Провадження № 1-кс/344/8473/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді із скаргою, в якій просить: зобов`язати слідчого П`ятого відділу ТУ ДБР у місті Львові повернути тимчасово вилучене у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно в ході обшуку 08.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000086, а саме мобільний телефон марки Samsung, моделі Galaxy А05, чорного кольору.

В обґрунтування скарги зазначено, що 08.11.2024, на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду, слідчим третього відділу Територіального управління Державного Бюро розслідувань у місті Львові та уповноваженими особами ОВС 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Івано-Франківській області було проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок якого було вилучено мобільний телефон ОСОБА_4 , марки Samsung, моделі Galaxy А05, чорного кольору. За результатами проведеного вказаного обшуку складено протокол обшуку від 08.11.2024, у якому зазначено, що під час проведення обшуку вилучено мобільний телефон марки Samsung, imei-1: НОМЕР_1 , imei-2: НОМЕР_2 .

Станом на 13.11.2024 арешт на вказане майно не було накладено, ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого чи іншого учасника кримінального провадження. Таким чином, за відсутності законних підстав для утримання тимчасово вилученого майна з метою запобігання порушення права власності ОСОБА_4 звернувся до слідчого про повернення тимчасово вилученого майна, однак станом на 25.11.2024 відповіді на вказане клопотання не отримано, тимчасово вилучене майно не повернуто.

Заявник в судове засідання не з`явився. 04.12.2024 через канцелярію суду надійшла заява від адвоката ОСОБА_3 , про проведення розгляду даної скарги без участі особи, що подала скаргу та його представника.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд скарги проводити без його участі. Відносно задоволення клопотання не заперечив.

Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 08.11.2024 надано дозвіл на проведення обшуку у житловому приміщенні та прилягаючих до нього господарських будівлях, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_4 з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, та вилучення предметів, речей і документів, що мають значення для розкриття даного кримінального провадження, а саме: мобільні телефони, чорнові записи, банківські картки, грошові кошти, отриманні злочинним шляхом, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використанні, як докази у даному кримінальному провадженні.

08.11.2024 року на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду було проведено санкціонований обшук за адресою: м. Луцьк вул. Ринок, 1, під час якого згідно протоколу обшуку ОСОБА_4 видано мобільний телефон Samsung, imei-1: НОМЕР_1 , imei-2: НОМЕР_2 .

У частині першій ст. 167 КПК України, визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. А частиною другою цієї статті передбачено, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України.

Частиною першою статті 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171 КПК України(у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої вилучено), ч.6 ст.173 КПК України (ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої було вилучено); 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Частиною 7 ст. 236 КПК України встановлено, що «вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном».

Тобто, у розумінні норм КПК не вважається тимчасово вилученим майно, дозвіл на відшукання і вилучення якого було надано ухвалою слідчого судді про дозвіл на обшук, яке вилучили під час обшуку, проведеного згідно зазначеної ухвали.

У КПК законодавець чітко розмежував статус майна, вилученого на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, та тимчасово вилученого майна. Вони є різними. Зокрема, це також підтверджується положеннями абзац 2 ч. 5. ст. 171 КПК, згідно з якими «у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено».

Тобто, в абзаці 2 ч. 5. ст. 171 КПК визначено, що щодо тимчасово вилученого майна слідчим (детективом) або прокурором подається клопотання про його арешт, у іншому випадку таке майно повертається особі, у якої було вилучено. При цьому, щодо речей та документів, на відшукання яких надано дозвіл в ухвалі про проведення обшуку, накладення арешту КПК не передбачає. Такого ж висновку дійшла і колегія суддів Верховного Суду в постанові від 23.01.2020 у справі №457/1485/13-к.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

До компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно предметом злочину і хто ж фактично є його власником.

Щодо деталізації (визначеність) такого переліку майна ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки саме вона є визначальною для того, щоби встановити, чи на майно з цього переліку було прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку (що є підставою для визнання його тимчасово вилученим).

Застосування до ухвал слідчого судді про надання дозволу на обшук положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення, необхідно здійснювати з урахуванням стадії кримінального провадження. Так, зазначення відомостей про речі, документи, для виявлення яких проводиться обшук, є обов`язковим елементом ухвали про надання дозволу на проведення обшуку (стаття 235 КПК України). В ухвалі мають зазначаються мотиви проведення обшуку (з якою метою він проводиться), а також перелік речей і документів, який має вказувати саме на речі або документи, для виявлення яких проводиться обшук. Надання чіткого переліку таких речей та документів є необов`язковим ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2018 року у справі № 11-386сап18). Наведення більш детальної інформації в постанові про проведення обшуку щодо оперативно-розшукових заходів та їх результатів може правильно вважатися невиправданим з огляду на дуже ранню стадію розслідування та, зокрема, тому, що деякі істотні докази ще не були відшукані (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Ratushna проти України від 02 грудня 2010 року, заява № 17318/06, параграф 80).

Доводи сторони заявника майна про те, що на вказане майно не накладено арешт не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку надано дозвіл на відшукування, зокрема телефону ОСОБА_4 .. Відтак такі не можуть вважатися тимчасово вилученим майном.

Частиною 7 ст.236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий має право вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження.

Наведене свідчить, що вилучене слідчим майно не має статусу тимчасово вилученого майна, тобто на режим його подальшого утримання не поширюються вимоги ст. 169, ч. 5 ст. 171 КПК, отже на слідчого або прокурора не покладався обов`язок протягом 48 годин ініціювати перед слідчим суддею вирішення долі зазначеного майна шляхом накладення арешту на нього.

Разом з тим, заявником зазначено ним було подано до слідчого клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, яке відправлено 14.11.2024. Однак, слідчому судді не надано самого клопотання адресованого слідчому, та й за таких обставин мала б мати місце вимога про бездіяльність слідчого щодо не розгляду клопотання, однак вимогами скарги є саме зобов`язати слідчого повернути тимчасово вилучений мобільний телефон.

Той факт, що слідчий не заперечує відносно повернення зазначеного мобільного телефону, то враховуючи, що арешт на такий не накладався, майно не є тимчасово вилученим, то саме слідчий, прокурор наділені повноваженнями щодо повернення вилученого майна.

На підставі наведеного скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 167, 168, 237, 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1