УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4477/24

09 грудня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючогого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м.Костопіль клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №30000521 від 02 травня 2024 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Костопільського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження № 30000521 від 02 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України.

Прокурор в кримінальному провадженні подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а саме в самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України. Крім цього, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, якими обґрунтовується запропонований запобіжних захід, а саме : ризик переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання про продовження запобіжного заходу підтримав з підстав зазначених в клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та повідомив суду, що бажає продовжувати військову службу та стати на захист незалежності України.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст. ст. 176-183 КПК України приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України суд за клопотанням учасника судового провадження має право обрати, змінити чи продовжити запобіжний захід забезпечення кримінального провадження. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження кримінально-процесуальний кодекс України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст.176 КПК України запобіжні заходи застосовуються : під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим із прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є обов`язковою до застосування на території України, кожен має право на свободу та особисту недоторканість, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, на переконання суду на день розгляду клопотання ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, а саме: повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_1 про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення від 25.04.2024 (а.с. 6-7); доповіддю командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2024 за вих. №3 03 про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_3 (а.с.9); рапортом командира 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 від 18.03.2024 (а.с. 10); актом службового розслідування (а.с. 12-17); наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №45 від 13.02.2024 про зарахування до списків особового складу частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_3 (а.с. 20); витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №81 від 18.03.2024 про виключення солдата ОСОБА_3 з усіх видів забезпечення у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини (а.с. 21); показами свідка ОСОБА_6 від 06.06.2024; ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 04.06.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також суд вважає обґрунтованими наведені прокурором ризики.

Так суд рахує доведеним прокурором існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки у разі доведення винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину, останньому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд погоджується з думкою прокурора, що обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово притягався до вчинення ряду адміністративних та кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, вчинив у подальшому тяжкий злочин, що свідчить про те, що схильний продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній обґрунтовано обвинувачується, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, рахує, що встановлені обставини по справі унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`який захід забезпечення кримінального провадження, аніж запропонованого прокурором, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається сторона обвинувачення, або для застосування стосовно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, в судовому засіданні не встановлено.

Тобто встановлені обставини виправдовують подальше утримання останнього під вартою.

Відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд також не вбачає можливості застосувати заставу, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261. 402-405. 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.176, 177, 178, 183, 193,194, 196,197, 315 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю села Хотин Березнівського району Рівненської області, українцю, громадянину України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення злочину перебував на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , у званні «солдат», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 06 лютого 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1