В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/11/22

Провадження № 1-кп/348/50/25

09 січня 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданнів м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000092 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Солотвин, Богородчанського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України,

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Солотвин, Богородчанського району, Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який не працює, у період з 25.02.2022 до 08.06.2023 був мобілізований та виконував конституційний обов`язок з захисту Батьківщини, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_5

встановив:

18.09.2021 приблизно о 04.00 ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 , з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та з іншими особами, знаходились в громадському місці, неподалік від приміщення магазину на території автозаправної станції ТзОВ «БМ-ОІЛ» за адресою: вул. Грушевського, 51, смт Солотвин Солотвинської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області. В цей час на території вказаної автозаправної станції поблизу цистерн з пальним також знаходилася інша компанія осіб, серед яких були потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Приблизно о 04.03 ОСОБА_7 підійшов до приміщення магазину, що знаходиться на території АЗС, щоб купити каву, де до нього безпричинно почали чіплятися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. Почувши суперечку до цього місця підійшов потерпілий ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У вищевказаній обстановці, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, групою осіб з ОСОБА_4 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що полягло у нахабному, зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і норм моралі, з особливою зухвалістю, в присутності інших осіб, безпричинно почав чіплятися до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких ображав нецензурною лайкою, штовхав та шарпав за одяг, після чого почав умисно завдавати удари потерпілим. У ході шарпанини ОСОБА_3 умисно двічі вдарив потерпілого ОСОБА_7 ногою в ділянку тулуба та один раз - рукою в ділянку голови, завдавши потерпілому сильний фізичний біль та побої, які не спричинили тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_3 підійшов до потерпілого ОСОБА_6 і умисно один раз вдарив його ногою в ділянку тулуба. ОСОБА_6 впав на землю, і у цей час ОСОБА_3 вдарив потерпіого правою ногою в ділянку обличчя, внаслідок чого завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого двобічного перелому нижньої щелепи, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент завдання.

У вищевказаній обстановці, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, групою осіб з ОСОБА_3 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що полягло у нахабному, зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і норм моралі, з особливою зухвалістю, в присутності інших осіб, безпричинно почав чіплятися до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яких ображав нецензурною лайкою, штовхав та шарпав за одяг. У ході шарпанини ОСОБА_4 умисно двічі вдарив потерпілого ОСОБА_6 ногою в ділянку тулуба, завдавши потерпілому сильний фізичний біль та побої, які не спричинили тілесних ушкоджень.

Грубе порушення громадського порядку у діях обвинувачених спричинило ускладнення в забезпеченні нормальної роботи працівників АЗС ТзОВ «БМ-ОІЛ» та магазину, що розташований на території цієї АЗС. Явна неповага до суспільства виразилася у нехтуванні загальнопринятими правилами поведінки у громадських місцях, моральності та добропорядності, які були очевидними як для обвинувачених так і для інших осіб. Особлива зухвалість виражалася у нахабному поводженні з потерпілими у ході якого останнім були завдані побої та тілесні ушкодження.

Такими діями, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, та кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 .

Такими діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, зазначив, що усвідомив суспільно небезпечний характер своїх дій і більше такої поведінки не допускатиме. Дав такі показання. 18.09.2021 приблизно о 03.00 чи о 04.00 він з друзями проводив час в смт Солотвин на території АЗС. Серед друзів з якими відпочивав обвинувачений були також: ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. У вказаний час відбувся конфлікт між особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та потерпілими: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Обвинувачені також підійшли до них. Почалася бійка. У ході бійки обвинувачений ОСОБА_3 завдавав удари потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . У ОСОБА_7 видимих тілесних ушкоджень не було, а у ОСОБА_6 внаслідок одного з ударів обвинуваченого ОСОБА_3 була зламана нижня щелепа. Зазначив, що потерпілі претензій не мають, він вибачився перед потерпілими.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся, зазначив, що став на шлях виправлення. Дав такі показання. 18.09.2021 приблизно о 03.00 чи о 04.00 він з друзями проводив час в смт Солотвин на території АЗС. Серед друзів з якими відпочивав обвинувачений були також: ОСОБА_3 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження. На АЗС почалася бійка. У ході бійки обвинувачений ОСОБА_4 завдавав удари потерпілому ОСОБА_6 , але у ході розгляду справи обвинувачений вибачився перед потерпілим і останній до нього претензій не має. Повністю підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачені в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих їм органом досудового розслідування кримінальних правопорушень та беручи до уваги, що прокурор та потерпілі також не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно інших фактичних обставин провадження, викладених у обвинувальному акті, які ніким не оспорювалися.

Судом були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 : вимога щодо судимостей та копія вироку Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022, відповідно до яких обвинуваченого було засуджено вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2022 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1500 неоподаткований мінімумів доходів громадян, яке 20.04.2023 було замінене покаранням у виді громадських робіт на строк 240 годин і відбуте 25.08.2023 - судимість погашена відповідно до п.5 ч.1 ст.89 КК України; довідки про не перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; довідка-характеристика з місця проживання, відповідно до якої обвинуваченого характеризують позитивно; довідка про склад сім`ї, відповідно до якої обвинувачений проживає з непрацездатними батьками (пенсіонери за віком).

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена і його дії правильно кваліфіковані: за ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, та за ч.1 ст.122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 .

У ході судового розгляду кримінального провадження прокурор просив визнати обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. Суд вважає таку позицію сторони обвинувачення обгрунтованою, оскільки поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального проступку, а також його ставлення до вчиненого свідчать про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує характер вчинених ним кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, роль обвинуваченого у вчиненні цих кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно з досудовою доповіддю обвинувачений проживає на території Івано-Франківського району, отримав середню освіту, має тимчасові заробітки, матеріальне становище задовільне, неодружений, обоє його батьків мають групу інвалідності. У обвинуваченого середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, яку він становить для суспільства. Орган пробації зазначає, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, спосіб його життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторно правопорушення - виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства. Доказів на спростування обставин, викладених у досудовій доповіді у ході судового розгляду не було надано, тому суд вважає її обгрунтованою та враховує при визначення міри покарання обвинуваченому.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене діяння. Згідно зі ст.70 КК України обвинуваченому слід визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. На підставі ст.75 КК України обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на нього основні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом були досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 : вимога щодо судимостей та копія ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.10.2024, відповідно до яких обвинуваченого було засуджено вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 29.08.2023 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України, він був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на підставі ухвали Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.10.2024 звільнений від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку - судимість погашена відповідно до п.1 ч.1 ст.89 КК України; довідки про не перебування обвинуваченого на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; довідка-характеристика з місця проживання, відповідно до якої обвинуваченого характеризують позитивно; довідка про склад сім`ї, відповідно до якої обвинувачений проживає з батьками та з сестрою.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена і його дії правильно кваліфіковані: за ч.2 ст.296 КК України - хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

У ході судового розгляду кримінального провадження прокурор просив визнати обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Суд вважає таку позицію сторони обвинувачення обгрунтованою, оскільки поведінка обвинуваченого після вчинення кримінального проступку, а також його ставлення до вчиненого свідчать про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання.

При призначенні ОСОБА_10 покарання, суд враховує характер вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, роль обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є учасником бойових дій, його вік, сімейний стан, стан здоров`я, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно з досудовою доповіддю обвинувачений проживає на території Івано-Франківського району, отримав середню-спеціальну освіту, має тимчасові заробітки, матеріальне становище задовільне, неодружений. 25.02.2022 добровільно вступив до лав ЗСУ, де проходив службу до червня 2023 року. В червні 2023 року був демобілізований у зв`язку з хворобою батька та встановленням батьку ІІ групи інвалідності. У обвинуваченого середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки, який він становить для суспільства. Орган пробації зазначає, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторно правопорушення - виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства. Доказів на спростування обставин, викладених у досудовій доповіді у ході судового розгляду не було надано, тому суд вважає її обгрунтованою та враховує при визначення міри покарання обвинуваченому.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_4 слід визнати винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді у виді обмеження волі в межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене діяння. На підставі ст.75 КК України обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, поклавши на нього основні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. Судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

У ході судового розгляду було встановлено, що попередні судимості обвинувачених були погашені, а отже не можуть мати жодного правового значення при розгляді даної справи, а також враховуватися при призначенні покарання обвинуваченим. За таких обставин, суд доходить висновку, що при призначенні обвинуваченим покарання не слід керуватися положеннями ч.4 ст.70 КК України та призначати покарання з урахуванням повністю відбутого покарання за попередніми вироками.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, речові докази, а саме, медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_6 №15376/21, рентгенограму та опис на 1 арк., які визнані речовими доказами згідно з постановою від 01.11.2021 слід повернути в Івано-Франківську обласну клінічну лікарню; медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_6 №4, яка визнана речовим доказом згідно з постановою від 11.10.2021 слід повернути в Росільнянську лікарську амбулаторію; DVD-диск, який визнаний речовим доказом згідно з постановою від 05.11.2021, слід залишити в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання:

за ч.2 ст.296 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

за ч.1 ст.122 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Речові докази:

медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_6 №15376/21, рентгенограму та опис на 1 арк. - повернути в Івано-Франківську обласну клінічну лікарню;

медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_6 №4 - повернути в Росільнянську лікарську амбулаторію;

DVD-диск, який визнаний речовим доказом згідно з постановою від 05.11.2021 - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1