ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26645/24

Провадження № 11-кп/820/244/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали виділеного провадження у кримінальному провадженні №0002588 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року клопотання прокурора задоволено та запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, продовжено до 21 березня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з насильством щодо особи, а саме за ч.1 ст.121 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Окрім того, він є особою раніше судимою за вчинення умисного злочину, а тому він може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Ураховуючи вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що існують ризики незаконного впливу на свідків і потерпілого, а також ухилення від суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим.

Тому, на думку суду, лише найсуворіший запобіжний захід здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 .

Окрім того, суд першої інстанції посилався на те, що оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, то відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України розмір застави не визначається.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, обґрунтовуючи це відсутністю повідомлених прокурором ризиків.

Обвинувачений уважав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та наявності підстав для визначення більш м`якого запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний перегляд оскаржуваного судового рішення здійснюється у відповідності з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

У даному випадку клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про можливий розгляд апеляційної скарги без участі сторін кримінального провадження.

Із наданих матеріалів установлено, що Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області здійснюється розгляд кримінального провадження №0002588 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Оскільки 27 січня 2025 року завершується дія запобіжного заходу, то прокурором було заявлене клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою, з посиланням на те, що продовжують існувати ризики, враховані при застосуванні і продовженні такого запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник у суді першої інстанції просили змінити запобіжний захід на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, обґрунтовуючи це непричетністю обвинуваченого до вчинення правопорушення і відсутністю повідомлених прокурором ризиків.

Колегія суддів приходить до висновку, що прокурором було наведено достатньо підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обґрунтовано взято до уваги, що обставини, враховані при застосуванні та продовженні вищезгаданого запобіжного заходу, не змінились.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 постійного місця проживання, батьків і місця роботи не є достатніми обставинами, які б надавали можливість обрати більш м`який запобіжний захід.

Тому, на думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції врахував усі обставини, на які зверталась увага в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Із зазначених підстав суд першої інстанції мотивовано прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що виправдовують тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Отже, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою обвинуваченого, враховуючи всі обставини вчиненого кримінального правопорушення, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не забезпечать належної процесуальної поведінки і виконання ним покладених процесуальних обов`язків.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У відповідності з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Матеріали клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містять достатні обставини та дані.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_5 .

Колегія суддів зазначає, що встановлені судом першої інстанції ризики є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження при перегляді справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого суду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3