Справа № 154/557/24 Провадження №11-кп/802/713/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 вересня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Володимир-Волинський, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, працюючий прибиральником території у Володимирській дитячій художній школі імені Миколи Рокицького, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, військовозобов`язаний, РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Строк покарання визначено рахувати з моменту затримання.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі РТЦК та СП) як військовозобов`язаний, достовірно знаючи, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, який затверджено Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який потім неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, затвердженими Законами України, а також, що відповідно до Указу Президента України № 65/2022від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», який затверджений Законом України №2105-IX від 03.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» на території України оголошено загальну мобілізацію, будучи визнаним рішеннями позаштатної військово - лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 594 від 16.03.2023 та № 594 від 17.07.2023 обмежено придатним до проходження військової служби: непридатним до військової служби в ДШВ, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах, придатним до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, Р(М)ТЦК та СП, установах, організаціях, навчальних закладах, не маючи визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 18.07.2023 особисто отримав під підпис повістку про необхідність прибуття на 09 год. 00 хв. 21.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 для відправлення в складі команди № НОМЕР_2 в розпорядження командира військової частини для проходження військової служби під час мобілізації.

Проте, ОСОБА_8 , будучи обмежено придатним за станом здоров`я до проходження військової служби, не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, діючи з прямим умислом, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та без поважних причин не прибув на 09 год. 00 хв. 21.07.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 для відправлення у складі команди № НОМЕР_2 у розпорядження командира військової частини для проходження військової служби під час мобілізації.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і його особі, безпідставного та невмотивованого призначення покарання без застосуванням до нього вимог ст. 75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання порушено вимоги ст.65 КК України. Вказує, про свою обмежену придатність до військової служби, те, що на його утриманні перебуває матір пенсійного віку з інвалідністю третьої групи, двоє малолітніх дітей, донька хворіє. Просить вирок суду першої інстанції змінити, яким призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В заперечені на апеляційну скаргу прокурор вважає, що судом при призначені покарання дотримано вимоги ст.ст. 69, 50, 65 КК України, враховано пом`якшуючі покарання обставини та призначено покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, саме у виді обмеження волі, Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та захисника, які, кожен зокрема, підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, яка апеляційну скаргу заперечила та просила залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ст.336 КК України є правильною і також не оскаржується.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги обвинуваченого, про те, що призначене йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України є суворим, та про наявність підстав для пом`якшення призначеного йому покарання шляхом застосування до нього положень ст. 75 КК України тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами

Приписами ч.1 ст.65 КК України передбачено, що суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно положень ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_8 , місцевим судом дотримані.

Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_8 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу винного, який раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, вину визнав повністю.

При цьому також враховано і наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, на підставі чого судом призначено ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в даному випадку підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, тому вид та розмір покарання, призначений ОСОБА_8 відповідає принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неспроможними та не можуть бути задоволеними.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, саме у виді обмеження волі, у зв`язку із чим апеляційний суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

Призначене судом ОСОБА_8 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не знаходить.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 вересня 2024 року щодо нього, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді