Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/28/19
Номер рядка звіту 296
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2025 м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у особі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника- ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів, кримінальне провадження, внесене 04.05.2018р. до ЄРДР за №0000491 по обвинуваченню-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, освіта середня, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» до правоохоронних органів відносяться органи Національної поліції, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції. Згідно зі ст.2 Закону України «Про Національну поліцію» - завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку: охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин і": внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Згідно з: ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» - поліція відповідно до дохдідених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх: усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів для забезпечення безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших місцях. Поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходи реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України на підставі та порядку, визначених законом.

Так, 03.05.2018 о 20 годині інспектор взводу №1 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, лейтенант поліції ОСОБА_6 та інспектор взводу №1 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, старший лейтенант поліції ОСОБА_7 заступили на добове чергування в складі екіпажу Д-0402/0403 на трасі Мукачево-Хуст №17769 на службовому автомобілі марки «Тойота Пріус», д/з 3230, які перебуваючи у форменному одязі та відповідно до ст.2 Закону України «Про національну поліції», здійснювали свої функціональні обов`язки, пов`язані із забезпеченням публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидії злочинності та надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Під час руху по автодорозі в с. Букове, Виноградівського району близько 23 години 30 хвилин працівниками патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було помічено автомобіль марки «Сітроен Немо», чорного кольору, д/з НОМЕР_1 , який в порушення вимог п.19.2 Правил дорожнього руху України (дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку) рухався назустріч із ввімкненим дальнім світлом фар. У зв`язку з чим працівниками патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було прийняте рішення про зупинку транспортного засобу, як в подальшому було встановлено під керуванням водія ОСОБА_5 , який вимогу інспекторів патрульної поліції про зупинку, подану за допомогою світлозвукових пристроїв службового автомобіля та шляхом увімкнення проблискових маячків, не виконав, а навпаки почав набирати швидкість, щоб зникнути та звернув на прибудинкову територію, що за адресою с.Букове, вул.Миру-129 а, Виноградівського району, після чого, залишивши салон автомобіля марки «Сітроен Немо», чорного кольору, д/з НОМЕР_1 водій ОСОБА_5 забіг на територію дводогосподарства АДРЕСА_2 , де намагався сховатися за житловим будинком.

На законні вимоги працівників поліції щодо пред`явлення посвідчення ВОДІЯ ТА документів на транспортний засіб та проходження медичного огляду на стан сп`яніння, ОСОБА_5 зреагував неадекватно демонстративно знехтував загальноприйнятими нормами моралі, почав висловлюватися на адресу поліцейських нецензурною лайкою, відмовився виконувати законні вимоги працівників поліції та намагався втекти. З метою припинення правопорушення та беручи до уваги агресивну поведінку водія ОСОБА_9 відносно останнього працівниками патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було застосовано заходи фізичного вплив-тримання за руки для запобігання втечі ОСОБА_5 .

В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на здійснення відносно працівників правоохоронного органу опору, а саме активної фізичної протидії з метою перешкоджання нормальній діяльності правоохоронних органів, підриву їх авторитету. Реалізовуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що він протидіє працівникам правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, одягнені у форменний одяг, ОСОБА_5 умисно чинив опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків, який виразився у тому, що він намагався вирватися від працівників патрульної поліції ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , розмахував руками та ногами, умисно чіплявся за формений одяг, продовжуючи вчинення опору, наніс один удар правою рукою в область лівої брови та ока інспектору взводу №1 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанту поліції ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, а відтак ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Окрім того, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 , викладених вище потерпілому ОСОБА_6 , було спричинено тілесні ушкодження, у вигляді синців шкірних покровів верхньої та нижньої повіки зліва, в ділянці колінного суглобу справа по згинальній поверхні, забійної рани м`яких тканин в зовнішній ділянці лівої брови. Тілесне ушкодження у вигляді «синців», не спричинили розладу здоров`я або незначної стійкої втрати працездатності і по цій ознаці, згідно п.2.3.2 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.95, кваліфікується як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності. Тілесне ушкодження у вигляді «забійної рани», спричинило розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 дня чи незначну стійку втрату працездатності і по цій ознаці, згідно п.2.3.2 «а» «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.95, кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний термін розладу здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, що підтверджується висновком судово - медичної експертизи №60 від 08.06.2018р., а відтак ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Під час судового розгляду в даному кримінальному провадженні до виходу суду в нарадчу кімнату обвинувачений подав клопотання про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із спливом строків давності та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України; прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження з наведених підстав; потерпілий та його представник, будучи належним чином неодноразово повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання жодного разу не з`явився, заяв та клопотань про відкладення слухання справи не надав, учасники судового розгляду на участі потерпілого не наполягали, тому розгляд справи проведено у його відсутності, а відтак, ознайомившись зі змістом клопотання, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 з наступних підстав.

Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом про кримінальну відповідальність.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 та ст.106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст.49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_9 інкриміновано вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342 КК України - опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та ч.2 ст.345 КК України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.12 КК України дані кримінальне правопорушення є нетяжкими злочинами, за які передбачене найбільш суворе покарання- караються позбавленням волі на строк не більше 5-ти років.

Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років- у разі вчинення нетяжкого злочину.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому що, якщо сплинуло п`ять років з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє клопотання про застосування строків давності.

Кримінальне провадження за№0000491 по обвинуваченню ОСОБА_5 , відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2018р., на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду не зупинялось, тому відповідний перебіг строку давності не переривався та не зупинявся у встановленому законом порядку.

У відповідності з ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Касаційним Кримінальним Судом у складі Верховного Суду в Постанові від 19.11.2019р. в справі №345/2618/16-к зроблено висновок, що звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України.

Відповідно до п.п.2,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності). Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Встановлено, що обвинувачений раніше не судимий. Кримінальне правопорушення вчинив вперше.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні закінчився п`ятирічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.1,3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України і звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

Судом обвинуваченому роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст.49 КК України. Обвинувачений зазначив, що наслідки закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав йому зрозумілі, просив суд закрити кримінальне провадження та звільнити його від кримінальної відповідальності.

Так, за змістом ст.ст.284288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції та ст.18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Таким чином, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Суд, установивши, що обвинувачений підтримував у суді клопотання та просив також звільнити його від кримінальної відповідальності, а відтак, невизнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального йому правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання про таке звільнення.

З огляду на вище вказане, враховуючи, що з дня скоєння ОСОБА_9 кримінального правопорушення з 03.05.2018р. минуло більше п`яти років, перебіг строків давності порушено не було, обвинуваченому відомі підстави звільнення його від кримінальної відповідальності та їх наслідки, він надав згоду на таке звільнення та клопотав про таке звільнення, суд вважає необхідним звільнити його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.191 КК України, закривши відповідне кримінальне провадження відносно нього.

З урахуванням викладеного, судом зазначається, що клопотання про закриття провадження за строками давності є таким, що ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, у зв`язку із чим, суд вважає за можливе, у відповідності до вимог ст.49 КК України, звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, у відповідності до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, закрити.

Крім цього, суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілими, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, тобто з нереабілітуючих підстав, не виключає можливості цивільно-правової відповідальності особи за шкоду, заподіяну нею, і не позбавляє потерпілих права в подальшому звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, з урахуванням значеного суд дійшов висновку про те, що наявні обґрунтовані підстави для задоволення вимог клопотання про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,49,106 КК України, ст.ст.284,285,286,319,350,376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене 04.05.2018р. до ЄРДР за №0000491 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342 та ч.2 ст.345 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із закінченням строку давності - закрити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Головуючий ОСОБА_1