УХВАЛА

Іменем України

26.03.2025 Справа №607/6080/25 Провадження №1-кс/607/1850/2025

м. Тернопіль

Слідча суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

УСТАНОВИЛА:

26.03.2025 на розгляд слідчої судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 у березні 2025 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), використовуючи месенджер «Telegram», з аккаунтом « ОСОБА_7 » (електронне посилання - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який прив`язано до її мобільного номеру телефону НОМЕР_1 , розпочала листування з невстановленим на теперішній час представником спецслужб рф, так званим « ОСОБА_9 » (електронне посилання - ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

У подальшому у березні 2025 року під час листування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 добровільно погодилися та надали згоду на отримання, транспортування та застосування саморобних вибухових пристроїв у зазначені «ОСОБА_9» місця, вчинення вибуху, підриву автомобілів військовослужбовців ЗСУ, а також виконання інших поточних завдань.

17.03.2025 ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою вчинення вибухів, які мали б створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду та мали б призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, прибули до м. Тернополя.

Надалі 17.03.2025 о 12 год. 59 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прибули у м. Тернопіль до так званого «схрону», поблизу автозаправки «Motto» на вулиці Будного, 21, з метою відшукання двох саморобних вибухових пристроїв, які раніше були залишені з елементами приховування за невстановлених на даний час обставинах та час, але не пізніше 17.03.2025.

Після цього ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , діючи всупереч «Положенню про дозвільну систему», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 з наступними змінами, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 з наступними змінами, тобто без передбаченого законом дозволу, незаконно отримавши вказані два саморобні вибухові пристрої, доставили їх у камеру схову «АТБ маркета», за адресою: вул. Митрополита Шептицького, 5б, м. Тернопіль.

Ввечері 17.03.2025 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без передбаченого законом дозволу перенесли вказані саморобні вибухові пристрої за місцем свого тимчасового проживання - орендованого житла у будинку АДРЕСА_1 , для активації - приведення саморобних вибухових пристроїв у готовність до вчинення дистанційного підриву.

Того ж вечора ОСОБА_6 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , приховав вказані два саморобні вибухові пристрої у лісосмузі, поблизу будинку № 2 на провулку Цегельний в м. Тернополі, за географічними координатами НОМЕР_3.

Так, 18.03.2025 о 12 год. 10 хв. ОСОБА_5 затримана за вчинення кримінального правопорушення у порядку ст. 208 КПК України.

19.03.2025 у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2. ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

20.03.2025 відносно підозрюваної ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до інформаційних довідок № 419225690 та № 419229291 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 (реєстраційний номер платника податківНОМЕР_2 ) на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,56 кв. м.

За таких підстав з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання слідчий просить накласти арешт на вказане майно шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження цього майна.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився. Попередньо подав заяву про здійснення судового розгляду у його відсутність, клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити.

Указане згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання, а відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Також згідно з ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання здійснюється без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши зміст клопотання та додані до нього документи, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчим відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

19.03.2025 у межах цього кримінального провадження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку ст. 111, 112, 135, 136, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 258 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , передбачає позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_5 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 ) на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,56 кв. м.

Відтак доданими до клопотання документами слідчий довів, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, покарання за яке передбачає можливість застосування конфіскації майна, а також, що остання має у своїй власності зазначене вище нерухоме майно.

Поряд з цим слідча суддя не вбачає підстав для накладення арешту на усе житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,56 кв. м., оскільки ОСОБА_5 належить 1/2 частка даної квартири та слідчий не довів необхідність накладення арешту на усе зазначене нерухоме майно. За таких підстав слідча суддя вважає доцільним накладення арешту на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,56 кв. м.

З урахуванням викладеного вище, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. 170-173 КПК України, слідча суддя доходить висновку, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання клопотання слідчого про арешт належної ОСОБА_5 1/2 частки квартири підлягає задоволенню, так як незастосування арешту може призвести до відчуження такого майна.

Також згідно з п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 ЦПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Ураховуючи презумпцію невинуватості особи, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, слідча суддя доходить висновку про необхідність накладення арешту лише з позбавленням права на відчуження та розпорядження даним майном. При цьому слідча суддя не вбачає підстав до постановлення обвинувального вироку позбавляти особу права користуватися належним їй майном.

Доходячи такого висновку, слідча суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, а обставини кримінального провадження станом на час прийняття процесуального рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Також слідча суддя зауважує, що у разі, якщо в подальшому у застосуванні арешту відпаде потреба, власник чи законний володілець майна, на яке було накладене арешт, має право звернутись із клопотанням про скасування такого арешту.

Керуючись ст. 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 про арешт майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40,56 кв. м., власником якої є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження даним майном.

У іншій частині клопотання відмовити.

Копію ухвали не пізніше наступного робочого дня після її постановлення направити слідчому та ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідча суддя ОСОБА_1