ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/177/25 Справа № 711/6979/21 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000431 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 2 роки з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_7 на користь:

- держави процесуальні витрати при проведенні експертизи у розмірі 6006-40 гривні;

- ОСОБА_9 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 за завдану моральну шкоду в сумі 50000 гривень. В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні цивільного позову прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_7 на користь Черкаської обласної ради кошти, які витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_9 у КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» в сумі 8757-76 грн. - відмовлено.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 13.03.2020 близько 12-10 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21130, р.н. НОМЕР_1 та рухаючись в м. Черкаси по вул. Чигиринська зі сторони с. Червона Слобода в напрямку до вул. Пацаєва, поблизу будинку № 25 проявив неуважність та порушив вимоги: п. 2.3.б), 11.4, 12.4 Правил дорожнього руху України. Так, під час руху він, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись на автомобілі ВАЗ 21130, з реєстраційним номером НОМЕР_1 в місті Черкаси по вулиці Чигиринська, поблизу будинку № 25, зі сторони села Червона Слобода в напрямку до вулиці Пацаєва, зі швидкістю, близько 80 км/год., яка перевищує дозволену в населеному пункті швидкість руху транспортних засобів, не впевнився в безпеці свого руху, порушуючи вимоги лінії дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг, яку перетинати забороняється, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вулиці Чигиринська зі сторони вулиці Пацаєва в напрямку до села Червона Слобода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Renault Megane, реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/188 від 15.03.2021, отримав тілесні ушкодження: травма голови з крововиливом над лівою півкулею головного мозку зі здавленням головного мозку до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №1277/1280/21-23 від 21.09.2021, з порушенням водієм автомобіля ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та п. 11.4 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд першої інстанції поклав в основу вироку недопустимі та неналежні докази та зробив хибний висновок про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В даному кримінальному провадженні відсутній склад кримінального правопорушення, оскільки відсутні причинно-наслідковий зв`язок виникнення тяжких тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого та саме настання ДТП.

Всі вихідні дані для проведення експертизи № 02-01/188 від 15.03.2021 були надані потерпілим.

Доказами того, що потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП є виключно покази самого потерпілого, оскільки в медичній картці стаціонарного хворого зазначено, що саме зі слів потерпілого, останній отримав тілесні ушкодження внаслідок ДТП.

Всі докази наявності причинно-наслідкового зв`язку є суперечливими та не доводять, що потерпілий отримав тілесні ушкодження саме в момент ДТП, а не при інших обставинах.

Жоден зі свідків по справі, які були очевидцями події, зазначають, що у потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень вони не бачили.

Саме ДТП відбулося 13.03.2020, а вся медична документація датується 30.04.2020, тобто через півтора місяці після події ДТП.

Також, постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2020 № 711/2876/20 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., за вчинення ДТП, яке є предметом розгляду в цьому кримінальному провадженні. Вказана постанова є чинною та ніким не скасованою. ОСОБА_7 сплатив штраф , що свідчить про відбуття ним покарання за вчинене правопорушення.

Звертає увагу, що приходячи до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні адміністративного правопорушення, суду взяв до уваги в тому числі й заяву ОСОБА_14 від 15.04.2020, в якій останній вказує про відсутність у нього тілесних ушкоджень та просить розглядати справу в порядку, передбаченому КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Повторне притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за одне й те ж саме правопорушення не може досягти ніякої законної мети та призведе лише до порушення прав самого обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , просили її задовольнити; думки прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка, з чим погоджується і колегія суддів.

Дії ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тілесні ушкодження потерпілому - судом кваліфіковано вірно, з чим погоджується і колегія суддів.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження, судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недостатність доказів для доведення наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - є необґрунтованими.

При цьому суд першої інстанції у вироку послався, зокрема, на показання потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 про те, що його автомобіль потрапив в ДТП за участі автомобіля ОСОБА_7 , ОСОБА_9 був пасажиром його автомобіля; дані, що містяться у протоколі огляду місця події від 13.03.2021 з план схемою до нього; висновку транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/124-21-6638-ІТ від 27.05.2021; висновку судово-медичної експертизи № 02-01/188 від 15.03.2021 про отримані тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_9 ; протоколу слідчого експерименту від 14.09.2021 з план-схемою та фото таблицями до нього за участі ОСОБА_7 ; висновку судової-автотехнічної експертизи № 1277/1280/21-23 від 21.09.2021.

Всі ці обставини, крім висновку судово-медичної експертизи № 02-01/188 від 15.03.2021, ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Отже дослідивши та оцінивши вказані у вироку докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно встановив обставини кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження.

Доводи захисника ОСОБА_11 про безпідставне притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки останній вже притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, не заслуговують на увагу.

Захисник зазначає, що ОСОБА_7 притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП постановою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.05.2025 (справа № 711/2876/20) та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. дана постанова є чинною і ніким не скасована, а тому притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, за одних і тих самих обставин є незаконним.

З такими доводами колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ніхто не може бути двічі обвинуваченим або покараним за кримінальне правопорушення, за яким він був виправданий або засуджений на підставі вироку суду, що набрав законної сили. Кримінальне провадження підлягає негайному закриттю, якщо стане відомо, що по тому самому обвинуваченню існує вирок суду, який набрав законної сили (ст. 19 КПК України).

Статтею 4 Протоколу № 7 до Конвенції визначено, що нікого не може бути вдруге притягнено до суду або покарано в порядку кримінального провадження під юрисдикцією однієї і тієї самої держави за правопорушення, за яке його вже було остаточно виправдано або засуджено відповідно до закону та кримінальної процедури цієї держави.

Положення попереднього пункту не перешкоджають відновленню провадження у справі згідно із законом та кримінальною процедурою відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів чи в разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи.

Кримінальним кодексом України передбачена відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, спричинило смерть однієї або кількох осіб (стаття 286 КК України).

Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць тощо (стаття 124 КУпАП).

Суд першої інстанції встановив, що через порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 сталася ДТП, в результаті якої пасажиру ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя, а також пошкоджені автомобілі.

На момент прийняття постанови Придніпровським районним судом м. Черкаси від 15.05.2020 не було розпочато досудове розслідування та встановлено факт отримання тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_9 .

Підставою для притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було саме пошкодження майна належного ОСОБА_13 .

Відповідно до висновку ККС ВС (провадження № 51-2978 км 18 ) при вирішенні питання чи є порушення принципу «non bis in idem», тобто, бути притягненим двічі до юридичної відповідальності, зокрема, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України слід мати на увазі, що кримінальне провадження стосується саме наслідків у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що не передбачає норма ст. 124 КУпАП, а тому відсутнє порушення статті 4 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Посилання у скарзі адвоката на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року (провадження №13-17зво21) є нерелевантним, оскільки вона стосується правової ситуації, обставини якої є відмінними від цього кримінального провадження.

Твердження сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок виникнення тяжких тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого та саме настання ДТП, були предметом перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого обґрунтованого підтвердження, з чим погоджується колегія суддів.

Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту - це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог ПДР або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень ); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений ст. 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушення правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК України, тобто тільки такі порушення правил дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків, і перебувають із ними у причинному зв`язку.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «»ВАЗ 21130», р.н. НОМЕР_3 , в порушення вимог пунктів 2.3 б), 11.4, 12.4 ПДР України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перевищуючи дозволену в населеному пункті швидкість руху транспортних засобів, не впевнився в безпеці свого руху, порушуючи вимоги лінії дорожньої розмітки 1.3 ПДР України, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу для руху, наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Megane. У результаті ДТП пасажир автомобіля Renault Megane ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та п. 11.4 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Відповідно до висновку експерта № 02-01/188 від 15.03.2021 у ОСОБА_9 згідно даних наданих медичних документів мали місце ушкодження: травма голови з крововиливом над лівою півкулею головного мозку зі здавленням головного мозку. Вказана травма голови виникла від дії тупого предмету (предметів), могла виникнути 13.03.2020 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Даний висновок підтверджує, що виявлені тілесні ушкодження були отримані саме під час означеної дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_15 підтвердив складений ним висновок щодо виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 та давність їх отримання. Зазначив, що травма - хронічна субдиральна гематома, співпадає з датою ДТП та отриманими ушкодженнями. При проведенні експертизи керувався завіреною фотокопією медичної карти стаціонарного хворого № 3934 КНП «Черкаська обласна лікарня ЧОР», завіреною фотокопією комп`ютерної томографії головного мозку № 793 ОСОБА_9 від 04.05.2020 року КНП «Черкаська обласна лікарня», завіреною фотокопією КТ головного мозку ОСОБА_9 від 30.04.2020 року ТОВ «Скен Лайф», довідкою КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» про огляд ОСОБА_9, записом чергового хірурга від 13.03.2020 року.

У колегії суддів відсутні підстави вважати, що висновки даної експертизи є необ?єктивними або такими, що надані всупереч вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України.

Таким чином із фактичних обставин даного кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями обвинуваченого, який порушив правила дорожнього руху, що, всупереч викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину - причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними наслідками.

Даних про те, що виявлені у потерпілого ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження були отримані ним не в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.03.2020 за участі транспортного засобу ОСОБА_7 , а при інших обставинах, матеріали кримінального провадження не містять та апеляційним судом не встановлено.

Той факт, що жоден зі свідків по справі, не бачили у потерпілого ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень не може свідчити про відсутність в нього закритої черепно-мозкової травми отриманої саме 13.03.2020 під час ДТП.

На переконання колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням обсягу висунутого обвинувачення, суд першої інстанції правильно кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність наявних у провадженні доказів, показань свідка, потерпілого, які є послідовними та узгодженими між собою, перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є безпідставними.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 , доведене.

При дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження колегією суддів не встановлено порушень процесуального законодавства під час збирання, дослідження та оцінки, наведених судом у вироку, доказів.

Таким чином у вироку суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , скасування вироку суду та закриття кримінального провадження через існування рішення по тому самому обвинуваченню, що набрало законної сили.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника ОСОБА_11 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки у відповідності до положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтом не наведено.

Колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, зі звільненням від відбування основного покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, виходячи з принципів законності справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, недостатнім для досягнення мети покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його скасування та закриття провадження - відсутні.

Керуючись ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст. 418, 419КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 серпня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Вирок суду може бути оскаржений до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді