7 і яка зберігалася за вказаною адресою. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на викрадення зазначеної пневматичної гвинтівки з метою подальшого її використання у своїх інтересах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, цього ж дня близько 21 години ОСОБА_4 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до шафи, переслідуючи корисливий мотив, таємно викрав пневматичну гвинтівку марки «BEEMAN Air Rifle model.2071» вартістю 3456 грн. З викраденою гвинтівкою ОСОБА_4 покинув домоволодіння, отримавши реальну можливість розпорядитися викраденим майном.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 02 січня 2025 року перебував в гостях у своєї сестри ОСОБА_8 , яка мешкала спільно із ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 . Близько 21 години він помітив, що у кімнаті за шафою стоїть пневматична гвинтівка. В цей час у нього з`явилося бажання її викрасти для власних потреб. Сестра розмовляла в спальні по телефону, а він непомітно для неї забрав гвинтівку та заховав її у палісаднику. А потім пішов додому, забравши із собою гвинтівку. 08 січня 2025 року гвинтівку добровільно видав працівникам поліції. Потім дізнався, що вона належала ОСОБА_7 , зятю ОСОБА_6 . Про вчинене дуже шкодує.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується задовільно, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює та не займається суспільно-корисною працею.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинений ним злочин; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення, добровільно повернув викрадене майно; добровільне відшкодування збитків потерпілому.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд враховує, що протягом року ОСОБА_4 втретє вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

З урахуванням наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, та з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання згідно із ст. 69 КК України, застосувавши принцип нижче від найнижчої межі, у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції та поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

06 березня 2024 року вироком Білопільського районного суду, який набрав законної сили 06 квітня 2024 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який до теперішнього часу не сплачений у повному обсязі.

10 лютого 2025 року вироком Білопільського районного суду, який набрав законної сили 13 березня 2025 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 125, ст. 71 КК України до покарань у виді громадських робіт на строк 100 годин та штрафу в розмірі 13 750 грн, які вирішено виконувати самостійно.

Як вбачається з довідки №321/26/1/1-25 від 13 березня 2025 року, що видана Білопільським РС №1 філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області, станом на 13 березня 2025 року розмір штрафу, що несплачений обвинуваченим, становить 8 750 грн.

У цьому провадженні ОСОБА_4 обвинувачується за кримінальне правопорушення, вчинене 02 січня 2025 року, тобто після його засудження 06 березня 2024 року та до засудження 10 лютого 2025 року.

Як вбачається з вироку від 10 лютого 2025 року, покарання у виді штрафу на підставі ст. 71 КК України ОСОБА_4 вже враховано, а тому підстави для повторного застосування ст. 71 КК України у цьому провадженні відсутні.

Тому, призначаючи ОСОБА_4 остаточне покарання у цьому провадженні щодо злочину, вчиненого після постановлення вироку від 06 березня 2024 року та до постановлення вироку 10 лютого 2025 року, слід застосувати правила ч. 4 статті 70 КК України та остаточне покарання призначити йому у виді позбавлення волі, поглинувши покарання у виді громадських робіт строком 100 годин, та штрафу відповідно у розмірі 8 750 грн, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 1 989,75 грн.

Ухвалою слідчого судді від 09 січня 2025 року накладений арешт на речовий доказ, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба.

Питання про речовий доказ необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання на підставі ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення покаранням у виді позбавлення волі за цим вироком покарання у виді громадських робіт строком 100 годин за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 10 лютого 2025 року, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та штрафу в розмірі 8 750 грн.

Покарання у виді позбавленні волі та штрафу виконувати самостійно.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.

Строк покарання у виді позбавлення волі відраховувати з дня затримання.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1 989 грн 75 коп.

Скасувати арешт, що накладений на пневматичну гвинтівку марки «BEEMAN Air Rifle model.2071».

Речовий доказ - пневматичну гвинтівку марки «BEEMAN Air Rifle model.2071», яка зберігається у власника ОСОБА_7 , залишити останньому.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя