Справа № 947/4354/24
Провадження № 1-кп/947/448/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2025 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представників цивільного відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в м. Одесі кримінальне провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001434 від 21.10.2023 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого на посаді керівника інвестиційних проектів у ТОВ «Стальканат», інваліда 2-ої групи, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, 20 жовтня 2023 року приблизно о 18 годині 48 хвилин, у темний час доби, при штучному освітленні проїзної частини, при необмеженій видимості, ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Touareg» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по сухій, горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини проспекту Академіка Глушка, зі сторони вул. Ак. Корольова у напрямку проспекту Небесної Сотні у м. Одесі.

В цей час, проїзну частину регульованого перехрестя проспекту Академіка Глушка - вул. Ільфа і Петрова, по пішохідному переходу, на забороняючий рух пішоходів червоний сигнал світлофору, зліва-направо відносно напрямку руху автомобіля перетинав пішохід ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В свою чергу, водій ОСОБА_10 , спроможний об`єктивно виявити небезпеку для руху або перешкоду у вигляді пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух та передньою лівої частиною керованого ним автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

Своїми діями водій ОСОБА_10 , порушив вимоги п. 1.5; підпункт «б» п. 2.3; п. 12.3 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

- п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

- п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»;

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_11 спричинені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закрита травма грудної клітки, живота, тазу: забій легенів з крововиливом в праву плевральну порожнину, крайовий перелом головки 7-го лівого ребра, перелом шийки 11-го правого ребра, перелом тіл 8,9-го грудних хребців, перелом латерального краю тіла лівої лопатки, травматичний правобічний гемопневмоторакс, розрив печінково-ободової зв`язки та розрив круглої зв`язки печінки з крововиливом в черевну порожнину та формуванням заочеревинної гематоми, крайовий перелом головки 7-го лівого ребра, перелом шийки 11-го правого ребра, перелом тіл 8,9-го грудних хребців, перелом латерального краю тіла лівої лопатки, розрив печінково-ободової зв`язки та розрив круглої зв`язки печінки з крововиливом в черевну порожнину та формуванням заочеревинної гематоми, перелом поперечних відростків тіл 3,4-го поперекових хребців, багатоуламковий перелом обох гілок лобкової кістки справа, перелом нижньої гілки правої сідничної кістки зі зміщенням уламків, перелом крила та тіла правої клубової кістки на рівні задньої верхньої ості, перелом верхнього краю бічної маси крижі, крайовий перелом даху правої кульшової западини; травма кінцівок: синець задньо-зовнішньої поверхні правого стегна у верхній, середній та нижній третинах, правого колінного суглоба і правої гомілки у верхній та середній третинах з крововиливом в м`яких тканинах кінцівки. Смерть ОСОБА_11 знаходиться в причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба, кінцівок, спричиненої йому внаслідок зіткнення з транспортним засобом 20.10.2023, у вигляді переломів хребців грудного і поперекового відділів хребта, переломів кісток тазу та ушкоджень внутрішніх органів грудної клітки і живота.

Виконуючи вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля марки «Volkswagen Touareg» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 , мав технічну можливість запобігти настанню даної події.

В діях водія автомобіля марки «Volkswagen Touareg» р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

Таким чином своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, пояснив, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин при обставинах викладених в обвинувальному акті, і вони повністю відповідають фактичним обставинам скоєного ним злочину, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані та встановлені судом обставини справи, а саме: в день події він керував автомобілеммарки «Volkswagen Touareg», їхав по проспекту Ак.Глушка зі сторони вулиці Ак. Корольова, в напрямку вулиці Ільфа та Петрова, швидкість була приблизно 50-55 км/г. Він керуючи автомобілем їхав в середній полосі руху, як рухався потерпілий, він не бачив, удар прийшовся на передню фару з лівого боку, капот автомобіля. Він одразу викликав поліцію, швидку, допомагав потерпілому тим, що було в аптечці, допомагали ще прохожі люди, він допоміг нести носилки з потерпілим до автомобіля швидкої допомоги. Потерпілий розмовляв з прохожими, не зрозумів що з ним скоїлось, мав думку що впав. Спочатку потерпілий був в Єврейській лікарні, потім його перевезли до 11 лікарні, він сплачував рахунки в обох лікарнях. Також, він привозив кров до реанімації, ліки, які відвозив особисто, іноді передавав ліки через доньку потерпілого. Він сплачував рахунки в обох лікарнях, сплачував роботу лікарів, медперсоналу, щоб вони добре піклувалися за потерпілим, він сплатив в загальному розмірі приблизно 2500 доларів США.

Цивільний позов, пред`явлений потерпілою ОСОБА_7 він не визнає, з підстав, що він з моменту ДТП здійснював допомогу потерпілому ОСОБА_11 , при доставці в лікарню, сплачував рахунки за медичні послуги та ліки, в двох лікарнях в яких знаходився потерпілий ОСОБА_11 .

На підтвердження встановлених судом обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України свідчать також інші докази, надані стороною обвинувачення та дослідженні судом під час судового розгляду справи в порядку ст. 94 КПК України. Судом досліджені наступні докази:

-Протокол огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 20.10.2023 року;

-Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 002483, з якого вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент огляду, а саме: 20.10.2023 року о 23:00 годині, був в тверезому стані.

-Постанова про визнання та приєднання до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 21.10.2023 року, з якої вбачається, що автомобіль марки «Volkswagen Touareg» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001434 від 21.10.2023 року;

-Висновок експерта №23-5888 від 07.12.2023 р., з фото таблицею, з якого вбачається, що на момент експертного огляду й відповідно на момент ДТП рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля VOLKSWAGEN TOUAREG р/н НОМЕР_2 перебували в працездатному стані, дозволяли водієві контролювати напрямок руху автомобіля по наміченій траєкторії, знижувати швидкість руху з відомою водію ефективністю, аж до зупинки, й не мали несправностей, які б призвели до раптової для водія зміни напрямку руху (уводу) автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або до раптової втрати керованості цим автомобілем. Оскільки на досліджуваному автомобілі були відсутні технічні несправності рульового керування, гальмової системи та ходової частини, які могли б привести до втрати курсової стійкості й керованості даного транспортного засобу, то питання: «Якщо є, то яка причина їх виникнення і як вони могли вплинути на керування автомобілем у дорожній ситуації, яка сталася?» та питання: «Чи мав водій можливість виявити їх перед виїздом, заздалегідь до скоєння ДТП?», не вирішувалися.

-Висновок експерта №23-5889 від 22.01.2024 р., з фото таблицею, з якого вбачається, що у передній лівій кутовій частині автомобілямарки «Volkswagen Touareg» НОМЕР_1 з переходом на крило й вітрове скло, розташована група слідів та пошкоджень, які характерні для утворення при контакті з пішоходом по механізму наїзду на нього передньою лівою кутовою частиною їз закиданням на крило та вітрове скло зліва.

-Протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото -, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото кінозйомки відеозапису від 14.11.2023 року.

-В судовому засіданні 27.01.2025 року, з участю учасників судового провадження переглянуто відеозапис від 20.10.2023 року на якому зафіксовано момент ДТП, за участю водія ОСОБА_10 , який керував автомобілем "Volkswagen Touareg" р/н НОМЕР_2 та за участю потерпілого ОСОБА_11 , який переходив дорогу на червоне світло.

- Висновок експертів №23-6144 від 22.01.2024 року, з фото таблицею, із якого вбачається, швидкість руху автомобіля "Volkswagen Touareg" р/н НОМЕР_2 в умовах пригоди складала близько 64 км/г. Дії водія автомобіля "Volkswagen Touareg" р/н НОМЕР_3 регламентувалися пунктами 12.4,12.9 та 12.3 ПДР, які вимагали від нього рухатися зі швидкістю не більш 50 км/г, а з моменту виявлення пішохода, що ігноруючи сигнали світлофору та дорожню обстановку навколо, переходив дорогу на червоне світло, прийняти заходи по зниженню швидкості, при необхідності аж до зупинки для уникнення наїзду на нього. Водій автомобіля "Volkswagen Touareg" р/н НОМЕР_4 , з експертної точки зору, належним виконанням вимог пункту 12.3 ПДР мав технічну можливість запобігти ДТП. З експертної точки зору дії водія автомобіля "Volkswagen Touareg" р/н НОМЕР_5 не відповідали вимогам пункту 12.3 ПДР та знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП.

- висновок експерта №3222 від 18.01.2024 року. з якого вбачається, що у ОСОБА_12 була поєднана травма голови, тулуба, кінцівок: а) травма голови: забійна рана потиличної ділянки голови, множинні садна голови, забій м?яких тканин лобової ділянки голови (зазначені ушкодження приведені за даними наданої медичної документації); б) закрита травма грудної клітки, живота, тазу: забій легенів з крововиливом в праву плевральну порожнину (за даними медичної документації, 20.10.2023 р. при дренуванні правої плевральної порожнини по Бюлау отримано 1000 мл рідкої крові), крайовий перелом головки 7-го лівого ребра, перелом шийки 11-го правого ребра, перелом тіл 8,9-го грудних хребців, перелом латерального краю тіла лівої лопатки, травматичний правобічний гемопневмоторакс, розрив печінково-ободової зв`язки та розрив круглої зв`язки печінки з крововиливом в черевну порожнину та формуванням заочеревинної гематоми (за даними медичної документації, 21.10.2023 р. під час оперативного втручання в черевній порожнині виявлено 1500 мл крові), крайовий перелом головки 7-го лівого ребра, перелом шийки 11-го правого ребра, перелом тіл 8,9-го грудних хребців, перелом латерального краю тіла лівої лопатки, розрив печінково-ободової зв`язки та розрив круглої зв`язки печінки з крововиливом в черевну порожнину та формуванням заочеревинної гематоми, перелом поперечних відростків тіл 3,4-го поперекових хребців, багатоуламковий перелом обох гілок лобкової кістки справа, перелом нижньої гілки правої сідничної кістки зі зміщенням уламків, перелом крила та тіла правої клубової кістки на рівні задньої верхньої ості, перелом верхнього краю бічної маси крижі, крайовий перелом даху правої кульшової западини (зазначені ушкодження приведені за даними наданої медичної документації);в) травма кінцівок: синець задньо-зовнішньої поверхні правого стегна у верхній, середній та нижній третинах, правого колінного суглоба і правої гомілки у верхній та середній третинах з крововиливом в м`яких тканинах кінцівки. Всі вищезазначені ушкодження, враховуючи їх множинність та масивність, а також дані, приведені слідчим в фабулі наданої постанови, могли бути спричиненні ОСОБА_11 при зіткненні його з рухомим транспортним засобом і подальшим контактом тіла постраждалого з дорожнім покриттям.

За даними наданої медичної документації, всі вищезазначені ушкодження спричиненні ОСОБА_11 20.10.2023 р., тобто, перед госпіталізацією його до Міської клінічної лікарні №1. Всі тілесні ушкодження, наявні у ОСОБА_11 та зазначені у п. (а,б,в) даних підсумків, заподіяні при дорожньо-транспортній події одночасно і тому оцінюються разом, були небезпечними для життя та згідно з п.п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (з), 2.1.3. (л), 2.1.3. (н), 2.1.3. (о)Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень. (1,4). Смерть ОСОБА_12 знаходиться в причинному зв`язку з поєднаною травмою голови, тулуба, кінцівок, спричиненої йому внаслідок зіткнення з транспортним засобом, у вигляді переломів хребців грудного і поперекового відділів хребта, переломів кісток тазу та ушкоджень внутрішніх органів грудної клітки і живота. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_12 з`явилася поліорганна недостатність. (2). Згідно представленої медичної карти стаціонарного хворого N?16653, біологічна смерть ОСОБА_12 , госпіталізованого в Міську клінічну лікарню N? 11, констатована ІНФОРМАЦІЯ_4 в 10:10 год.

-Протокол огляду від 14.11.2023 року з фото таблицею, з якого вбачається, що проведено огляд компакт - диску DVD R з логотипом «ЦЕНТР 077», який містить відеофайл із назвою: «Ак. Глушка-Ільфа і Петрова(у бік пл. Незалежності)», відеофайл із назвою: «Ак. Глушка-Ільфа і Петрова(у бік зупинки)», відеофайл із назвою: «Глушко - Ильфа и Петрова 1», відеофайл із назвою: «Глушко - Ильфа и Петрова 2», відеофайл із назвою: «Глушко - Ильфа и Петрова 3», відеофайл із назвою: «Глушко - Ильфа и Петрова 4»;

-Постанова про визнання та доручення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 14.11.2023 року, з якої вбачається, що компакт - диску DVD R з логотипом «ЦЕНТР 077», визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001434 від 21.10.2023 року.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Визнаючи себе повністю винним у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та не оспорюючи фактичні обставини справи, ОСОБА_10 не заперечував щодо розгляду справи в порядку частини 3 статті 349 КПК України.

Прокурор заявив усне клопотання щоб допитом обвинуваченого, дослідження письмових доказів по справі, цивільного позову, від допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 відмовився, інші учасники судового розгляду не заперечували.

Вислухав думку учасників судового провадження, користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються і вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_10 , дослідженням письмових доказів, цивільного позову, матеріалів характеризуючи особу ОСОБА_10 .

Прокурор ОСОБА_17 в судових дебатах зазначив, що під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України вчинено обвинуваченим, що доведено належними доказами. Прокурор просив визнати обвинуваченого ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі з застосування вимог ст. 75 КК України, призначити випробувальний термін, з позбавленням права керувати транспортними засобами. Зазначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 , і спів розмірності з вчиненим. Вирішити питання, щодо судових витрат, стягнення яких покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 , вирішити питання про долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Захисник ОСОБА_18 діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в судових дебатах зазначив, що ОСОБА_10 визнає свою вину у вчиненні інкримінованого його кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, щиро кається у скоєному, просив вибачення за ті обставини, які внаслідок порушення ПДР, призвели до загибелі потерпілого ОСОБА_11 . Щодо кримінального покарання, то захисник просив при призначенні покарання врахувати наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: визнання провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю обставин кримінального злочину, відсутність обтяжуючих обставин, що ОСОБА_10 позитивно характеризується, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, від явки у суд не ухилявся, щиро розкаявся, стан здоров`я обвинуваченого ( ОСОБА_10 є інвалідом 2 групи, двічі переніс інфаркт, а також операцію на серці), таким чином захист вважає що справедливим буде призначити ОСОБА_10 кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки зі звільненням ОСОБА_10 від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України, з випробувальним терміном 1 рік. Щодо цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, матеріальної шкоди, а також шкоди, пов`язаної з поховання загиблого і спорудженням надгробного пам`ятника: сторона захисту визнає такі позовні вимоги частково, а саме в частині позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального злочину в розмірі 100 000 гривень. Також, слід звернути увагу, що ОСОБА_11 на момент вчинення кримінального злочину перебував в стані алкогольного сп`яніння, здійснював перетин проїзної частина на заборонений червоний сигнал світлофору, що відповідно до абз 4, п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого. Окремо слід зазначити, що груба необережність потерпілого під час вчинення злочину не знімає відповідальності з обвинуваченого та не свідчить про відсутність вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, а є лише підставою для зменшення розміру моральної шкоди, про стягнення якої просить потерпіла сторона. Також слід зазначити про те, що потерпіла надала до суду докази на підтвердження того, що за багато років до трагічних подій вона була хвора і постійно потребувала лікування, тобто заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_11 не перебуває в причинному зв`язку з необхідністю лікування потерпілої ОСОБА_7 . Висновок судового експерта психолога, виготовлений за заявою потерпілої сторони вважаємо необґрунтованим, оскільки резолютивна частина наданого висновку свідчить не про результат проведеного експертного дослідження, а про висновок експерта, що імовірно потерпіла правильно визначила розмір завданої моральної шкоди, зазначивши 2 000 000 грн, тобто експертом зроблено припущення. Так, відповідно до практики Верховного суду щодо визначення розміру компенсації, яка викладена в Постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі N? 752/17832/14-ц, згідно якої, визначаючи розмір відшкодування, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судових дебатах в повному обсязі визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, щиро кається у скоєному, просив вибачення за скоєний злочин, у нього не було умислу на його вчинення, просив його суворо не карати.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судових дебатах зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена належними доказами, обвинувачений порушив ПДР внаслідок чого скоїв наїзд на потерпілого. Представник потерпілого ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_7 просили суд призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, вважають відсутність в діях обвинуваченого щирого каяття, тому відсутні підстави застосування до нього вимог статті 75 КК України. Також, доводи сторони захисту щодо перебування потерпілого ОСОБА_11 в стані алкогольного сп`яніння не доведені належним чином, надана суду довідка, складена на прізвище ОСОБА_11 ,1960 року народження, що є іншою особою, медичне дослідження було проведено без згоди потерпілого, або призначення відповідної експертизи, його проведенню сприяв обвинувачений щоб перекласти на потерпілого провину в настанні ДТП. Крім того, представник потерпілого ОСОБА_6 просив визнати не належним доказом медичний висновок, згідно якого на час ДТП ОСОБА_10 був тверезим, у зв`язку з тим, що дослідження було проведено пізніше ніж дві години після скоєння ДТП.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судових дебатах просив в повному обсязі задовольнити вимоги заявленого цивільного позову про стягнення с обвинуваченого та страхової компанії розмір матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілої. Обґрунтування думки представника потерпілого в повному обсязі викладені в письмовому вигляді, долучені до матеріалів кримінального провадження.

Представник ПАТ «СК «АРКС» ОСОБА_21 в судових дебатах зазначив, що за страховим полісом, передбачена виплата потерпілій за моральну шкоду у розмірі 80 400 гривень, інші вимоги потерпілої ОСОБА_7 не обґрунтовано належним чином, не доведено документально, що ОСОБА_11 працював, мав дохід, був годувальником ОСОБА_7 , що вона була на повному його утриманні, тому вимогу щодо виплат, у зв`язку зі втратою годувальника безпідставні, задоволенню не підлягають. Розмір страхового відшкодування витрат на поховання, спорудження пам`ятника не може перевищувати 80 400 гривень, результатів аналізу наданих документів, АТ СК АРКС, обґрунтованими можуть бути визнані вимоги Позивача в сумі 94 160 гривень, з яких 80 400 гривень покриваються лімітом відповідальності за Полісом, а 13 760 гривень за договором добровільного страхування. Вимоги щодо стягнення на надання первинної допомоги у розмір 70 000 грн. не доведені, не надано документів на підтвердження понесених витрат, у зв`язку з чим, їх стягнення безпідставне.

Судом в умовах повної змагальності процесу досліджені в повному обсязі всі докази, надані як обвинуваченням, захистом, можливість збирання інших доказів вичерпані, що визнано сторонами процесу, які підтвердили відсутність у них доповнень та інших доказів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до статті 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з частиною 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд вважає, що помилка в написанні прізвища потерпілого, а саме: ОСОБА_11 замість ОСОБА_11 , в медичному висновку щодо перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, не є безумовною підставою для визнання зазначеного висновку, недопустимим доказом.

Також, суд не погоджується з твердженням представника потерпілої ОСОБА_6 щодо визнання неналежним доказом результатів медичного огляду в якому зазначено, що ОСОБА_10 був тверезим на час вчинення ДТП, з підстав недотримання двогодинного терміну, з наступних підстав.

Так, пунктом 8 розділу І та п. 9 розділу ІІ інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, передбачено, що у разі скоєння ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин із моменту виявлення підстав для його проведення.

Тобто, вказаними вимогами передбачено забезпечення доставки осіб до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння не пізніше ніж протягом двох годин із моменту виявлення підстав для його проведення, а не двох годин із моменту вчинення ДТП, як про це стверджує представник потерпілого ОСОБА_6 , тому відсутні підстави визнавати висновок неналежним доказом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 02.11.2021 року зазначив, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка її після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю скоєного нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає в розшуку майна, здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Отже, той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 при скоєнні наїзду на потерпілого відразу викликав поліцію та швидку, сприяв розкриттю обставин кримінального провадження, визнавав свою вину в ході досудового розслідування та в ході судового слідства, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, та осудив свою поведінки, безумовно свідчити про наявність ознак щирого каяття з приводу вчиненого в поведінки обвинуваченого.

З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який раніше не судимий, на обліку у психіатра та нарколога не значиться, одружений, є інвалідом 2-ої групи, стан його здоров`я, офіційно працевлаштований, враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність підстав які обтяжують покарання, обвинувачений висловив жаль с приводу вчиненого, усвідомив в повному обсязі всю протиправність своєї поведінки, публічно вибачився перед потерпілої, приймаючі до уваги що ОСОБА_10 вчинив не умисний злочин, враховуючи вищезазначені обставини, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_10 можливе при призначенні йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, та застосувати до основного покарання положення ст. 75 КК України, тобто звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.

Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

В той же час, на думку суду, з урахуванням вимог ст. 77 КК України, до ОСОБА_10 , слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, зважаючи на те, що у результаті злочинної недбалості обвинуваченого, що мало місце у громадському місці, внаслідок чого наступили тяжкі наслідки, які спричинили смерть потерпілого, дає суду підстави для висновку, що до обвинуваченого, відповідно до вимог ст. 65 КК України, має бути застосовано додаткове покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 звернувся з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 на рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 (два мільйони) гривень, на рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої смертю потерпілого у розмірі 540 000 гривень, відшкодування витрат на поховання потерпілого, в тому числі на придбання товарів і послуг, необхідних для проведення ритуальних обрядів, пов`язаних з похованням потерпілого у розмірі 227 788 гривень 72 копійки, відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 345 600 гривень, відшкодування судових витрат (процесуальних витрат) у розмірі 70 000 гривень.

Матеріальну шкоду потерпіла обґрунтовує тим, що вона будучі інвалідом знаходилася на повному забезпеченні свого чоловіка, тому після його гибелі, вона втратила годувальника. Також, нею були понесені витрати на його поховання, проведення ритуальних обрядів, спорудження пам`ятнику, судові витрати.

Моральну шкоду потерпіла обґрунтовує тим, що внаслідок втрати свого чоловіка, призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному і психологічному стані. Смерть чоловіка є непоправною і не вимірюється в жодному грошовому еквівалентні, наслідок, що настав, у зв`язку з діями підозрюваного є незворотнім, і ці трагічні події назавжди змінили її життя. З моменту втрати чоловіка, постійно перебуває у стресовому стані, наслідки, що наступили, характер і глибина душевних, емоційних, моральних страждань, які ще тривають і по сьогоднішній день. Також була проведена експертиза щодо оцінки нанесеної потерпілій моральної шкоди. Обґрунтування вимог потерпілої про стягнення моральної та матеріальної шкоди в повному обсязі, викладені в письмовому вигляді.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.07.2024 року, СК АТ «Страхова Компанія АРКС» визнано цивільними співвідповідачами у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Протягом судового розгляду представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме:

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 відшкодування частини моральної шкоди у розмірі 80 400 грн.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 відшкодування майнової шкоди, завданої смертю потерпілого, разовим платежем за три роки наперед (з грудня 2023 року по листопад 2024 року) у розмірі 540 000 гривень.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 відшкодування витрат на поховання у розмірі 227 788 гривень 72 копійки.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 відшкодування частини витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 155 011, 28 (сто п`ятдесят п`ять тисяч одинадцять гри. 28 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_10 (РНОК НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ) відшкодування частини моральної шкоди, непокритої страховим відшкодуванням, у розмірі 1 919 600,00 (один мільйон дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_10 (РНОКІ НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКІП НОМЕР_7 ) відшкодування частини витрат, непокритих страховим відшкодуванням, на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 190 588,72 (сто дев`яносто тисяч п`ятсот вісімдесят вісім грн. 72 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_10 (РПОКІ НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКІІ НОМЕР_7 ) відшкодування майнової шкоди, завданої смерть потерпілого, щомісячними платежами у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. починаючи з грудня 2026 року, але не більш як до закінчення строку інвалідності.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» (СДРПОУ 20474912) та ОСОБА_10 (РНОКІ НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_7 (РОКІ НОМЕР_7 ) відшкодування понесених судових витрат (процесуальних витрат), у розмірі 70 000 гривень.

Захисник ОСОБА_18 надав до суду відзив на цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_23 , вважає, що слід відмовити в задоволенні позовних вимог потерпілої з наступних підстав.

Висновок судового експерта психолога, виготовлений за заявою потерпілої сторони, сторона захисту вважає необґрунтованим, оскільки резолютивна частина наданого висновку свідчить не про результат проведеного експертного дослідження, а про висновок експерта, що імовірно потерпіла правильно визначила розмір завданої моральної шкоди, зазначивши 2 000 000 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, яка викладена в постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначені враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Крім того, на думку захисника, наданий потерпілою стороною висновок судового експерта не може бути об`єктивним, оскільки експертом не були враховані відомості, які мають суттєве значення для визначення розміру моральної шкоди, завданої потерпілій, а саме стан алкогольного сп`яніння загиблого, а також грубе порушення ПДР, яке виразилось в перетині проїзної частини на заборонений червоний сигнал світлофору, що в свою чергу безумовно є обставинами, які сприяли настанню ДТП та є грубою необережністю потерпілого.

В висновку судового експерта потерпіла вказує на те, що гроші їй потрібні, оскільки вона потребує постійного лікування та придбання ліків, утримання місця поховання чоловіка в належному стані, для пожертв до церкви, а також для паломницьких поїздок, при чому звертаю увагу суду на той факт, що заявлені витрати, які потерпіла вважає необхідними у зв`язку з завданням їй моральної шкоди фактично не мають нічого спільного з моральною шкодою, а лише є спробою збагатитись в такий спосіб.

Обвинувачений не заперечує того факту, що потерпілій завдана моральна шкода, внаслідок вчинення злочину, однак заявлений розмір моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам розумності та пропорційності.

На думку захисника ОСОБА_18 щодо заявленого потерпілою розміру матеріальних претензій на суму 540 000 гривень, та стягнення 227 788,72 гривень витрат на поховання потерпілого, слід зазначити наступне:

Щодо розміру заявленої майнової шкоди 540 000 гривень, яка розрахована як 50% від заробітку потерпілого ОСОБА_11 за період у наступні 36 місяців, то слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає покладання обов`язку з утриманню потерпілої за рахунок обвинуваченого в такий спосіб, так само законом не передбачено стягнення 50% заробітку потерпілого за період майбутніх 36 місяців, крім того як зазначає сама потерпіла, потерпілий ОСОБА_11 працював неофіційно, будь-які докази як самого факту роботи, так і доказів отримання заробітної плати в такому розмірі в матеріалах справи та в додатках до позовної заяви відсутні, отже такий розмір заробітку є недоведеним та безпідставним, як і вимога про відшкодування 540 000 гривень.

На думку захисника, заявлені витрати на поховання загиблого ОСОБА_11 є штучно завищеними, надані до суду накладні, містять кількість найменування продуктів та предметів, які за своєю кількістю не тільки не підтверджують фактичних затрат на поховання, а містять в собі відомості які не відповідають логічності та можливостей людського організму в частині поглинання їжі нереальними об`ємами, тому в задоволенні зазначених вимог слід відмовити. Доводи та обґрунтування з розрахунками, викладені в письмовому вигляді, долучені до справи.

Цивільний відповідач ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» звернулася до суду з клопотанням, про зменшення розміру витрати на правничу допомогу, з підстав, що заявлена сума у розмірі 70 000 гривень є завищеною та не обґрунтованою, та вона не підлягає солідарному стягненню.

Також, цивільний відповідач ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» виклав в письмовому вигляді заперечення на цивільний позов заявлений потерпілої ОСОБА_7 , які додані до матеріалів кримінального провадження.

Щодо вирішення пред`явлених цивільних позовів, в рамках даного кримінального провадження, по суті, слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З огляду на це при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої взаємодії цих джерел, визначається нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки , відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З матеріалів провадження вбачається, що внаслідок ДТП вчиненого ОСОБА_10 , загинув ОСОБА_11 , який є чоловіком потерпілої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим їй була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

З матеріалів провадження вбачається, що між ОСОБА_10 та АК СК «АРКС» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів № ЕР212359233 від 26 грудня 2022 року, згідно яким забезпеченим транспортним засобом був автомобіль «Volkswagen Touareg» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Договір (поліс) обов`язкового страхування укладений із лімітом відповідальності на одного потерпілого у розмірі грошової виплати на суму 320 000 гривень (за немайнову шкоду - шкоду, заподіяну життю і здоров`ю), та у розмірі грошової виплати на суму 160 000 гривень (за шкоду заподіяну майну), із нульовою франшизою.

Крім того, станом на момент ДТП був чинним Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (приєднання) Оферта N? 90117 гд2о від 06.12.2022 року (далі - Договір), предметом якого було визначено страхування майнових інтересів Страхувальника (інших осіб, визначених Договором), що не суперечать закону, пов`язані з цивільною відповідальністю за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Volkswagen Touareg» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до п.2.8 Договору, цей Договір укладено з метою підвищення розміру страхових сум за полісом ОСЦПВ за шкоду, заподіяну майну та/або життю та здоров`ю третіх осіб. Згідно договору, страхова сума за Договором становить 1 000 000 грн.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно статтею зазначеного Закону страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За приписами п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Вирішуючи цивільний позов заявлений потерпілої ОСОБА_7 в частині вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 гривень, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).

Згідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

На думку суду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_10 , потерпіла втратила чоловіка, що завдало потерпілій значної моральної шкоди, яка проявилась у глибоких душевних стражданнях, остання тривалий час перебуває у стресі, що викликає порушення сну, наявність постійної тривоги, розгубленості. Також, потерпіла є особою з інвалідністю, похилого віку, що у сукупності посилює глибину переживань потерпілої та свідчить про певні труднощі в поновленні звичного способу життя і можливості підтримувати власну життєдіяльність на гідному рівні в подальшому після втрати чоловіка.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд детально проаналізував доводи потерпілої, її представника, вважає повністю доказаними наявність у потерпілої на протязі тривалого часу моральних страждань внаслідок втрати чоловіка, вважає, що потерпілій ОСОБА_7 спричинена моральна шкода у загальному розмірі 1 000 000 гривень, в задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відмовити за недоведеністю.

Відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, суд вважає, що вимога потерпілої ОСОБА_7 про стягнення зі АК СК «АРКС» моральної шкоди у розмірі 80 400 гривень підлягає задоволенню та стягненню зі АК СК «АРКС», відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортирних засобів № ЕР212359233 від 26 грудня 2022 року.

Згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Виходячи з наведеного, з ОСОБА_10 внаслідок дій якого була спричинена моральна шкода потерпілій, слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_7 , моральну шкоду у розмірі 919 600 гривень, із розрахунку 1 000 000 - 80 400 = 919 600 гривень.

Що стосується тверджень представника страхової компанії про те, що оскільки у загиблого була донька ОСОБА_25 , яка також має право на отримання частки страхового відшкодування моральної шкоди, тому ОСОБА_7 має право на 1/2 частку від встановленого законом ліміту, а саме 40 200 гривень, суд вважає надуманим.

З матеріалів провадження слідує, що саме ОСОБА_7 звернулася в суд з цивільним позовом та просила стягнути на свою користь зі страхової компанії відшкодування заподіяної моральної шкоди, зазначивши при цьому обґрунтування своїх вимог (обсяг понесених саме нею моральних страждань внаслідок смерті чоловіка). Крім того, інші особи в рамках цього кримінального провадження до суду в якості цивільних позивачів не зверталися.

Також, доводи представника цивільного відповідача АТ СК «АРКС», про те, що потерпіла ОСОБА_26 повинна була звернутися до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, суд не приймає до уваги, з наступних підстав.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого чи іншої особи.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, вказане також узгоджується зі ст.15, ст.16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування. Перша з них передбачена ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого чи іншої особи на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст.128 КПК України.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року(справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого чи іншої особи до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» не є обов`язковим, оскільки саме за особою права якої були порушені залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення витрат на поховання, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 18 статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

З наданих потерпілою доказів вбачається, що для поховання ОСОБА_11 , а саме для здійснення обрядових дій, ОСОБА_7 витратила у загальному розмірі 94 160 гривень, що підтверджується копією договорами - замовлення від 17.11.2023 року, та від 16.11.2023 року, банківськими квитанціями про внесення грошових коштів. Ці витрати складаються з витрат на придбання: труни, хреста, таблички, погребального набору, подушки, простинні, покривала, накидки, корзини, вінків, портрету і інших речей, необхідних для поховання. Крім того, ОСОБА_7 сплатила частку грошових коштів від вартості замовленого нею надгробного пам`ятника, у розмірі 150 000 гривень, в якості задатку, на підтвердження чого надана копія накладної від ФОП ОСОБА_27 .

За правилами статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Враховуючі, що цивільна відповідальність за шкоду, яка могла бути завдана автомобілем Volkswagen Touareg», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована на підставі договору страхування, що укладений між обвинуваченим та ПАТ СК «АРКС», тому, в даному випадку, витрати на поховання, у встановленому Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмірі відшкодовує ПАТ СК «Українська страхова компанія».

Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 6 700 гривень. 12 мінімальних заробітних становило 80 400 гривень.

Отже, грошові кошти витрачені потерпілою ОСОБА_7 на поховання у розмірі 94 160 гривень, які підтверджені документально та доведені в суді належними доказами, слід стягнути зі страхової компанії ПАТ СК «АРКС» відповідно до договору про обов`язкове страхування транспортних засобів № ЕР212359233 від 26 грудня 2022 року у розмірі 80 400 гривень, та 13 760 гривень в межах договору про добровільне страхування транспортних засобів № 90117 гд2о від 06.12.2022 року.

Решта витрат, які понесла ОСОБА_7 в процесі поховання ОСОБА_11 , а саме: витрати на придбання одягу для покійного, витрати на придбання продуктів харчування та напоїв для поминального обіду, що в загальному розмірі складає 133 627 гривень 28 копійок стягненню не підлягає, у з тим, що вони не відносяться до витрат на поховання відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу», тому у стягненні з ПАТ СК «АРКС» решти витрат на поховання, суд відмовляє за безпідставністю.

Також, грошові кошти у розмірі 150 000 гривень, сплачені потерпілою ОСОБА_7 в якості авансу на спорудження нагробного пам`ятнику, підтвердженні копією накладної, слід стягнути з ПАТ СК «АРКС» в межах договору про добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (приєднання) Оферта N? 90117 гд2о від 06.12.2022 року.

Так, вимога потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_10 грошових коштів на спорудження нагробного пам`ятнику у розмірі 190 588 гривень 72 копійки, які не покрити страховим відшкодуванням, задоволенню не підлягає, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження витрат понесених потерпілою. Також, суд враховує, що зазначені витрати потерпілою ОСОБА_7 ще не були фактично понесені, а мають бути понесені у майбутньому, про що зазначено у накладній із розрахунком вартості встановлення пам`ятнику, у зв`язку з чим, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також діти потерпілого, народжені після його смерті.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17.

Суд, вважає, що твердження потерпілої, що ОСОБА_11 працював, отримував щомісячно заробіток у розмірі 30 000 гривень не підтверджено документально, наявність роботи та отримання доходу повинно бути доведено належними доказами, але таки докази суду не надані. Таким чином, частка середньомісячного заробітку (доходу), яка б припадала на ОСОБА_7 дорівнює нулю, не залежно від встановленого п.1 ч.1 ст.1200 ЦК України періоду. Таким чином, вимога потерпілої ОСОБА_7 про отримання відшкодування шкоди у розмірі 50 % середньомісячного заробітку (доходу) ОСОБА_11 , задоволенню не підлягає, у зв`язку з тим, що судом не встановлено, що ОСОБА_11 мав постійний дохід, і факту перебування ОСОБА_7 на утриманні у свого загиблого чоловіка ОСОБА_11 .

Враховуючі зазначене, вимога потерпілої ОСОБА_7 про стягнення зі АТ СК «АРКС» виплат у розмірі 540 000 гривень, та вимога потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 матеріальної шкоди завданої смертю потерпілого, щомісячними платежами у розмірі 15 000 гривень, починаючи з грудня 2026 року, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, до процесуальних витрат відносяться витрати на правову допомогу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.

Згідно з до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями частини 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпіла заявила позовні вимоги про відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу адвоката в розмірі 50 000 грн. Так, з матеріалів провадження вбачається, що між потерпілою ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_6 , 12.12.2023 року було укладено договір №628/12-12 про надання правової допомоги, та додаткова угода до договору від 12.12.2023 року. Відповідно до доданої суду банківської квитанції 2.110711149.1 від 27.03.2025 року ОСОБА_7 сплатила 50 000 гривень, отримувачем є адвокатське об`єднання «Алгіз».

Крім вказаного, між потерпілою ОСОБА_7 та адвокатом АО «Алгіз», складено та підписано Акт надання правничої допомоги відповідно до договору №628/12-12, згідно з яким надано обсяг правничої допомоги потерпілій ОСОБА_7 , що включає в себе: проведено інтерв`ю Клієнта, досліджені фактичні обставини, визначено предмет правової допомоги, надано Клієнту правову консультацію,підготовлено та подано до слідчого СУ ГУНП в Одеській області клопотання про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні N? 0001434 від 21.10.2023 в порядку ст. 221 КПК України,ознайомлено з матеріалами досудового розслідування у кримінальному провадженні N? 0001434 від 21.10.2023 в порядку ст. 221 КПК України,підготовлено та подано до Київської окружної прокуратури міста Одеси клопотання про відкриття матеріалів досудового у кримінальному провадженні N? 0001434 від 21.10.2023 в порядку ст. 290 КПК України,підготовлено та подано до Київського районного суду м. Одеси цивільний позов Клієнта до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування моральної та майнової шкоди, Підготовлено та подано до Київського районного суду м. Одеси клопотання про арешт майна на забезпечення цивільного позову, прийнято участь у судовому засіданні у справі N? 947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, підготовлено та подано клопотання про долучення доказів на доведення позовних вимог (висновок експерта),25.04.2024 р.прийнято участь у судовому засіданні у справі N?947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 15.05.2024 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N? 947/4354/24 в якості представника потерпілої, 30.05.2024 р. підготовлено та подано повторно до Київського районного суду м. Одеси клопотання про арешт майна на забезпечення цивільного позову Клієнта до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування моральної та майнової шкоди, 01.07.2024 р. прийнято участь у судовому засіданні в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 01.07.2024 р. підготовлено та подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, 11.07.2024 р. ознайомлено в Київському районному суді м. Одеси з матеріалами кримінальної справи N? 947/4354/24.,15.07.2024 р. підготовлено та подано клопотання про залучення співвідповідача та уточнення позовних вимог разом з уточненою позовною заявою Клієнта до обвинуваченого ОСОБА_10 та АТ «СК «АРКС» про відшкодування моральної та майнової шкоди, 18.07.2024р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N?947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 22.08.2024 р. підготовлено та подано до Київського районного суду м. Одеси у кримінальній справі N? 947/4354/24 відповідь на відзив АТ «СК «АРКС», 14.10.2024 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N? 947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 30.10.2024 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N? 947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 19.11.2024 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N? 947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 02.12.2024 р. підготовлено та подано до КНП «Міська клінічна лікарня N? 1» OMP адвокатський запит щодо проведення у ОСОБА_12 медичного огляду на стан сп?яніння, 18.12.2024 р. підготовлено та подано клопотання про витребування і дослідження документів, 27.01.2025 р. подано клопотання про визнання неналежними і недопустимими доказами відомості довідки 4576/10-19, 27.01.2025 р. підготовлено та подано клопотання про визнання неналежними і недопустимими доказами відомості висновку від 20.10.2023 N? 002483., 27.01.2025 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N?947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 04.02.2025 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі 947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 19.02.2025 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N?947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 07.03.2025 р.Підготовлено письмову промову в судових дебатах у кримінальній справі N? 947/4354/24 для долучення до матеріалів справи. 10.03.2025 р. Підготовлено та подано заяву Клієнта про розгляд справи без її участі, 10.03.2025 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N?947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 17.03.2025 р. підготовлено та подано заяву Клієнта в порядку ст. 93 ЦПК України, 17.03.2025 р. підготовлено та подано клопотання про розгляд справи без участі потерпілої,17.03.2025 р. прийнято участь у судовому засіданні у справі N?947/4354/24 в якості представника потерпілої та цивільного позивача, 17.03.2025 р. підготовлено та подано до Київського районного суду м. Одеси у кримінальній справі N? 947/4354/24 клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, 24.03.2025 р. ознайомлено в Київському районному суді м. Одеси з матеріалами кримінальної справи N? 947/4354/24.

Отже, з урахуванням принципу співмірності, складності кримінального провадження, часу витраченого адвокатом для виконання правничих послуг, наданих потерпілій, їх обсягу, суд, вважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу, здійснену адвокатом в розмірі 50 000 гривень, що є доведеним, обґрунтованим та співмірним зі складністю цього провадження, наданим адвокатом обсягом правничих послуг, й буде відповідати критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення процесуальних витрат за проведення судово -психологічної експертизи № 04/24 від 02.02.2024 року у розмірі 20 000 гривень, суд вважає необґрунтованими, з підстав відсутності належного документу на підтвердження сплати послуг ФОП ОСОБА_28 , наданий акт здачі - приймання послуг від 26.02.2024 року, не відповідає формі розрахунково-платіжного документу (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція), тому в їх стягненні слід відмовити.

Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати стягнути з ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100,124,126,128,129, 349, 369, 370, 371, 373, 374, 392, 393, 395,615 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_10 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави, витрати на проведення експертизи № 23-5888 від 07.12.2023 року, у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави, витрати на проведення експертизи №23-5889 від 22.01.2024 р.,у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави, витрати на проведення експертизи №23-6144 від 22.01.2024 рокуу розмірі 15 145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 80 400 (вісімдесят тисяч чотириста) гривень.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у загальному розмірі 94 160 (дев`яносто чотири тисячі сто шістдесят) гривень.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРКС» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 919 600 (дев`ятсот дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 судові витрати на правову допомогу у розмірі 50 000 (п`ятдесяти тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1