ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3837/24 Номер провадження 11-кп/814/964/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду задоволено клопотання засудженої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дергачі, Харківської області, українки, громадянки України, з середьною спеціальною освітою, проживаючої по АДРЕСА_1 ,

Звільнено засуджену ОСОБА_7 , від призначеного покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2021 за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Встановлено вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання у виді 5 років позбавлення волі за вироком Котелевського районного суду Полтавської області від 25.08.2022.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2021 за діяння, кримінальна караність якого усунута.

При цьому суд зазначив, що він саме звільняє засуджену від відбування покарання, а не приводить вирок суду у відповідність до нового Закону, оскільки таке приведення у випадку декриміналізації діянь, за які особа була засуджена, фактично є скасуванням або зміною вироку, що виходить за межі повноважень суду, який не ухвалював зазначений вирок, на стадії його виконання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 просить максимально зменшити термін призначеного покарання, згідно з п. 1 ст. 72 КК України та зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

При цьому просить врахувати, що за час відбування нею покарання, загинув її чоловік, а її син служить в лавах ЗСУ і вона боїться його більше не побачити.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги засудженої та вказала на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Засуджена ОСОБА_7 звернулась до суду із заявою, в якій просила розглядати апеляційну скаргу без її участі.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 КУпАП, відповідно до яких збільшено розмір суми збитків для настання кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, оскільки розмір завданої майнової шкоди, має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яку передбачене адміністративне стягнення вважається крадіжка, яке не перевищує 2х неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21 зазначає, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Враховуючи підпункт 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України та ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2022 рік, прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2022 року становив 2481 грн., а отже розмір збитків необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2022 році, має перевищувати 2481 грн.

Як вбачається із клопотання засудженої ОСОБА_7 , остання просила на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити її від покарання.

Відповідно до матеріалів особової справи, ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Котелевського районного суду Полтавської області області від 25.08.2022, яким її засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2021 та остаточно призначене покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно з вироком Котелевського районного суду Полтавської області області від 25.08.2022 ОСОБА_7 засуджена за вчинення 10.05.2022 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а вартість викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн.), оскільки сума викраденого складає 4000 грн., а тому суд обгрунтовано відмовив засудженій у звільненні від покарання в цій частині.

Крім того, за вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2021 ОСОБА_7 засуджена за вчинення 15.09.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а вартість викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 грн.), оскільки сума викраденого складає 2 333 грн., а тому суд помилково вказав на можливість звільнити засуджену від відбування покарання за цим вироком пославшись на те, що 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за цей період складали суму 2379 грн.

Так розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в даному випадку вираховується з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ Податкового кодексу України, за якими передбачено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України сума податкової соціальної пільги встановлюється у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2021 рік, прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 1 січня 2021 року становив 2270 грн., а отже розмір збитків необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2021 році, має перевищувати 2270 грн., що має місце в даному випадку.

Попри це, апеляційний суд не в праві приймати рішення на погіршення становища засудженої, оскільки таке питання не ставилося в апеляційній скарзі, а тому лише акцентує увагу на зазначеному порушенні, допущеному судом першої інстанції.

Інших обставин, які б давали можливість прийняти рішення на користь засудженої, апеляційним судом не встановлено, а засудженою ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено.

Посилання засудженої на сімейні обставини не підлягають врахування, оскільки дані обставини під час поставленого засудженою перед судом питання, не мають значення для прийняття рішення в порядку ч. 2 ст. 74 КК України.

В той же час апеляційний суд не може переглядати вимоги засудженої про перерахунок їй строку попереднього ув`язнення в строк покарання на підставі ч. 1 ст. 72 КК України, оскільки таке питання не ставилося перед судом першої інстанції.

В разі наявності підстав, на думку засудженої, для перерахуванню їй строку попереднього ув`язнення у строк покарання, ОСОБА_7 не позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України із окремим клопотанням.

З огляду на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги засудженої та скасування ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3