Справа № 932/261/25
Провадження № 1-кс/932/87/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2025 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі)

Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0000460, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Долинівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого -

установила:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

12 січня 2025 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , подане у кримінальному провадженні №0000460, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 без можливості внесення застави.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та наявністю ризиків: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; (3) продовжувати вчиняти кримінальне правопорушення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

У судовому засіданні адвокат підозрюваного заперечувала щодо обрання запобіжного заходу тримання під вартою та просила застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Положення закону, якими керувалася слідча суддя при постановленні ухвали

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК України).

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: (1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; (2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; (3) вік та стан здоров`я підозрюваного; (4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; (5) наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; (6) репутацію підозрюваного; (7) майновий стан підозрюваного; (8) наявність судимостей у підозрюваного; (9) дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; (10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; (11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Щодо питань, які належить вирішити

Під час розгляду цього клопотання, відповідно до положень ст. 194 КПК України, з урахуванням доводів поданого клопотання, позиції сторін у судовому засіданні, слідчій судді належало встановити:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення;

-наявність заявлених стороно обвинувачення ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може здійснити спроби: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (3) незаконно впливати на свідків, експертів та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення;

-запобіжний захід, який слід застосувати;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам;

-обґрунтованість розміру застави (у разі її визначення);

-необхідність покладення обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення

Наявність обгрунтованої підозри надає можливість у цілому застосувати запобіжні заходи до підозрюваного.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами: матеріалами службового розслідування (а.с. 12-50), протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 13.10.2023 (а.с.51-57), протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (а.с.58-64), протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 13.10.2023 (а.с.65-70).

Окрім того, сам факт вчинення кримінального правопорушення не заперечується підозрюваним у тому контексті у якому йому було оголошено відповідно до змісту підозри.

Щодо наявності ризиків

Слідча суддя зауважує, що відповідно до КПК України метою запобіжного заходу є необхідність попередити виникнення ризиків, а не застосувати запобіжний захід за наслідками вчинення підозрюваним відповідних дій. З огляду на викладене, той чи інший ризик слід вважати наявним за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним таких спроб. Водночас, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Наявність ризиків впливає саме на суворість запобіжних заходів як таких, за умови обгрунтованої підозри.

Окрім того, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами, що співвідноситься із рішенням ЄСПЛ у справі «Клішин проти України».

Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Такий ризик підтверджується тяжкістю передбаченого покарання за інкримінований підозрюваному злочин.

Так, кримінальне правопорушення, визначене ч. 4 ст. 408 КК України, є особливо тяжким та карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Водночас, ч.5 ст. 401 КК України передбачає, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Отже, за сукупності визначених ознак підозрюваний взагалі може бути звільний судом від кримінальної відповідальності.

Тобто, у підозрюваного є альтернатива, яка може бути реалізована за його особистої волі.

У той же час аргументи сторони обвинувачення, що наразі підозрюваний не виявляє такого бажання, не можуть бути безумовною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Окрім того, під час розгляду клопотання було встановлено, що підозрюваний дійсно проходив ВЛК, за наслідками якої був визнаний придатний до військової служби, у той же час, повідомив, що таке обстеження було проведено формально та поверхнево. Також зазначив, що під час проходження обстеження у штурмову бригаду лікарями було повідомлено, що за станом здоров`я він не може нести військову службу, у зв`язку із чим його було направлено до ТЦК для роздавання повісток (що не спростовано у судовому засіданні). Підозрюваним було подано рапорт на повторне проходження ВЛК.

У судовому засіданні також встановлено, що під час несення служби він неодноразово їздив додому через хворобу дружини, яка потребувала сторонньої допомоги і завжди вчасно повертався. 01 липня 2023 року він покинув місце несення служби саме через хворобу дружини. Факт тяжкої хвороби дружини підтверджено доказами, що були наданні під час розгляду клопотання (а.с.149-159).

Окрім того, перші відомості до ЄРДР були внесені 28.09.2023 року у кримінальному провадженні №0003564 (провадження №0000460 виділене постановою від 18.09.2024), у той час як ОСОБА_7 самовільно покинув місце несення служби ще 01.07.2023 року. Весь цей час, упродовж з 01.07.2023 по 12.01.2025. тобто досить довгий час, щоб переховуватися де-інде, він проживав за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Долинівка, тобто за адресою, яка відома військовій частині та органам досудового розслідування. Працював трактористом.

Сторона обвинувачення не надала слідчому судді переконливих доказів, що нею вживалися заходи щодо розшуку обвинувачення. Матеріали справи не містять доручень на проведення оперативно-розшукових дій, рапортів оперативних підрозділів щодо наслідків їх проведення тощо. Сама постанова про оголошення розшуку підозрюваного від 19.09.2024 не переконує слідчу суддю у тому, що органами досудового розслідування до 19.09.2024 вживалися дієві заходи щодо розшуку підозрюваного, у тому числі відсутні будь-які документи, що підозрюваний весь час, починаючи 27.09.2023 був відсутній за місцем свого фактичного проживання Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Долинівка та становити його місце перебування не було можливо.

А отже ризик переховування на переконання слідчого судді не знайшов свого підтвердження, тому слідча суддя не погоджується із доводами сторони обвинувачення, що обставина тяжкості вчинення злочину сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

До того ж, режим воєнного стану на території України, посилений контроль за поведінкою підозрюваного з боку сторони обвинувачення, самого факту, знову ж таки тяжкості вчиненого злочину, об?єктивно не достатньо для реалізації такого ризику.

Ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик вплив на свідків у вказаному кримінальному провадженні спростовується тим, що на теперішній час ОСОБА_7 військову службу у військовій частині не проходить, відомостей про те, що допитані в рамках кримінального провадження свідки продовжують проходити військову службу у зазначеній вище військовій частині до клопотання не долучено.

Ризик продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється ОСОБА_7 .

Характер та спосіб вчинених дій, тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 не дають підстави вважати, що він може вчиняти й інші кримінальні правопорушення.

Ризик продовжувати вчиняти злочин у якому підозрюється ОСОБА_7 , суд вважає також не доведеним, адже останній до кримінальної відповідальності не притягувався. Наразі йому оголошено підозру і строк закінчення досудового розслідування вже залежить від самих органів досудового розслідування.

Отже, стороною обвинувачення не доведено ризики, визначені у клопотанні.

Окрім цього, до клопотання не долучено жодних документів щодо призову ОСОБА_7 , на військову службу, направлення його для проходження військової служби у відповідну військову частину, копії військового квитка.

Запобіжний захід, який слід застосувати

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідча суддя враховує, що дії, які інкримінуються підозрюваному підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, тобто є кримінально караними. Описана у клопотанні та повідомленні про підозру фабула кримінального правопорушення у сукупності з наданими стороною обвинувачення матеріалами досудового розслідування вказують на наявність вагомих доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з таким кримінальним правопорушенням.

Також покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні такого кримінального правопорушення, пов`язане із позбавленням волі.

Слідчою суддею встановлено, що підозрюваний раніше не судимий, доказів притягнення його до кримінальної відповідальності в іншому кримінальному провадженні у розпорядженні слідчої судді немає.

ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, які обтяжені сімейними обставинами.

Поряд з цим, слідча суддя враховує, що станом на день вирішення клопотання підозрюваному виповнилось повних 49 років, він одружений (а.с.150), дружина онкохвора, має встановлену другу групу інвалідності (а.с. 150), має доньку, встановлена третя група інвалідності (а.с.152), має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше, перебував на військовій службі та виконував завдання, пов`язані з захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з лютого 2023 року та липня 2023 року, намірів ухилятися від явки до слідчого, прокурора, суду не має.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції. (рішення у справі «Осипенко проти України»)

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Оцінюючи можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідча суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі, застава, домашній арешт, особиста порука та особисте зобов`язання не зможуть запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Домашній арешт, у тому числі цілодобовий, а також застава не будуть реальними запобіжними заходами, і навпаки спровокують підозрюваного до порушення умов їх дотримання, адже, як встановлено під час судового розгляду клопотання, його онкохвора дружина потребує стороннього догляду у тому числі супроводження до лікарні до м. Одеси, а визначення розміру застави буде надмірним матеріальним тягарем для підозрюваного, оскільки на його утриманні онкохвора дружина інвалід другої групи та донька інвалід третьої групи.

Окрім того, через військову агресію російської федерації та, як наслідок, запроваджений на території України воєнний стан, постійну загрозу ракетних та інших обстрілів, пошкодження об`єктів критичної інфраструктури, систематичні збої у роботі мережі електропостачання та засобів зв`язку, участь працівників Національної поліції, які відповідно до ч. 3 ст. 181 КПК України виконують ухвалу про домашній арешт у забезпеченні громадської безпеки та охорони держави, дієвість та ефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть за умови застосування електронних засобів контролю, об`єктивно знижується і у даному кримінальному провадженні не може запобігти встановленим слідчою суддею ризикам.

Із урахуванням даних про особу підозрюваного та його сімейний стан, враховуючи, що його дружина потребує постійної сторонньої допомоги, беручи до уваги обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не підтвердження заявлених ризиків, слідча суддя вважає що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за вказаних вище обставин та даних про особу підозрюваного, не є достатньою підставою для застосування до підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

У той же час, слідча суддя вважає за можливе застосувати до підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із зобов`язанням підозрюваного виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо доводів прокурора про виключне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Стосовно посилання прокурора на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, в якій зазначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, слід зазначити наступне.

У рішенні Конституційного Суду України (Велика палата) від 25 червня 2019 року № 7-р/2019, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини п`ятої статті 176 Кримінального процесуального кодексу України, акцентовано увагу на наступному.

Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України; обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду (абзац тринадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017).

У рішенні у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі Хайредінов проти України від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Таким чином, слідча суддя скориставшись дискреційними повноваженнями, дійшла висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також за відсутності визначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави для застосування до останнього найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні.

постановила:

У задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 подане у кримінальному провадженні №0000460, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов'язання строком на 2 місяці.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за першою вимогою до слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську із встановленою періодичністю для проведення слідчих (розшукових) дій;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання або місця перебування для проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій;

- не відлучатися за межі населеного пункту в якому він проживає, а саме: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Долинівка без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування із свідками кримінального провадження №0000460.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти у залі суду.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 2 (два) місяці та обчислюється з 11.01.2025 року. тобто до 11.03.2025 року.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Повний текст ухвали складено 15 січня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1