Номер провадження 11-сс/816/130/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми заяви суддів Сумського апеляційного суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про самовідвід у кримінальному провадженні № 591/13005/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2025,

учасників кримінального провадження:

особи, яка звернулася із заявою ОСОБА_8 ,

установила:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13.01.2025 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 на неправомірні дії та бездіяльність службових осіб Сумської обласної прокуратури.

На вказану ухвалу слідчого судді суду першої інстанції ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду суддями Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були заявлені самовідводи, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_8 звернувся до Вищої ради правосуддя зі скаргою про порушення суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 встановлених ст. 422 КПК строків розгляду поданих ним апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, а тому з метою унеможливлення будь-яких сумнівів у стороннього спостерігача (сторін кримінального провадження) в їх об`єктивності та неупередженості як суддів під час розгляду апеляційної скарги, інших заяв чи клопотань сторін, кримінальне провадження повинно бути передано на розгляд іншої колегії суддів.

Вислухавши пояснення суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , доводи ОСОБА_8 , який заперечив проти заявленого суддями самовідводу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши підстави для самовідводу суддів, колегія суддів вважає, що заяви суддів про самовідвід підлягають задоволенню з таких підстав.

Зокрема, судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 1-2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства, а згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону, що також закріплено і в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, а згідно п. 81 рішення ЄСПЛ від 06.09.2005 «Салов проти України» (Salov v. Ukraine), заява № 65518/01) «неупередженість» у сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді в конкретній справі тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію, тобто чи були в суді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу». При цьому підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів також викладені у рішеннях ЄСПЛ (зокрема, справа «Мироненко та Мартиненко проти України» (Mironenko and Martenko v. Ukraine), заява № 4785/02, 10.12.2009, п. 66, 69, 70), згідно яких наявність безсторонності має визначатися за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв; у кожній окремій справі необхідно визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, такі природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім; застосовуючи об`єктивний критерій, необхідно з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в безсторонності судді; у справі «Білуха проти України» (рішення від 09.11.2006, заява № 33949/02) ЄСПЛ констатував, що «наявність безсторонності відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у справі; відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (п. 49); при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною».

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків, а у п. 2.5 цих принципів визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При цьому суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Сумнів може бути будь-яким і є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків. Отже, суд може бути справедливим, проте породжувати легітимні сумніви в своєї безсторонності.

Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням РСУ від 04.02.2016 № 1, роз`яснено, що суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача, а тому будь-який суддя, у відношенні якого існує легітимний привід боятися відсутності безсторонності, має вийти зі справи. При цьому слово «боятися» підкреслює допустиму ірраціональність сумніву; обставини «prima facie» вбачаються інтуїтивно, вони не передбачають раціонального аналізу і можуть бути, при раціональному аналізу, визнані помилковими. Ця раціональна відсутність підстав боятися не заважає насправді боятися.

Іншими словами, за судовою практикою ЄСПЛ достатньо мінімального, будь-якого, сумніву, на який суд повинен надати гарантії власної неупередженості поза розумним сумнівом, а за відсутності таких гарантій, переконливих для сторонньої, раціональної людини, суддя має вийти зі справи, так як виходячи з мотивів самовідводів суддів, будь-який сценарій вирішення порушених в апеляційні скарзі питань, цим складом колегії суддів, буде викликати у стороннього спостерігача сумніви в неупередженості суду, внаслідок чого буде порушено право заявника очікувати від держави справедливий суд.

Аналізуючи зазначені вимоги закону, колегія суддів приходить до переконання, що головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти можливій упередженості судді (суддів) під час розгляду конкретної справи, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді (суддів), оскільки кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом (ст. 6 Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод).

При розгляді поданих суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 заяв про самовідвід встановлено, що дії цих суддів оскаржені ОСОБА_8 до Вищої ради правосуддя шляхом подання дисциплінарної скарги і відповідно ст. 31, 49 п. 23-7 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про Вищу раду правосуддя» на запити члена ВРП суддями надані письмові пояснення щодо поданої ОСОБА_8 скарги. Станом на даний час рішення за скаргою ОСОБА_8 не прийнято.

Подання ОСОБА_8 дисциплінарної скарги до ВРП про допущені суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 порушення встановлених ст. 422 КПК строків розгляду його апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, не є тими безумовними обставинами, які напряму виключають участь цих суддів у кримінальному провадженні, але виходячи із засад ст. 6 Конвенції, якою визначено право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, застосовуючи усталену судову практику ЄСПЛ щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення суб`єктивного і об`єктивного критеріїв неупередженості (безсторонності), з метою виключення будь-яких можливих сумнівів як у ОСОБА_8 , так і у стороннього спостерігача (сторін судового провадження) в об`єктивності та неупередженості судді-доповідача/суду, надання сторонам процесуальних гарантій щодо відсутності можливого зовнішнього тиску на колегію суддів під час апеляційного розгляду кримінального провадження, а також з метою виключення можливих очікуваних побоювань сторін кримінального провадження, що певний суддя був не безсторонній, незалежно від того, яке рішення може бути ухвалене, заяви суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про самовідвід необхідно задовольнити.

Керуючись ст. 75, 81, 405 КПК України,

постановила:

Заяви суддів Сумського апеляційного суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про самовідвід задовольнити, а матеріали кримінального провадження передати для повторного проведення автоматизованого розподілу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

'