Справа № 314/5559/23
Провадження № 1-кп/314/199/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2025 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому об`єднані кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000358 від 23.03.2023 року та кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0000080 від 12.05.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення в тому, що 22 березня 2023 року, приблизно о 13:17 год, ОСОБА_4 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_1 , належний потерпілій ОСОБА_6 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» НОМЕР_2 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за племінника останньої, повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів для проведення операції.

Потерпіла ОСОБА_6 будучи введеною в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_4 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого племінника, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодилася перерахувати грошові кошти на проведення операції. В подальшому грошові кошти потерпілої під керівництвом ОСОБА_4 за допомогою електронно-обчислювальної техніки були перераховані на мобільний номер телефону НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 за допомогою мобільного терміналу у сумі 1710. В подальшому, останній використовуючи платіжну систему «Sharpey» оператору мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» використовуючи електронно-обчислювальну техніку, за допомогою мобільного телефону перерахував грошові кошти з вище зазначених номерів мобільних телефонів на картку банку A-Банк, яка належить співмешканці ОСОБА_4

Таким чином, ОСОБА_4 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1710 гривень.

Так, 14 травня 2023 року, приблизно о 23:50 год, ОСОБА_4 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_3 , належний потерпілому ОСОБА_7 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» НОМЕР_4 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілого в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за батька останнього, повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпілий ОСОБА_7 будучи введеним в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_4 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого батька, : пінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодився перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілого під керівництвом ОСОБА_4 за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу перерахував грошові кошти шістьома транзакціями на банківську картку A-Банку № НОМЕР_5 , яка належить співмешканці ОСОБА_4 у сумі 2485 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 заволодівши грошовими коштами останнього розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2485 гривень.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 09 червня 2023 року, приблизно о 18:00 год, ОСОБА_4 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер належний потерпілій ОСОБА_8 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» -НОМЕР_10 використавши ефект несподіваності ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її знайомого ОСОБА_9 , повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів, на мильниці.

Потерпіла ОСОБА_8 будучи введеною в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_4 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого знайомого ОСОБА_9 , оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього та згодилася перерахувати грошові кошти на мильниці. В подальшому грошові кошти потерпілій за допомогою електронно-обчислювальної техніки, а саме: інтернет-банкінгу допомогла перевести знайома ОСОБА_10 на банківську картку А-Банку № НОМЕР_6 , яка належить співмешканці ОСОБА_4 у сумі 400.

Таким чином, ОСОБА_4 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 400 гривень.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.190 КК України, тобто «заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки».

22 вересня 2023 року, приблизно о 11:30 год, ОСОБА_4 маючи умисел на заволодіння грошовими коштами громадян України, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом набирання випадкових цифр визначив мобільний номер НОМЕР_7 , належний потерпілій ОСОБА_11 . Зателефонувавши з мобільного телефону оператору мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» НОМЕР_8 за вище вказаним номером телефону, використавши ефект несподіваності ввів потерпілу в стан хвилювання та розгубленості, видавши себе за її сина, повідомивши про необхідність термінової передачі грошових коштів на лікування.

Потерпіла ОСОБА_11 будучи введена в оману, реально сприймаючи слова ОСОБА_4 та будучи переконаною в тому, що діє в інтересах свого сина, оцінивши характер ймовірних негативних наслідків для здоров`я останнього погодилася перерахувати грошові кошти на лікування. В подальшому грошові кошти потерпілої під керівництвом ОСОБА_4 за допомогою електронно- обчислювальної техніки, а саме: мобільного терміналу були перераховані на банківську картку Ощадбанку № НОМЕР_9 , яка належить ОСОБА_4 у сумі 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 заволодівши грошовими коштами останньої розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тобто «заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненого повторно в умовах воєнного стану».

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про закриття кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України в частині зазначених епізодів. Обвинувачений клопотання підтримав. Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши прокурора та обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум в аспекті часу вчинення вищевказанних епізодів, становив 2684 грн.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені частиною першою статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у даному випадку відбулася декриміналізація діяння шляхом внесення змін до закону про кримінальну відповідальність (зменшення розміру вартості майна, за викрадення якого настає кримінальна відповідальність) і дія Закону має зворотну дію у часі, а тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Враховуючи, що вартість викраденого майна шляхом шахрайства була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, суд вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, правопорушення, за вищезазначеними епізодами, не підпадає під кримінально карне діяння, передбачені Особливою частиною КК України.

Щодо інших епізодів вищезазначених кримінальних проваджень сторони не заперечували щодо розгляду їх по суті, у зв`язку з чим, враховуючи, що обвинувальні акти відповідають нормам КПК, суд вважає за можливе призначити їх до судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 5, 44 КК України, ст. ст. 283, 284-286, 316, 369-372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого задовольнити.

Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358 від 23.03.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст.190 КК України, в частині наступних епізодів: від 22.03.2023 щодо потерпілої ОСОБА_6 ; від 14.05.2023 щодо потерпілого ОСОБА_7 ; від 09.06.2023 щодо потерпілої ОСОБА_8 та кримінальне провадження № 0000080 від 12.05.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3,4 ст.190 КК України в частині епізоду за ч.4 ст.190 КК України від 22.09.2023 щодо потерпілої ОСОБА_11 закрити, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Призначити щодо інших епізодів у кримінальних провадженнях №0000358 від 23.03.2023 та за № 0000080 від 12.05.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.3 ст.190 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні о 09 годині 20 хвилин 20.03.2025 року у приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвала в частині закриття провадження може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги на судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

03.02.2025