Справа № 276/1000/23
Провадження по справі 1-кп/276/20/25

У Х В А Л А

12 лютого 2025 року с-ще Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000047 від 06.05.2023 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з 1 червня 2023 року перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про призначення судово-психологічної експертизи за матеріалами відеозапису проведення судових засідань 07.08.2023 та 18.09.2024, а саме надання показань потерпілим ОСОБА_6 , на вирішення якої просив поставити наступні питання:

- які психологічні особливості має процес відтворення особою обстановки та обставин подій за матеріалами відеозапису проведення в судових засіданнях 07.08.2023 року та 18.09.2024 року, а саме надання пояснень потерпілим ОСОБА_7 ;

- яка психологічна характеристика комунікативної діяльності потерпілого ОСОБА_8 у процесі надання ним пояснень відносно дій обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 ;

- чи наявні у поведінці потерпілого ОСОБА_8 психологічні особливості, що властиві для самостійного (несамостійного) відтворення ним певних подій відносно дій обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

В обґрунтування поданого клопотання захисник зазначив, що в судовому засіданні 07.08.2023 року, потерпілий вказав що обвинувачений наніс біля десяти ударів кулаком голову, бив по руках, потім до двадцяти ударів знову в голову, також наносив удари ногами по голові і тулубу, потім побиття продовжив син обвинуваченого ОСОБА_11 . В судовому засідані 18.09.2024 року потерпілий, при повторному допиті, повідомив, що обвинувачений наніс біля шести ударів в голову, біля десяти двадцяти ударів по тулубу, потім ногами в голову і по тулубу.

В судовому засіданні 16.04.2024 року, свідок ОСОБА_12 , син обвинуваченого, на якого вказував потерпілий як на співучасника його побиття разом з батьком, зазначив, що в нього дійсно з потерпілим був конфлікт напередодні і 05.05.2023 року ОСОБА_12 побився з потерпілим, в результаті чого вони один одному наносили удари під час боротьби, а коли під`їхав до місця конфлікту обвинувачений, то обвинувачений відтягнув свого сина від потерпілого та вони поїхали до дому.

Захисник у клопотанні зазначає, що під час допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 в судових засіданнях здійснювалось повна аудіо-відео фіксація судового засідання і їх пояснень зокрема. Обидва учасника надавали свідчення у присутності дитячого психолога, яка зазначила про правдивість свідчень обох, однак, в той же час, пояснення є взаємовиключними.

Відтак, на думку захисника, усунути такі розбіжності можливо за рахунок проведення судово-психологічної експертизи.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовільнити.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечила, в письмовому клопотанні зазначила, що положеннями ст. 242 КПК України встановлено вичерпний перелік підстав обов`язкового проведення експертизи, до яких проведення судово-психологічної експертизи потерпілого не відноситься.

Потерпілі за законом мають право відстоювати свої інтереси, заявляти відводи і клопотання, брати участь у дослідженні доказів, ставити запитання, виявляти своє ставлення до слідства, що проводиться, ознайомлюватися з його результатами. Разом з правами потерпілий має й обов`язки: він повинен давати правдиві показання.

В процесі судово-психологічної експертизи потерпілих не оцінюється вірогідність і зміст показань, бо це належить до компетенції суду, а тільки констатується психічний стан потерпілого щодо його здатності правильно сприймати обставини, що мають значення для справи, і давати щодо них правдиві показання, тобто йдеться про процесуальну дієздатність потерпілого як учасника кримінального процесу.

Прокурор зазначає, що сторона захисту стверджує, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 допитаний у судовому засіданні 07.08.2023 та допитаний свідок неповнолітній ОСОБА_13 надали свої показання у присутності одного і того ж психолога, яка після їх допитів вказала, що вони висловлюють свої показання без тиску і вони є правдивими, тобто психолог підтвердила правдивість свідчень, які категорично протилежні між собою. Однак, показання потерпілого неповнолітнього ОСОБА_6 є логічними, послідовними та в сукупності вони узгоджуються з показаннями інших свідків, допитаних в судових засіданнях та дослідженими письмовими доказами. Крім того, неповнолітній свідок ОСОБА_13 є сином обвинуваченого, тому до його показань слід відноситися критично.

Також прокурор зазначає, що в судових засіданнях 07.08.2023 та 18.09.2024 неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 надавав свої показання у присутності різних психологів і вони обидва вказали, що його показання правдиві.

Таким чином прокурор вказує, що заявлене клопотання адвоката є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки його доводи зводяться до суб`єктивного бачення сторони захисту поведінки та дій потерпілого, маючи на меті надати оцінку доказам, що є прерогативою суду при ухвалені вироку у кримінальному провадженні.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, та ознайомившись з наявними матеріалами кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Так, згідно з ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Статтею 242 КПК України визначено, що експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 КПК України, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права (частина 1 ст. 242 КПК України).

Слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо:

1) встановлення причин смерті;

2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень;

3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності;

4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості;

6) визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди, розміру шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяного кримінальним правопорушенням (ч. 2 ст. 242 КПК України).

Відповідно до пунктів 6.3, 6.4Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, психологічна експертиза, з огляду на її предмет, встановлює ті особливості психічної діяльності та такі їх прояви в поведінці особи, які мають юридичне значення та викликають певні правові наслідки. Основним завданням психологічної експертизи є визначення у підекспертної особи: індивідуально-психологічних особливостей, рис характеру, провідних якостей особистості; мотивотвірних чинників психічного життя і поведінки; емоційних реакцій та станів; закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних її властивостей.

Водночас, не можна віднести до компетенції судово-психологічної експертизи вирішення питання про вірогідність показань допитуваних осіб, їх правдивість або щирість, оскільки до предметної сфери судово-психологічної експертизи належить не показання свідків, потерпілих, підозрюваних, обвинувачених, а особливості перебігу психічних процесів у осіб, які дають показання, вплив цих особливостей на адекватне сприйняття ними того чи іншого факту. Таким чином, вирішення питання щодо правдивості (щирості) показань в частині повідомлених особою обставин, є питаннями, які не потребують для їх вирішення спеціальних психологічних знань і повністю охоплюються сферою діяльності суду.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Докази здобуті під час судового розгляду, зокрема, показання потерпілого та свідків мають бути оцінені судом при ухваленні судового рішення в сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні при вирішенні пред`явленого обвинувачення по суті у відповідному вироку і спеціальних знань в області психології не потребують.

Крім того, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, довідки, висновки та інші документи спеціалістів (п.5 ч.2 ст.99 КПК України).

Згідно довідки від 22.09.2024, складеною психологом ОСОБА_14 , за результатами допиту неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 у судовому засіданні 18.09.2024, вбачається, що під час проведення допиту у дитини спостерігались невербальні прояви (напруження, постійний пошук опори, інтенсивні вегетативні реакції, переривчастість дихання, тремтіння голосу тощо), які свідчать про актуальність переживання події, про яку розповідав. Співпадання вербального та невербального проявів дає розуміння, що підліток відтворює життєві події, які були у власному досвіді. Розбіжності у відтворенні подробиць та деталей події на допиті при досудових слідчих діях та в судовому засіданні можуть бути пов`язані з властивостями пам`яті (відтворення та забування) та особливостями травматичної пам`яті. Переживання ситуації фізичного та психологічного насильства є травмуючим фактором для неповнолітнього і може мати довготривалі наслідки в майбутньому.

Будь-яких відомостей про відхилення психічних процесів розвитку у потерпілого ОСОБА_6 та необхідність проведення додаткових експертних досліджень потерпілого вказана довідка спеціаліста психолога не містить.

Водночас в силу вимог ч. 1 ст. 318 КПК України, згідно з якою судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку, суд вважає, що призначення судової психологічної експертизи без достатніх та беззаперечних на те підстав призведе до невиправданої тяганини, що в свою чергу призведе до порушення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

З огляду на те, що питання, пов`язані з оцінкою показань під час досудового розслідування або в суді стосовно фактичних обставин провадження, не відносяться до компетенції судової психологічної експертизи і не потребують спеціальних знань, у клопотанні захисника про призначення експертизи не наведено мотивів необхідності визначення у потерпілого ОСОБА_6 індивідуально-психологічних особливостей та їх вплив на встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а тому у задоволенні клопотання захисника щодо проведення судово-психологічної експертизи слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 28, 110, 318, 332, 350, 369-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про призначення судово-психологічної експертизи за матеріалами відеозапису проведення судових засідань 07.08.2023 та 18.09.2024, а саме надання показань потерпілим ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 15:30 год. 17.02.2025 року

Суддя ОСОБА_1