Справа № 126/1953/20
Провадження №11-кп/801/131/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000414 за апеляційною скаргою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 10.10.2024, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Серебрія Бершадського району Вінницької області, проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, судимого: 19.04.2017 Бершадським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 11.09.2018 вказаний вирок Бершадського районного суду Вінницької області змінено Апеляційним судом Вінницької області та призначено остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі; 27.12.2019 умовно-достроково звільнений з ДУ «Могилів-Подільська виправна колонія» № 113 на підставі ухвали Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 18.12.2019 з невідбутою частиною покарання 11 місяців 5 днів; 27.04.2017 Теплицьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді п`ятисот шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає дев`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень.

На підставі ст. 71 КК України вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 19.04.2017 стосовно ОСОБА_7 допущено до самостійного виконання.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що весною 2020 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_7 на горищі підсобного приміщення, яке розташоване на території домоволодіння, яке належить його співмешканці ОСОБА_10 , в якому він проживав, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , знайшов 91 малокаліберний патрон та переніс їх до гаражного приміщення того ж домогосподарства, де залишив їх на зберігання без передбаченого законом дозволу. 07.08.2020 під час проведення обшуку вищевказаного домоволодіння обвинувачений видав вищевказані патрони, котрі зберігав у гаражному приміщення домоволодіння на одній з полиць. Ці патрони знаходилися в двох картонних коробках, відповідно до висновку експерта № 281 від 12.08.2020 вони є малокаліберними спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення, калібру 5,6 мм, призначеними для стрільби з цілого ряду нарізної спортивно-мисливської зброї, малокаліберних гвинтівок моделей «ТОЗ-8», «ТОЗ-11», «ТОЗ-99», «ТОЗ-17», «ТОЗ-78» та інших калібру 5,6 мм придатними для стрільби.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 19.04.2017 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Прокурор вважає, що суд безпідставно застосував ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції статті, за якою обвинувачується ОСОБА_7 , не дав належної оцінки обставинам справи та даним, які характеризують особу обвинуваченого. Вважає, що призначене судом покарання не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З вироку суду вбачається, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі № 634/609/15-к визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018 (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з вироку, суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу.

При цьому суд вказав на тяжкість вчиненого злочину; дані, які характеризують особу обвинуваченого; відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому; наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З наведеної норми закону слідує, що для переходу до іншого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, згідно з ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують винного.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною в судових рішеннях (зокрема, у постанові від 17.09.2019 у справі № 744/884/17, провадження № 51-8413км 18). Суд, посилаючись при призначенні покарання на ст. 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

При ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 судом в обґрунтування необхідності призначенню йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, враховано наявність пом`якшуючих обставин, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, запобігання отримання доступу до набоїв неповнолітніми та відвернення неминучих негативних для них чи інших осіб наслідків та те, що від його дій не завдана шкода державним чи суспільним інтересам.

Також суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за сьогоднішнім місцем проживання, активно займається волонтерською діяльністю, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину та щиро кається.

При цьому, судом першої інстанції не обґрунтовано, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого тяжкі наслідки не наступили, якщо скоєний злочин є тяжким злочином у сфері кримінальних правопорушень проти громадської безпеки, а саме незаконне поводження із боєприпасами.

Також судом першої інстанції не достатньо враховано, що орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі окремих осіб.

Призначене судом покарання ОСОБА_7 у виді штрафу 560 н.м.д.г., що з перерахунку відповідно ст. 53 КК України становить 70 днів позбавлення волі, явно не відповідає особі обвинуваченого та меті покарання, адже таке м`яке покарання не може запобігти ОСОБА_7 скоїти нове кримінальне правопорушення, враховуючи що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий та скоїв нове кримінальне правопорушення у березні 2020 року, невдовзі після звільнення 27.12.2019 умовно-достроково з ДУ «Могилів-Подільська виправної колонія» №113 з невідбутою частиною покарання 11 місяців 5 днів, тобто на шлях виправлення не став.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурору, що призначаючи покарання суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував ст. 69 КК України, яка не підлягає застосуванню.

Оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

За таких обставин рішення суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання не є законним, адже не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримуватися закону та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Колегія суддів дійшла переконання, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції статті, за якою обвинувачується, у виді позбавлення волі.

При призначенні покарання апеляційний суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує: ступінь тяжкості вчиненого умисного злочину та його наслідки, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання; займається волонтерською діяльністю; має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей; не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра; визнав вину у вчиненому та розкаявся.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання і ухвалити новий вирок на підставі положень ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 10.10.2024 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 19.04.2017 та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання цього вироку.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4