Дата документу 13.02.2025 Справа № 314/2670/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/187/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/2670/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2023 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Перше Травня Гребінківського району Полтавської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК у зв`язку з недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИЛА

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

26 грудня 2020 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем МАЗ 54329, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом лафет 81693384 А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснюючи маневр розвороту у напрямку м.Донецьк, знаходячись на 09 км.+800 метрів а/д «Запоріжжя-Донецьк» поблизу с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, рухаючись зі швидкістю 5 км/год., не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу руху у напрямку м.Донецьк, при цьому, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу, а саме автомобілю ВАЗ 21121 ЗНГ, державний номер НОМЕР_3 , який рухався зі сторони м.Запоріжжя по правій крайній смузі руху у напрямку м.Донецьк зі швидкістю 50 км/год. з увімкненим ближнім світлом фар, під керуванням ОСОБА_10 , який об`єктивно був спроможний виявити небезпеку для руху або перешкоду та мав можливість негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, своєчасно зазначених заходів не вжив, та допустив зіткнення з заднім правим колесом напівпричепу лафету 81693384 А, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, та пасажир автомобілю ВАЗ 21121 ЗНГ - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка знаходилась на задньому пасажирському синінні зліва, отримала тілесні ушкодження.

ОСОБА_9 інкримінується те, що він порушив вимоги п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, зі змінами №136 від 06.03.2013 року, відповідно до яких:

- п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п.10.4. «Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот».

Невідповідність вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Внаслідок ДТП ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи 5-ї п`ясткової кисті зі зміщенням уламків, із наступним проведенням металоостеосинтезу перелому, закритого внутрішньосуглобового перелому основи проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті, рани в ділянці середньої фаланги 5-го пальця правої кисті по тильній поверхні, слідом загоєння якої став виявлений при огляді рубець, з розвитком контрактури суглобів 5-го пальця правої кисті, які кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, які утворилися за механізмом тупої травми, тобто від дії тупих предметів не менш, ніж від 4-х травматичних впливів, та могли утворитися в умовах, що зазначені в обставинах справи.

ОСОБА_10 внаслідок ДТП отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому 4-го поперекового хребця, який кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я, яке утворилось від дії тупого предмету.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_9 прокурором були кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК, та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК у зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення. Вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК, та призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі 4 тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК, судові витрати покласти на обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що суд незаконно та необґрунтовано визнав недопустимим доказом висновок експерта №СЕ-19/108-21/5602-ІТ від 13.05.2021 року, застосовуючи доктрину «плодів отруєного дерева», оскільки протокол додаткового огляду від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 та протокол додаткового огляду від 20.04.2021 року за участі ОСОБА_10 визнано недопустимими доказами. Суд не врахував, що під час проведення експертного дослідження окрім відомостей, отриманих від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , використовувались дані, отримані в результаті проведення слідчих експериментів за участі ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також інших письмових доказів. Крім того, експерт, провівши відповідні дослідження у різних варіаціях, зробив висновки, посилаючись безпосередньо на дані, надані потерпілою та свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , отриманих під час проведення слідчих експериментів за їх участі та зафіксованих у відповідних протоколах, допустимість яких ніким не оспорювалась та які судом визнано допустимими. При цьому, відповіді на поставлені питання експерт надав не безпосередньо на даних, отриманих з протоколів додаткового огляду за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а із посиланням на показання ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , де за всіма можливими варіаціями експерт вбачає невідповідність вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_9 , які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП. Апелянт не згоден із висновками суду щодо порушення органом досудового розслідування конвенційного принципу правової визначеності та визнання недопустимим доказом протоколів додаткового огляду від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вказав, що під час проведення вказаних слідчих дій було забезпечено право на захист, з дотриманням ч.7 ст.237 КПК, слідчим здійснено відповідний додатковий огляд та проведено відповідні вимірювання, фотографування, складено схеми, тощо. Відповідно до протоколу додаткового огляду від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 у проведенні даної слідчої дії приймав участь адвокат ОСОБА_15 , який представляв інтереси ОСОБА_9 . Згідно з протоколом додаткового огляду від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_10 участь у проведенні даної слідчої дії приймав адвокат ОСОБА_7 , який представляв інтереси ОСОБА_10 . Таким чином, у нетяжкому кримінальному правопорушенні, котрий не передбачає обов`язкової участі захисника, забезпечено право на захист учасників слідчої дії додаткового огляду місця події, що виключає можливість порушення прав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час їх проведення. Наявність адвокатів під час проведення даних слідчих дій забезпечує обізнаність учасника з її процесуальними правами. Судом не враховано, що ОСОБА_9 також приймав участь і під час огляду місця події, результати якого зафіксовано у протоколі від 26.12.2020 року. Проведення додаткового огляду за участі ОСОБА_9 мало на меті уточнення та фіксацію додаткових даних в аналогічних умовах, в яких проводився первинний огляд за його участі. Згідно з протоколами проведення додаткового огляду місця події за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 жодних зауважень та доповнень не надходило. Також жодною стороною не ставилось під сумнів допустимість протоколів додаткового огляду від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і під час судового розгляду. Так само, як і не ставились під сумнів висновки експерта №СЕ-19/108-21/5602-ІТ від 13.05.2021 року, у тому числі, щодо його допустимості. Зазначив, що до проведення додаткового огляду місця події 20 квітня 2021 року (який суд за змістом складеного протоколу вважав слідчим експериментом), були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_9 є винуватим у вчиненні ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_9 , у присутності адвоката ОСОБА_15 , була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин ДТП, і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. При цьому, ОСОБА_9 не стверджував про винуватість/невинуватість у ДТП та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям. Слідчу дію проведено з метою отримання відомостей про обставини ДТП, а не одержання від свідка викривальних показань. Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_9 призвели до негативних наслідків, отримана органом досудового розслідування після проведення слідчої дії. Суд у вироку для обґрунтування мотивування своїх висновків (ступеню деформації тіл, фактори, які на це впливають) послався на сторінку з мережі Інтернет, що взагалі не має форми доказу та не було предметом дослідження під час судового розгляду, як і обставини, наведені судом. Під час оцінки доказів суд не навів причин залишення поза увагою узгоджених між собою показань ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та протоколів слідчих експериментів за їх участі, протоколу огляду місця події та інших письмових доказів та висновку експерта №СЕ-19/108-21/5602-ГТ від 13.05.2021 року, який вказує на порушення ОСОБА_9 вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху. Крім того, суд взагалі не взяв до уваги показання ОСОБА_9 у частині того, що під час здійснення маневру розвороту він дивився прямо та не бачив зустрічний автомобіль, тобто фактично не контролював ситуацію праворуч, звідкіля рухався автомобіль під керуванням ОСОБА_10 . Натомість, суд навів доводи щодо «факторів деформації тіл», висвітлених на Інтернет-сторінці, «освітлення фарами ближнього та дальнього світла» та інші питання взаємодії транспортних засобів, відкидаючи вищенаведені докази, досліджені у суді, що безпосередньо підтверджують обставини порушення ОСОБА_9 п.п.10.1, 10.4 ПДР. Також про вибірковість суду при оцінці доказів свідчить й те, що, досліджуючи та оцінюючи протокол огляду місця події від 26.12.2020 року за участю ОСОБА_9 та протокол додаткового огляду місця події від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 , суд визнав недопустимим доказом та, у подальшому, не взяв до уваги лише протокол додаткового огляду місця події від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 , не пояснюючи причин, чому по суті однакові слідчі дії: огляд місця події, в обох випадках за участю ОСОБА_9 , суд один протокол огляду визнав допустимим доказом, а інший недопустимим.

Також прокурор просив повторно дослідити під час апеляційного розгляду докази, зазначені в апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі представник потерпілих просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК, та призначити покарання за санкцією ч.1 ст.286 КК. Позов потерпілих задовольнити.

Свої вимоги мотивував тим, що стороною обвинувачення не надано до суду жодного доказу встановлення зони видимості з місця водія автомобіля МАЗ 54329 ОСОБА_9 на момент ДТП, з точки прийняття рішення на здійснення маневру та початку здійснення маневру, з урахуванням дорожніх умов, дорожньої обстановки, видимості та оглядовості. Вважав, що за відсутності жодного доказу, є недопустимим посилатись на підставі припущень на те, що водій ОСОБА_16 на момент прийняття рішення на здійснення маневру та початку здійснення маневру водієм ОСОБА_9 перебував в зоні видимості водія ОСОБА_9 , без встановлення такої зони видимості (відстані). Вважав необґрунтованими висновки суду про визнання недопустимими протоколів додаткових оглядів від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , оскільки під час проведення додаткових оглядів ОСОБА_16 та ОСОБА_9 не мали відповідного статусу по даному кримінальному провадженню, тому в протоколі були зазначені як учасник. При цьому, жодного істотного порушення прав і свобод людини відносно ОСОБА_9 при проведенні вказаних слідчих допущено не було, зокрема, у проведенні вказаних слідчих дій брав участь адвокат. Зазначив, що протоколи додаткових оглядів від 20.04.2021 року є належними доказами по справі, оскільки під час проведення вказаних слідчих дій встановлювались обставини та механізм ДТП. Під час дослідження судом доказів вказані докази стороною захисту не оспорювались, їх судом не спростовано. Також вказав, що під час дослідження судом висновку експерта №СЕ-19/108-21/5602-ІТ від 13.05.2021 року сторона захисту не оспорювала вказаний доказ та судом його не спростовано.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягав на їх задоволенні; представника потерпілих, який наполягав на задоволенні апеляційних скарг; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарг та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У відповідності до ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як зазначено у ст.374 КПК, у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Згідно зі ст.94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуваний у даній справі виправдувальний вирок зазначеним вимогам закону не відповідає з огляду на таке.

Сукупність наданих стороною обвинувачення доказів не проаналізовані судом першої інстанції та не отримали належної оцінки в контексті їх достатності та взаємозв`язку у відповідності до положень ст. 94 КПК.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні, з-поміж іншого виходив з того, що протоколи додаткових оглядів місця події від 20.04.2021 року за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є недопустимими доказами, а тому, застосовуючи доктрину «плодів отруєного дерева», висновок експерта №СЕ-19/108-21/5602-ІТ від 13.05.2021 року також є недопустимим доказом.

Зокрема районний суд зазначив, що протоколи додаткових оглядів місця події за своїм змістом являють проведення іншої слідчої дії слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , статус яких було визначено як «учасник».

Разом з тим, правомірність такої слідчої дії як огляд узгоджується з вимогами ч.1 ст.237 КПК, згідно якої з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Частиною 7 статті 237 КПК передбачено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- та відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця або окремих речей, оглядати та вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, під час проведення додаткових оглядів місця події за участю ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яким було забезпечено право на захист, слідчим, з дотриманням положень ч.7 ст.237 КПК, здійснено відповідний додатковий огляд та проведено відповідні вимірювання, фотографування, складено схеми тощо.

Крім того, слід відмітити, що під час проведення додаткових оглядів місця події ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не мали відповідного статусу у даному кримінальному провадженні, а тому в протоколі були зазначені як «учасник».

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час проведення додаткових оглядів місця події учасникам була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин ДТП. При цьому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не стверджували про винуватість/невинуватість у ДТП та взагалі не надавали ніякої оцінки своїм діям. Слідчі дії були проведені з метою отримання додаткових відомостей про обставини ДТП, а не для одержання викривальних показань.

За таких обставин, місцевий суд помилково застосував концепцію «плодів отруєного дерева» до висновку експерта №СЕ-19/108-21/5602-ІТ від 13.05.2021 року, визнавши його також недопустимим доказом.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що під час експертного дослідження, окрім отриманих відомостей від водіїв ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , використовувались дані, отримані з показань ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , а також інших письмових доказів. Провівши відповідні дослідження у різних варіаціях, експерт зробив висновок, відповідно до якого за всіма можливими варіаціями вбачав невідповідність вимог п.п.10.1, 10.4 Правил дорожнього руху в діях водія ОСОБА_9 , які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Вказаному висновку експерта суд взагалі не надав жодної оцінки.

Таким чином, аналіз сукупності всіх доказів у повному обсязі місцевим судом не здійснений, а мотиви щодо недоведеності вини обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, на думку колегії суддів, не є безсумнівними та однозначними, оскільки є недостатніми та непереконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо невинуватості ОСОБА_9 .

Висновки суду першої інстанції містять істотні суперечності та вочевидь не відповідають наявним доказам.

Наведеним обставинам як кожній окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції в порушення вимог ст.374 КПК належної оцінки у вироку не надав, у зв`язку з чим дійшов до передчасного висновку про недоведеність стороною обвинувачення наявності в діянні обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК. Адже такий висновок було зроблено судом без належної оцінки наданих доказів і з`ясування всіх обставин кримінального провадження.

Зазначене свідчить про допущення судом першої інстанції порушень вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість рішення районного суду, у зв`язку з чим вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК та підлягає скасуванню з одночасним призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду.

При новому розгляді суду першої інстанції належить врахувати наведене у цій ухвалі, дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, виклавши його у належно мотивованому процесуальному документі згідно з вимогами закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_9 в цій справі скасувати.

Призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4