Провадження № 1-кп/0203/361/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ;

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ;

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_13 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_14 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_15 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_16 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку дистанційного судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000350 від 10.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. 1, 3 ст. 177 КПК України, продовжують існувати та не зменшились.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів та усвідомлює, що у разі визнання його винуватими йому може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до тринадцяти років. Також, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними своїх показів або відмови від них, оскільки йому достовірно відомо їх місце мешкання, а також, незаконно впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні. Також, зазначив, що ОСОБА_11 було оголошено у розшук у зв`язку з неприбуттям до суду та тим, що його місцезнаходження значний час було невідоме, а отже, може знову переховуватися від суду.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_14 заперечувала щодо продовження її підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, жодним чином не обґрунтовані. Також, вказала, що ОСОБА_11 не ухилявся від явки до суду, а у нього не було можливості повідомити про причини неявки, оскільки його було викрадено. Обвинувачений не здійснював та не здійснює впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні. Про ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення не може свідчити воєнний стан в країні та відсутність у нього постійного джерела доходів. Враховуючи зазначене, захисник просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або визначити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку захисника.

Інші учасники справи заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку тримання під вартою, думку потерпілого, представників потерпілого, обвинувачених та захисників, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вищевказане клопотання прокурора, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який раніше не судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, не маючий на утриманні непрацездатних, малолітніх та неповнолітніх осіб, має постійне місце проживання в м. Дніпро.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України. За вказані кримінальні правопорушення, зокрема, найтяжче, передбачене ч. 5 ст. 186 КК України, визначено покарання у виді позбавлення волі строком до 13 років з конфіскацією майна, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує ОСОБА_11 у разі доведеності вини, може переховуватися від суду. Разом з цим, наявність вказаного ризику підтверджується матеріалами справи, відповідно до яких, ОСОБА_11 неодноразово за викликами суду не з`являвся. Маючи можливість повідомити суд про своє місцеперебування, з травня 2024 року по вересень 2024 року, ОСОБА_11 цього не зробив та про поважність причин неявки суд не повідомляв. Крім того, 24.09.2024 за адресою: м. Подільськ, вул. Армійська, 21, ОСОБА_11 був затриманий працівниками Прикордонної служби України при спробі незаконно перетнути кордон. Вказані факти свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Беручи до уваги характер інкримінованих правопорушень, ризик, що передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає обґрунтованим, оскільки застосування інших альтернативних запобіжних заходів, може призвести до того, що обвинувачений може вчинити спроби залякування, погроз, та іншим чином впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою зміни їх показів на свою користь, аби уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних учасників провадження та дослідження їх судом.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також, судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З урахуванням наведеного, доводи захисника про відсутність ризиків, є необґрунтованими, а суд доходить до висновку, що на теперішній час, не зникли ризики, які існували на час обрання обвинуваченому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказані ризики є обґрунтованими та виправдовують необхідність продовження відносно обвинуваченого строку тримання під вартою.

Крім того, суд зазначає, що на сьогоднішній день, судовий розгляд по кримінальному провадженню не розпочато.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено. Зокрема і відсутні дані щодо наявності хронічних хвороб у обвинуваченого або погіршення стану здоров`я, які були б несумісні з триманням під вартою.

Доводи захисника про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, хоча і можуть мати місце, проте вони не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених, суд вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення встановлених судом ризиків і застосування саме такого запобіжного заходу буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 на 60 днів.

Отже, враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень та положення п. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає обвинуваченому розмір застави при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 5 ст. 185, ч. 4 ст. 189 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто по 10 березня 2025 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1