Номер провадження: 11-сс/813/1777/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000097, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із забороною розпорядження та користування на майно, вилучене 4.10.2024 в ході санкціонованого обшуку транспортного засобу марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває в користуванні та власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «iphone 13 pro max» imei 1: НОМЕР_3 , із сім-карткою мобільного оператора з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 ;

- транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відтак, оскільки майно є речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливого зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії, у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Доводи обґрунтовує тим, що не має будь-якого доказу, що ОСОБА_6 набув автомобіль протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ОСОБА_6 взагалі не є суб`єктом в розумінні положень ст. 191 КК України, а тому не може нести матеріальну відповідальність, завдану в наслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначає, що автомобіль не може виступати доказом в розумінні ст. 98 КК України.

Просить ухвалу районного суду скасувати частково, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладання арешту на транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 .

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_9 будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання надав до апеляційного суду заяву, у якій просив провести розгляд без його участі та зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку власника майна та його представника, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за їх відсутності, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004 року).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ст. 173 ч.ч. 1, 2 п. 5 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати розумність та співрозумність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження вважає, що слідчий суддя безпідставно задовольнив клопотання прокурора в частинні накладення арешту на транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , так як при розгляді клопотання не були доведені підстави та мета для накладення арешту саме на це майно, передбачені зазначеними положеннями кримінального процесуального закону.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, у клопотанні прокурора не зазначено відповідність автомобіля та технічного паспорту до нього критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто належним чином не вмотивовано, яке відношення вилучений автомобіль та технічний паспорт до нього має саме до цього кримінального провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя обмежився лише дублювання клопотання прокурора та перерахуванням в цій ухвалі встановлених під час досудового розслідування даних, проте не з`ясував правову підставу для арешту транспортного засобу марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 , не надав відповідної правової оцінки клопотанню, яке в тому числі не містить належного обґрунтування мети, підстави накладення арешту на автомобіль.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Проте, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вилучений транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, майно ОСОБА_6 , - автомобіль марки Mersedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_5 , 2022 року випуску набуто ним у власність будь-яким протиправним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вартість даного автомобіля станом на дату купівлі становив приблизно 2 млн. 500 тис. гривень, що значно перевищує розмір встановленої слідством матеріальної шкоди.

Будь-яких експертиз щодо вказаного транспортного засобу органом досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні не призначено.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вилучений під час обшуку мобільний телефон марки «iphone 13 pro max» imei 1: НОМЕР_3 , із сім-карткою мобільного оператора з номером НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження факту та обставин можливого вчинення кримінально-караних дій, у тому числі й зв`язків власника таких технічного пристрою з іншими, ймовірно причетними до вчинення кримінального правопорушення, особами. Наразі існує необхідність в його додатковому дослідженні. Результати проведення огляду такого технічного пристрою може стати підставою для прийняття відповідних процесуальних рішень у кримінальному провадженні, оскільки може підтвердити або спростувати робочу наразі версію сторони обвинувачення.

А тому висновки слідчого судді є обґрунтованими та вмотивованими в частині накладання арешту на вилучений мобільний телефон, існує наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів в рамках кримінального провадження.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, не звернувши увагу на необґрунтованість клопотання прокурора про накладення арешту на автомобіль та технічний паспорт до нього, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, скасування ухвали слідчого судді в частині накладання арешту на транспортний засіб та технічний паспорт до нього та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в частинні накладання арешту на автомобіль та технічний паспорт до нього. В іншій частині ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 задовільнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000097, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України скасувати в частинні накладання арешту на транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000097 від 20.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України в частині накладання арешту на транспортний засіб марки Mercedes-Benz модель GLC 220D номер кузова НОМЕР_1 , 2022 року випуску, чорного кольору д.н.з. НОМЕР_2 .

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4