У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2024 м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Солом`янського районного суду м. Києва за адресою: м. Київ, вул. Максима Кривоноса, буд. 25 клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 22.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 22.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Клопотання прокурора мотивоване тим, що слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 22.06.2021, за фактом зловживання владою та своїм службовим становищем службовими особами Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографі та кадастру у Київській області, Вишгородської територіальної громади Київської області, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб з використанням службового становищ, всупереч інтересам служби, внесли недостовірні відомості до земельно-облікової документації, що призвело до відчуження у протиправний спосіб ряду земельних ділянок державної та комунальної власності та спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним та громадським правам та інтересам, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи незаконно заволоділи низкою земельних ділянок на території Київської області, шляхом вчинення шахрайських дій, підробки документів та внесення завідомо недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з використанням підконтрольних державних реєстраторів та нотаріусів.

Так, встановлено, що на обліку у квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ), яка здійснює квартирно-експлуатаційне забезпечення структурних підрозділів Головного управління розвідки Міністерства оборони України, перебувають закріплені на праві оперативного управління та зареєстровані у встановленому порядку фонди військового містечка № 11 (будинок артезіанської свердловини з нежитловими приміщеннями, навіс (альтанка), вбиральня, дорога, площадка та доріжки, тенісні корти, підпірна стінка), які розміщенні на земельній ділянці орієнтовною площею 8,5 га за адресою: Київська область, Вишгородський район, Гористе урочище, 1 (на цей час Пірнівська сільська територіальна громада), відведення якої у постійне користування оборонному відомству здійснено на підставі розпорядження комітету Київської обласної ради депутатів трудящих від 20.07.1971 № 00443.

У процесі оформлення права користування на зазначену земельну ділянку з`ясувалося, що наразі в її межах у Державному земельному кадастрі з порушеннями законодавства зареєстровано 15 земельних ділянок з кадастровими номерами: :33:006:0152, :33:006:0153, :33:006:0159, :33:006:6002, :33:006:6003, :33:004:0001, :33:004:0002, :33:004:0003, :33:004:0004, :33:004:0005, :33:004:0006, :33:004:0007, :33:004:0008, :33:004:0009, :33:004:0010.

У той же час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Держреєстр) стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами: :33:006:0152, :33:006:0153, :33:006:0159, :33:006:6002, :33:006:6003, :33:004:0002, :33:004:0005, :33:004:0007 вчинялися повторні реєстраційні дії щодо зміни власників цих земельних ділянок.

Враховуючи викладене, та те, що земельна ділянка з кадастровим номером :33:004:0003 є об`єктом кримінально протиправних дій, зберегла на собі сліди вказаного кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, 10.09.2024 вказану земельну ділянку визнано речовим доказом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером :33:004:0003 площею 0,0979 га, яка розташована на території Пірнівської сільської територіальної громади Вишгородського району Київської області на праві власності належить ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Враховуючи викладені доводи, прокурор просить накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів на зазначене в клопотанні майно, що належить ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером :33:004:0003 площею 0,0979 га.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання з підстав та за обставин, зазначених у клопотанні, наполягав на його задоволенні.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора про накладення арешту на майно, просив відмовити у його задоволені, зазначив, що у клопотанні вказано, що слідство здійснюється щодо земельної ділянки орієнтовною площею 8,5 га за адресою: Київська область, Вишгородський район, Гористе урочище, 1 (на цей час Пірнівська сільська територіальна громада), водночас, земельна ділянка кадастровий номер :33:004:0003 знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Парусна, зазначена обставина підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які додані до клопотання прокурора. Зі змісту чого слідує, що слідство здійснюється щодо іншої земельної ділянки, яка розташована території Пірнівської сільської територіальної громади, при цьому прокуратура Київської області просить накласти арешт на земельну ділянку за зовсім іншою адресою. Враховуючи вищевказане, вважає, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно нічим не обґрунтоване, не вказано в чому полягає загроза пошкодження/знищення вказаних об`єктів нерухомого майна, в разі незастосування арешту та якими потребами досудового розслідування виправдовується таке втручання та блокування господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Власник майна ОСОБА_4 підтримав думку свого представника, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши доводи прокурора, власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна ОСОБА_5 , дослідивши матеріали клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України має застосовуватись з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює повноваження в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Під час досудового розслідування, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є тимчасовий доступ до речей та документів.

Положеннями п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України та ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчим управлінням ГУ СБ України у м. Києві та Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 22.06.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Зі змісту Витягу слідує, що невстановлені службові особи ГУ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Київській області Вишгородської територіальної громади, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб з використанням службового становища всупереч інтересам служби, внесли недостовірні відомості до земельно-облікової документації, що призвело до відчуження у протиправний спосіб ряду земельних ділянок державної та комунальної власності та спричинило тяжкі наслідки.

Слідчим суддею були досліджені додані до клопотання прокурора матеріали кримінального провадження, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання: решение № 00443 от 20.07.1971 (мовою оригіналу); довідку № 4/24 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; Витяг з положення про Квартирно-експлуатаційну частину (місто Київ); витяг із Наказу начальника Квартирно-експлуатаційної частини (місто Київ) (по стройовій частині) від 19.07.2024 року № 74; Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зі змісту якої слідує, що земельна ділянка з кадастровим номером :33:004:0003 площею 0,0979 га, яка розташована на АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 /а.с. 6-25/.

10.09.2024 року на підставі постанови слідчого земельна ділянка з кадастровим номером :33:004:0003, яка є об`єктом кримінально протиправних дій та зберегла на собі сліди вказаного кримінального правопорушення, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнана речовим доказом /а.с. 22/.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, із поданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування встановлено зловживання владою та своїм службовим становищем службовими особами Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографі та кадастру у Київській області, Вишгородської територіальної громади Київської області, з метою одержання неправомірної вигоди для інших осіб з використанням службового становища, у зв`язку із чим невстановлені особи незаконно заволоділи низкою земельних ділянок на території Київської області.

Проте, матеріали провадження, подані слідчому судді разом із клопотанням, не містять в собі достовірних та достатніх відомостей/доказів, які б вказували на дійсність тверджень сторони обвинувачення про незаконне заволодіння земельної ділянки з кадастровим номером :33:004:0003, про яку йде мова у клопотанні прокурора.

Слідчий суддя зазначає, що накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів має застосовуватися лише в тих випадках, коли є конкретні підстави, що обґрунтовують необхідність цього заходу. Такі підстави мають бути обґрунтовані наданими доказами, що безпосередньо свідчать про загрозу для збереження доказів, натомість - прокурором не доведено можливості використання як доказу у кримінальному провадженні земельної ділянки з кадастровим номером :33:004:0003 площею 0,0979 га., яка розташована на території Пірнівської сільської територіальної громади Вишгородського району Київської області, що належить ОСОБА_4 .

У зв`язку із чим, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :33:004:0003 площею 0,0979 га., що належить ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 від 22.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1