ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/8914/24 (1-кс/953/98/25) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/158/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: інші скарги
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

-при секретарі ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2025 року за результатами розгляду скарги захисників ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0001484 від 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке виділене в порядку ст.218 КПК України та долучено до матеріалів кримінального провадження №0001664 від 31.10.2024-

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою постановлено:

У задоволенні скарги адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка подана в інтересах ОСОБА_8 , на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0001484 від 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке виділене в порядку ст.218 КПК України та долучено до матеріалів кримінального провадження №0001664 від 31.10.2024 відмовити.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчим суддею зазначено, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, а зміст такого повідомлення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Тому, слідчий суддя вважав, що причетність підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, є вірогідною та достатньою, щоб виправдати подальше досудове розслідування та/або висунення обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 просять ухвалу суду скасувати та задовольнити їх клопотання про скасування повідомлення про підозру.

В обґрунтування своєї вимоги зазначають, що висновки суду не відповідають дослідженим під час судового розгляду матеріалам досудового розслідування, а також матеріалам, наданим стороною захисту.

Так в оскаржуваному судовому рішенні не наведено мотивів, за яких судом ухвалено саме таке рішення, які б підтверджувались будь-якими об`єктивними даними встановленими досудовим розслідуванням та дослідженими у судовому засіданні.

Не можливо не звернути увагу на той факт, що при прийняття рішення судом не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування положень ст. 189 КК України, внаслідок чого, на думку сторони захисту ОСОБА_8 , дана неправильна оцінка відповідності кваліфікації його дії приписам кримінального законодавства України.

1

Щодо відсутності підстав та достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України зазначають, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_8 не був затриманий ані на місці вчинення кримінального правопорушення, ані безпосередньо після його вчинення, а також, що станом на 18.10.2024 запобіжний захід відносно нього не обирався, єдиною підставою для повідомлення про підозру могла бути наявність достатніх доказів для наявності підозри, що ОСОБА_8 , причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.4 ст.189 КК України, тобто вона мала бути обґрунтованою.

Натомість ознайомившись із матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001664 від 31.10.2024, сторона захисту ОСОБА_8 встановила відсутність будь-яких доказів, які обґрунтовують причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, а викладені у повідомленні про підозру від 18.10.2024 обставини такими, що не відповідають матеріалам справи, тобто той факт, що вона є необгрунтованою.

Крім того, навіть якщо припустити, що ОСОБА_8 вчинено дії, які описано у повідомленні про підозру від 18.10.2024, то їх юридична кваліфікація не відповідає вимогам кримінального законодавства України.

Сторона захисту ОСОБА_8 зазначає про те, що на підставі даних та інформації, зібраних досудовим розслідуванням та наданих суду для дослідження у судовому засіданні з розгляду скарги на повідомлення про підозру, об`єктивний спостерігач не зможе бути переконаний у тому, що він причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.4 ст.128 КК України, а не будь-якого іншого кримінального правопорушення.

Так, відповідно до повідомлення про підозру від 18.10.2024 конструкція кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , має наступний вигляд, зокрема:

~ при невстановлених під час досудового слідства обставинах та невстановленої дати та часу, однак не пізніше 20.09.2024, ОСОБА_8 , переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом пред`явлення вимог передачі чужого майна з погрозою позбавлення волі потерпілого, з метою скоєння вимагання, вступив у злочинну змову з ОСОБА_9 та іншими невстановленими в ході досудового розслідування на даний час особами.

Однак, матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу, на підставі якого можна дійти висновку про наявність будь-якої злочинної змови між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та іншими особами.

Київським районним судом м.Харкова в оскаржуваній ухвалі не зазначено жодного посилання на матеріали досудового розслідування, які б підтверджували наявність такої змови.

Крім того, Київським районним судом м.Харкова не взято до уваги надане стороною захисту ОСОБА_8 отримане в порядку ст.22 КПК України пояснення ОСОБА_10 , в якому він зазначив, що ОСОБА_8 не має відношення до вчиненого ним особисто кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 .

Так у повідомленні про підозру зазначено, що:

20.09.2024 ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , діючи у змові з невстановленими на даний час в ході досудового розслідування особами, не укладаючи із ОСОБА_13 будь-яких договорів, повідомили останньому, що відносно нього начебто існує кримінальне провадження та в разі несплати грошових коштів за вирішення питання щодо непритягнення його до кримінальної відповідальності, йому загрожує позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією майна».

Дане твердження слідчого не тільки не відповідає зібраним досудовим розслідуванням даним, а, взагалі, суперечить ним.

Так, ОСОБА_14 під час допиту 25.09.2024 пояснив, що 19.09.2024 він зателефонував своєму знайомому на ім`я « ОСОБА_15 » та попросив дізнатися через знайомих тому працівників поліції чи цікавиться хто-небудь з них ним та його дівчиною. В той же день спочатку ОСОБА_15 надав негативну відповідь, а через деякий час повідомив про те, що ним цікавляться працівники Київського відділу поліції м.Харкова, оскільки він знаходиться у розшуку за шахрайство, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до 8 років.

Він повідомив про це ОСОБА_16 і той познайомив його із ОСОБА_17 ( ОСОБА_9 ), якому він розповів відомості, надані ОСОБА_15 . ОСОБА_17 сказав, що може йому допомогти.

Того ж дня він зустрівся із ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , яким ще раз розповів відомості, надані ОСОБА_15 .

Під час допиту 27.09.2024 свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_11

розповів йому про те, що його розшукують працівники поліції за вчинення шахрайських дій. Під час розмови до них приєднався ОСОБА_12 , у якого є «знайомі, які можуть вирішувати питання у поліції». Він запропонував ОСОБА_11 розповісти про свої проблеми ОСОБА_19 . Вини «познайомились між собою, обмінялись номерами, після чого ОСОБА_17 сказав, що він задасть питання щодо вирішення проблеми, але не раніше понеділка наступного тижня, та поїхали у невідомому напрямку».

Отже, відповідно до цих свідчень саме ОСОБА_11 повідомив спочатку ОСОБА_20 , а потім останньому та ОСОБА_8 про існування відносно нього кримінального провадження за фактом шахрайства, а не навпаки.

Оскаржувана ухвала не містить мотивування чому Київським районним судом м.Харкова не прийнято до уваги ці докази, а також невідповідність ним змісту повідомлення про підозру від 18.10.2024.

Більше відомостей про будь-які дії чоловіка на ім`я ОСОБА_21 ( ОСОБА_8 ) відносно ОСОБА_11 у протоколі не мається.

Таким чином, викладені у повідомленні про підозру від 18.10.2024 твердження про те, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_12 повідомили ОСОБА_11 про існування відносно останнього кримінального провадження, а також, що ОСОБА_8 вимагав від сплату грошей за непритягнення до кримінальної відповідальності, не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Отже, таке формулювання є суперечливим і таким, що не дає можливості однозначно кваліфікувати дії ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та інших осіб:

по-перше, якщо ОСОБА_12 пропонував ОСОБА_11 надати гроші, щоб вирішити питання щодо уникнення останнім покарання у вигляді позбавлення волі як наслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, то у такому випадку його дії мали бути кваліфіковані за ст.369 КК України,по-друге, якщо ОСОБА_11 не притягувався до кримінальної відповідальності, а ОСОБА_12 знав про це і пропонував передати йому грошові кошти, то його дії та дії інших осіб, які приймали у цьому участь, мали б кваліфікуватись за ст.190 КК України.

Даним обставинам Київським районним судом м.Харкова в оскаржуваній ухвалі не надано оцінки.

Крім того, Київським районним судом м.Харкова при прийнятті рішення не взято до уваги, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вимагання є спосіб вимагання - погроза заподіяння шкоди потерпілому або його близьким родичам, зміст якої може бути різним. Це не лише погроза насильством, а й обмеженням прав, свобод або законних інтересів вказаних осіб, пошкодженням чи знищенням їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошенням відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці, Ці відомості можуть бути дійсними або вигаданими, ганебними або ні, важливо лише, щоб потерпілий чи його близькі родичі бажали зберегти їх у таємниці.

Погроза може бути виражена усно, письмово, жестами, демонстрацією зброї тощо.

Усі досліджені у судовому засіданні докази не містили інформації про те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та невстановлені особи погрожували ОСОБА_11 у разі невиконання їх вимог позбавити його волі особисто або за участю інших осіб, які б діяли за їх вказівкою.

Відповідно до тексту повідомлення про підозру від 18.10.2024 можливість позбавлення волі ОСОБА_11 існувала незалежно від намірів та дій ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та невстановлених осіб і була обумовлена наявністю кримінального провадження відносно потерпілого, якої він і бажав уникнути завдяки грошовим коштам, які мав намір передати невідомим працівникам правоохоронних органів.

Більш того, жоден із них не є працівником правоохоронного органу чи суду, отже ніхто з них особисто не мав можливості ані вирішувати питання про застосування відносно потерпілого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або вирішувати про обрання відносно нього покарання у вигляді позбавлення волі, ані впливати на посадових осіб з метою прийняття такого рішення.

Крім того, Київським районним судом м.Харкова при прийняття рішення не взято до уваги та не надано в оскаржуваній ухвалі оцінки і тому факту, що сам потерпілий ОСОБА_11 дає різні свідчення про мету передачі ОСОБА_20 грошових коштів, а саме:

під час допиту він повідомив, що передавав їх щоб уникнути позбавлення волі, яке є наслідком існування кримінального провадження відносно нього,

в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи після узгодження суми, яку він має передати ОСОБА_20 , ОСОБА_11 вимагає від останнього передати йому «карти», після передачі 5000 доларів СІЛА, отримує від ОСОБА_10 банківські картки у кількості 13 одиниць,під час огляду предметів, а саме 13 банківських карток, він пояснив, що за повернення саме цих банківських карток ОСОБА_12 вимагав у нього 5000 доларів США, які він і віддав 27.09.2024 після отримання грошових коштів.

При прийнятті рішення Київським районним судом м.Харкова не взято до уваги, що досліджені під час судового розгляду матеріали досудового розслідування, взагалі, не містять даних щодо дій ОСОБА_8 у досліджуваних обставинах.

Так, під час допиту 25.09.2024 потерпілий ОСОБА_11 не зазначав про участь ОСОБА_8 у подіях, які відбулися після 20.09.2024. Відповідно до цих свідчень потерпілий, взагалі, не зустрічався з ОСОБА_8 .

Щодо подій 20.09.2024, то він повідомив, що лише розповів ОСОБА_20 та ОСОБА_8 про обставини, за яких дізнався про наявність кримінального провадження відносно нього.

ОСОБА_12 в ході досудового розслідування, відповідно до матеріалів, наданих стороні захисту ОСОБА_8 для ознайомлення, не давав пояснень щодо участі останнього в його діях щодо ОСОБА_11 під час передачі ОСОБА_11 . ОСОБА_20 грошових коштів у сумі 5000 доларів СІЛА ОСОБА_8 присутнім не був, що підтверджується відомостями, які містяться у:

протоколі про хід і результати негласних слідчих (розшуковик) дій - контроль за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 27.09.2024,протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - візуальне спостереження за особою від 27.09.2024,

Більш того, відповідно до пояснення ОСОБА_10 , отриманого стороною захисту ОСОБА_8 , реалізуючи права, визначені ст.ст.22,42 КПК України, яке орган досудового розслідування не бажає перевіряти слідчим шляхом, ОСОБА_11 надав йому для перевірки у банківських установах банківські картки загиблих українських військовослужбовців, з яких він, ОСОБА_11 знімає грошові кошти. ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 зацікавлений повернути їх, вирішив шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами. Для цього він розповів, що, перевіряючи картки, дізнався, що відносно ОСОБА_11 , існує кримінальне провадження, яке він може допомогти «закрити» за гроші. ОСОБА_11 погодився і вони домовились, що той передасть ОСОБА_20 грошові кошти у сумі 5000 доларів США.

Під час зустрічі ОСОБА_11 передав ОСОБА_20 5000 доларів США, а ОСОБА_12 ОСОБА_11 - банківські картки. Після цього ОСОБА_12 був затриманий працівниками поліції.

Отже постає питання на підставі яких даних, досліджених у судовому засіданні, об`єктивний спостерігач міг дійти висновку про те, що ОСОБА_8 міг приймати участь у вчиненні кримінального правопорушення відносно ОСОБА_11 та якого саме.

Щодо порушення порядку вручення повідомлення про підозру

Сторона захисту ОСОБА_8 вважає, що під час складання, узгодження та вручення повідомлення про підозру від 18.10.2024 було допущено порушення кримінального процесуального законодавства України.

Так, відповідно до письмового тексту повідомлення про підозру воно було складено та узгоджено 18.10.2024.

Однак, сторона захисту ОСОБА_8 вважає, що зазначена дата «18.10.2024» не відповідає дійсності.

Так, повідомлення про підозру ОСОБА_8 було вручене його дружині ОСОБА_22 18.10.2024 о 07.35.

В цей же день з 05.44 до 07.12 за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_23 проведено обшук.

Зазначені обставини дають підстави припустити, що означене повідомлення про підозру було складено та підписано 18.10.2024, з урахуванням часу, необхідного для прибуття до будинку, в якому розташована квартира, в якій проводився обшук, не пізніше 05.30 18.10.2024.

Однак, відповідно до Правил внутрішнього розпорядку прокурорів органів Харківської обласної прокуратури, затверджених наказом керівника Харківської обласної прокуратури № 51 від 25.06.2024 робочій день упродовж робочого тижня починається з 09.00.

Але, відповідно до протоколу обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_8 прокурор не приймав участь у проведенні слідчої дії.

Отже постає питання коли саме було узгоджено повідомлення про підозру ОСОБА_8 , вручене 18.10.2024 його дружині: якщо 18.10.2024, то прокурор, здійснюючи процесуальні дії у неробочій час, виявляє зацікавленість та упередженість щодо останнього, а якщо раніше, то у такому випадку слідчим порушено строк його вручення.

Крім того, повідомлення про підозру мало бути вручене особисто ОСОБА_8 , оскільки саме він, а не його дружина, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.

Для цього орган досудового розслідування з 27.09.2024 (день затримання ОСОБА_10 ) мав можливість викликати ОСОБА_8 до приміщення слідчого відділу Харківського районного управління №1 ГУНП в Харківській області для вручення йому повідомлення про підозру, але цього вчинено не було.

Повістки на ім`я ОСОБА_8 про необхідність його прибуття 21,22 та 23.10.2024 були вручені його дружині саме 18.10.2024.

В цей же день органом досудового розслідування в порядку ст.40 КПК України до оперативного підрозділу направлено доручення про встановлення місця знаходження ОСОБА_8 .

Рапорт про неможливість встановлення його місця знаходження складений 23.10.2024.

Тобто, повідомлення про підозру 18.10.2024 було вручене не ОСОБА_8 особисто, а його дружині за відсутності об`єктивних підстав вважати, що він ухиляється від явки до правоохоронного органу і орган досудового розслідування позбавлений можливості вручити повідомлення про підозру йому особисто.

Названі обставини на думку сторони захисту свідчать про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відмови у скасуванні повідомлення про підозру, а відтак про незаконність оскаржуваної ухвали, яка з урахуванням викладеного має бути скасована.

Прокурор був повідомлений належним чином про час та місце розгляду апеляційної скарги, до суду апеляційної інстанції не прибув.

За наведених вище обставин враховуючи стислі строки регламентовані ч. 2 ст. 422 КПК України судова колегія вважає можливим розглянути апеляції по суті, без участі прокурора, належним чином повідомленого про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч. 4 ст. 405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду

Заслухавши доповідь судді, думку захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Названих вимог слідчим суддею дотримано.

Так апеляційний суд погоджується із тим, що перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст.17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п.10 ч.1 ст.303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

За таких обставин доводи скарги щодо відсутності в діях підозрюваного ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, непричетність до нього, колегія суддів не може взяти до уваги та відхиляє при розгляді апеляційної скарги на повідомлення про підозру, оскільки як слідчий суддя так і суд апеляційної інстанції на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Так, зібрані у ході досудового розслідування відомості, на цьому етапі досудового розслідування, з розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_8 саме з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 189 КК України, та наслідками, які настали. При цьому, у майбутньому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги сторони захисту стосовно дотримання належної процедури повідомлення про підозру колегія суддів зазначає наступне.

Застосування належної правової процедури у кримінальному провадженні це встановлені кримінальним процесуальним законодавством способи реалізації норм кримінального процесуального права, що забезпечують досягнення цілей правового регулювання кримінальних процесуальних відносин у сфері порядку досудового розслідування та судового розгляду. Воно означає не лише те, що всі дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, адже в такому випадку це завдання розчиняється в приписах засади законності. Такі дії мають виникати із наявних повноважень і перебувати в адекватному співвідношенні з конкретним процесуальним завданням, яке виникає в певний момент досудового розслідування і судового розгляду кримінального провадження. Таке адекватне співвідношення приводить до принципу пропорційності.

Належна правова процедура має застосування як під час судового розгляду, так і на стадії досудового розслідування.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого та/або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні до слідчого судді, наведений у п.п. 1-11 ч. 1 статті 303 КПК України. Зазначений перелік не підлягає розширеному тлумаченню, оскільки скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не охоплюються вищенаведеною нормою, не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду на іншій стадії кримінального провадження - зокрема, під час підготовчого провадження згідно з правилами статей 314-316 КПК України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому розслідуванні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Положення ст. 276 КПК України вказують на те, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є, зокрема, питання дотримання процесуального порядку вручення повідомлення про підозру.

Дотримання встановленої правової процедури повідомлення про підозру означає, що дії процесуальних суб`єктів мають відповідати вимогам закону, має забезпечувати відповідність стандартам захисту прав людини, єдність змісту та форми кримінального провадження, налагоджену взаємодію верховенства права і законності, що в результаті врівноважує приватні і публічні (суспільні) інтереси заради досягнення цих завдань.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо порушення порядку вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 , з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є, зокрема, особа щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається у день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу (ч. 3 ст. 111 КПК України).

За змістом ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва (ч. 7 ст. 135 КПК України).

З матеріалів провадження вбачається, що 18.10.2024 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яка була вручена його дружині ОСОБА_24 після проведення обшуку (а.с. 22-24).

При цьому як вбачається з матеріалів провадження та ніким не оспорюється ОСОБА_8 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , кв.

Саме за цією адресою було 18.10.2024 проведено обшук, дозвіл на який надано ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова. (арк. 72-73).

При цьому належить зазначити підставою для вручення повідомлення про підозру саме дружині ОСОБА_8 було те, що сам ОСОБА_8 був відсутній за місцем проживання, а отже тимчасово відсутній за місцем проживання, що в свою чергу надавало право вручити повідомлення про підозру за правилами вручення повідомлень - під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

При цьому визначений ч. 1 ст. 278 КПК України строк вручення повідомлення про підозру є присічним, тобто маючим межу існування в часі, зі спливом якого взагалі припиняється право вчинення цієї дії.

За таких обставин, враховуючи альтернативний характер норми вимог ч. 2 ст. 135 КПК України, обраний спосіб вручення письмового повідомлення про підозру саме дорослому члену родини ОСОБА_8 , був релевантним враховуючи присічність строків ч. 1 ст. 278 КПК України.

Також безпідставними є посилання сторони захисту на те, що орган досудового розслідування з 27.09.2024 (день затримання ОСОБА_10 ) мав можливість викликати ОСОБА_8 до приміщення слідчого відділу Харківського районного управління №1 ГУНП в Харківській області для вручення йому повідомлення про підозру, але цього вчинено не було.

Як вбачається з матеріалів провадження та ніким не оспорюється повідомлення про підозру ОСОБА_8 складено 18.10.2024.

В той же час, рішення щодо дати у яку така дія мала бути вчинена відноситься до дискреційних повноважень органу досудового розслідування, прокурора.

Отже рішення скласти повідомлення про підозру могло бути прийнято в будь який день без прив`язки до дати затримання ОСОБА_25 .

В подальшому, як свідчать матеріали досудового розслідування кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 виділено в окреме провадження з підстав невідомого місця знаходження останнього, а 06.11.2024 року ОСОБА_8 оголошений у розшук.

Станом на час розгляду апеляційної скарги сторони захисту місце знаходження ОСОБА_8 невідоме .

Посилання сторони захисту на те, що повідомлення про підозру є незаконним, оскільки було складено та підписано 18.10.2024, з урахуванням часу, необхідного для прибуття до будинку, в якому розташована квартира, в якій проводився обшук, не пізніше 05.30 18.10.2024., але відповідно до Правил внутрішнього розпорядку прокурорів органів Харківської обласної прокуратури, затверджених наказом керівника Харківської обласної прокуратури № 51 від 25.06.2024 робочій день упродовж робочого тижня починається з 09.00. колегією суддів визнається безпідставним.

Так матеріали провадження не містять даних про те, що 18.10.2024 року прокурор, який погоджував повідомлення про підозру в цей день не міг виконувати свої обов`язки в силу знаходження на лікарняному, у відпустці та інших підстав з яких виконання ним своїх службових обов`язків могло б вважатись нелегітимним.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя, на виконання вимог ст. ст. 276 278, 303 КПК України, під час розгляду скарги дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_8 , оскільки повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при цьому, матеріали справи не свідчать про порушення передбаченої ст. 278 КПК України процедури повідомлення про підозру.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 303, 304, 370, 372, 376, 404, 407, 409, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09 січня 2025 року за результатами розгляду скарги захисників ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0001484 від 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке виділене в порядку ст.218 КПК України та долучено до матеріалів кримінального провадження №0001664 від 31.10.2024 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає

Головуючий Судді