Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4557/24

Номер провадження: 1-кс/511/1205/24

16.12.2024 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської областіІльяшук А. В., за участю секретаря судового засідання - Явдощук Р.В., слідчого Ткачук Ю.В., власника майна ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, клопотання слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Ткачук Ю.В., погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Колесник В.Л., по кримінальному провадженню №0000860 від 11 грудня 2024 року, за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 3 статті 332 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло вищевказане клопотання, в обґрунтування якого слідчий зазначив, що 11 грудня 2024 року до чергової частини Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від працівників ДПС України про те, що 11 грудня 2024 року в селі Степанівка Роздільнянського району Одеської області був зупинений автомобіль марки BMW, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка здійснювала перевезення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з міста Одеси до селища Велика Михайлівка Роздільнянського району Одеської області за проханням своєї знайомої на ім`я ОСОБА_3 , з якою попередньо домовився ОСОБА_2 щодо організації йому незаконного перетину кордону за грошову винагороду в сумі 7000,00 тисяч доларів США, які він повинен був передати після перетину кордону.

За вказаним фактом відомості до ЄРДР внесено за №0000860 від 11 грудня 2024 року.

В ході огляду місця події, а саме: відкритої ділянки місцевості, розташованої поблизу села Степанівка Роздільнянського району Одеської області, було виявлено та вилучено автомобіль марки «BMW», р/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » належить ОСОБА_4 та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_1 , оскільки вказаний т/з визнано речовим доказом.

При цьому, у приміщені кімнати для прийому громадян Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області було проведено огляд мобільного телефону марки «Ірhone 15 Рro Max», сірого кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , зі вставленою сім-картою абонентського зв`язку «Київстар» за номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_1 , оскільки вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом та щодо нього призначено комп`ютерно технічну експертизу.

Стислий виклад позиції учасників розгляду клопотання.

Слідчий СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Ткачук Ю.В. клопотання підтримала, просила задовольнити.

ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення клопотання.

Інші учасники в судове засідання не прибули.

Висновки слідчого судді за результатами розгляду клопотання.

Слідчим відділом Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження №0000860 від 11 грудня 2024 року, за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 3 статті 332 КК України.

Частина перша статті 170 КПК України визначає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до постанови слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Ткачук Ю.В. від 12 грудня 2024 року, вищевказане майно визнано речовим доказом.

Положення статті 98 КПК України регламентують, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно пункту першого частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Також, слідчий суддя при розгляді клопотання врахував: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна.

Відносно розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

При цьому, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Щодо аргументів власника майна відносно накладення арешту на мобільний телефон, слідчий суддя вважає необхідним зауважити, що у відповідності до статті 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Водночас відносно мобільного телефону призначено наразі експертне дослідження, а саме: комп`ютерно-технічну експертизу, що вбачається із заяви слідчого та її пояснень.

На підставі встановлених обставин, а також зважаючи на те, що вилучене під час досудового розслідування майно має значення речового доказу та є підстави вважати, що в подальшому може бути використане, як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане клопотання є обґрунтованим, та таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки у відповідності до приписів частини 4 статті 173 КПК України слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Керуючись статтями 98, 107, 131, 132, 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області Ткачук Ю.В., погоджене прокурором Роздільнянської окружної прокуратури Колесник В.Л., по кримінальному провадженню №0000860 від 11 грудня 2024 року, за попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою частиною 3 статті 332 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - задовольнити частково.

Накласти арешт у вигляді заборони відчуження на автомобіль марки «BMW» 535, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , р/н НОМЕР_1 , білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « НОМЕР_2 » належить ОСОБА_4 та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_1 .

Накласти арешт у вигляді заборони користування, розпорядження та відчуження наступним майном, а саме: мобільний телефон марки «Ірhone 15 Рro Max», сірого кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , зі вставленою сім-картою абонентського зв`язку «Київстар» за номером НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_1 .

В іншій частині - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити, що відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: А. В. Ільяшук