ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/5418/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/414/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Приховування злочину
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ленінського районного суду м Харкова від 25 вересня 2024 року відносно ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним вироком ухвалено

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, працював на посаді оперуповноваженого СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, не одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано невинуватим та виправдано за ст. 396 ч.1 КК України за відсутністю в його діях складу зазначеного злочину, на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що зібрані у справі докази не підтверджують пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, в його діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення необхідно тлумачити на користь обвинуваченого.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.396 КК України за наступних обставин.

Згідно з висунутим обвинуваченням, ОСОБА_8 , який станом на 14.03.2020р. займав посаду оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про національну поліцію» є представником центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

При цьому, ОСОБА_8 в силу займаної посади та освіти, достовірно відомо, що відповідно до ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно зі ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Також, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про національну поліцію» оперуповноважений СКП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 як працівник поліції у межах повноважень, наданих законодавством України, самостійно приймає рішення і несе за свої дії або бездіяльність кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно зі ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.6 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №100 від 08.02.2019, поліцейський незалежно від місця свого перебування в разі виявлення або отримання інформації про кримінальне правопорушення та іншу подію чи звернення до нього громадян із заявою (повідомленням) невідкладно повідомляє про це за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» і зобов`язаний ужити заходів щодо запобігання правопорушенню, його припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події.

Згідно з ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п.7 Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 3100 від 08.02.2019р., поліцейський у разі самостійного виявлення з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про кримінальне правопорушення, невідкладно, але не пізніше 24 годин рапортом доповідає про це керівникові органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки. За рішенням керівника органу (підрозділу) поліції або особи, яка виконує його обов`язки, відомості про виявлене кримінальне правопорушення уповноважена службова особа реєструє в ІТС ІПНП (журналі ЄО в разі тимчасової відсутності технічних можливостей унесення таких відомостей до ІТС ІПНП) та невідкладно, але не пізніше 24 годин реєстрації передаються: до органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань або передання цих відомостей до органів (підрозділів) поліції нижчого рівня та їх внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань; у межах регіональних територіальних органах поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділах до органів (підрозділів) поліції, на території обслуговування яких сталася така подія, для прийняття відповідних рішень та внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Будучи наділеним від імені держави службовими повноваженнями працівника правоохоронного органу Національної поліції України під час здійснення своїх службових повноважень на території Холодногірського району у м. Харкові, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про національну поліцію України», Кримінальним процесуальним кодексом України та Порядком ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, ОСОБА_8 , діючи умисно, 14.04.2020 приховав тяжкий злочин, вчинений на території свого оперативного обслуговування за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 року, поблизу будинку «1, за наступних обставин.

Так, 14.03.2020 о 20 год. 03 хв. до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 14.03.2020 о 20 год. 02 хв. за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 року, буд. №1, ОСОБА_9 йшов по вулиці, де двоє невідомих чоловіків заламали його та заволоділи його грошовими коштами в сумі 450 грн.

Вказаний факт був зареєстрований в ЖЄО Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області за №5273 від 14.03.2020, водночас відомості за цим фактом до ЄРДР внесені не були.

Досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000360 встановлено, що 14.03.2020 близько 19 год. 45 хв. група невідомих осіб, що діяли за попередньою змовою, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 року, поблизу будинку №1, здійснили відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме: завели руки ОСОБА_9 за його спину, притиснули його до стіни вказаного будинку, а також заволоділи його грошовими коштами у сумі близько 450 грн.

Після цього, ОСОБА_9 зателефонував за номером «102» зі свого мобільного телефону та викликав працівників поліції, на цей виклик прибули СОГ Холодногірського ВП ГУНП в Харківської області та співробітники патрульної служби поліції, яким ОСОБА_9 розповів про обставини вчиненого щодо нього злочину, після чого працівники Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області доставили ОСОБА_9 до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, б.1.

ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою приховування від обліку та реєстрації в ЄРДР відомостей за фактом відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 , вчиненого групою осіб за вищевказаних обставин, задля створення уявного благополуччя статистичних показників боротьби зі злочинністю та стану правопорядку на території оперативного обслуговування Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, шляхом створення фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, та вчинення інших активних дій, пов`язаних із впливом на потерпілого ОСОБА_9 , з метою приховування злочину, 14.03.2020 близько 20 год. 40 хв. більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, в приміщенні Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Маліновського, б.1, опитав ОСОБА_9 з приводу обставин вчиненого щодо нього злочину.

ОСОБА_9 , усвідомлюючи те, що він спілкується з представником правоохоронного органу Національної поліції України ОСОБА_8 , розповів йому про всі відомі йому обставини вчиненого щодо нього злочину, зокрема, що група невідомих осіб, які діяли за попередньою змовою, перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Революції 1905 року, поблизу будинку №1, здійснили відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме: завели руки ОСОБА_9 за його спину, притиснули його до стіни вказаного будинку, а також заволоділи його грошовими коштами у сумі близько 450 грн.

Після цього, вислухавши пояснення ОСОБА_9 та розуміючи, в силу освіти та займаної посади, те, що стосовно ОСОБА_9 вчинено кримінальне правопорушення, яке має всі ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, який відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, та бажаючи приховати цей злочин, ОСОБА_8 , почав умовляти ОСОБА_9 не писати заяви про вчинення злочину за вказаних ОСОБА_9 обставин, посилаючись на те, що ОСОБА_9 нібито не запам`ятав осіб, які відкрито заволоділи його майном, а також на те, що вказаних осіб працівники Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області не будуть встановлювати. При цьому, ОСОБА_9 наполягав на написанні заяви про вчинення щодо нього злочину, який має всі обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, проте ОСОБА_8 відмовив ОСОБА_9 у цьому та надав йому аркуш паперу з надрукованим текстом, в якому було зазначено, що ОСОБА_9 знайшов грошові кошти в іншій кишені, та наказав підписати зазначену заяву, що ОСОБА_9 і зробив, оскільки усвідомлював, що йому необхідно виконати вказівку працівника правоохоронного органу Національної поліції ОСОБА_8

ОСОБА_8 , усвідомлюючи, в силу своєї освіти та займаної посади, обов`язкові ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вказав ОСОБА_9 , що необхідно сказати, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння та грошові кошти загубив. Відповідну заяву ОСОБА_9 ОСОБА_8 зафіксував за допомогою аудіо -, відеозапису на свій мобільний телефон.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на приховування тяжкого злочину, вчиненого стосовно ОСОБА_9 , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, ОСОБА_8 , діючи умисно, достовірно розуміючи, що кримінальне провадження за ст. 186 КК України (грабіж) не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення згідно зі ст. 477 КПК України, заяву про вчинення злочину у ОСОБА_9 не прийняв, будь-яких процесуальних документів з приводу повідомлення про злочин не склав та не зареєстрував у встановленому порядку, письмово рапортом про обставини відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 на ім`я керівника органу (підрозділу) поліції не склав, матеріали до органу досудового розслідування не направив, та, як наслідок, не ініціював внесення слідчим до ЄРДР відповідних відомостей про вчинення відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, та проведення необхідного комплексу слідчих (розшукових) дій з метою розкриття вчиненого злочину, що потягло за собою неможливість виконання завдань кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України.

В подальшому, 06.04.2020р. матеріал ЄО №5273 від 14.03.2020 Холодногірського ГУНП в Харківській області за фактом звернення ОСОБА_9 про вчинений щодо нього злочин до справи №2449 та відомості щодо вчиненого відкритого заволодіння майном ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, до ЄРДР не внесено.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи достовірно та безпосередньо обізнаним про те, що стосовно ОСОБА_9 учинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите заволодіння майном за попередньою змовою групою осіб, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, будучи, в силу освіти та займаної посади, зобов`язаним та маючи реальну можливість виконати свої службові обов`язки, передбачені Конституцією України, Законом України «Про національну поліцію», Кримінально процесуальним кодексом України та Порядком ведення єдиного обліку в органах поліції заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, не повідомив правоохоронні органи про вчинення невідомими особами тяжкого злочину стосовно ОСОБА_9 та вчинив активні дії щодо його приховування, тобто, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, заздалегідь не обіцяно, умисно приховав тяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України.

Зазначені дії ОСОБА_8 кваліфіковані досудовим слідством як приховування злочину, тобто заздалегідь необіцяне приховання тяжкого злочину, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 396 ч.1 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 396 КК України скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Дослідити в судовому засіданні наступні докази сторони обвинувачення:

протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020;

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021;

матеріалу № 2449 про результати розгляду ЖЄО № 5273 від 14.03.2020 за повідомленням від ОСОБА_9 ;

відомості з Книги нарядів-3 Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, що розпочата 01.03.2020 року;

лист Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова № 52-103-5886вих-24 від 26.08.2024;

постанову прокурора від 26.07.2021 про виділення матеріалів кримінального провадження з додатками;

допитати в якості свідків прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Ухвалити свій вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до вимог ст. 54 КК України ОСОБА_8 необхідно позбавити спеціального звання - старшого лейтенанта поліції.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що суд першої інстанції у вироку зазначив, що ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за неіснуючим складом злочину, що не відповідає дійсності, оскільки заздалегідь не обіцяне приховування злочину передбачає вчинення особою умисних діянь, спрямованих на те, щоб про вчинений злочин або особу, що його вчинила не стало відомо правоохоронним органам.

Судом не взято до уваги, що саме у вчинені умисних дій, спрямованих на те, щоб про вчинений відносно ОСОБА_9 тяжкий злочин не стало відомо компетентним особам правоохоронного органу, які наділені повноваженнями на внесення відомостей до ЄРДР про вчинені кримінальні правопорушення з відповідною кваліфікацією за Кримінальним кодексом України з подальшим проведенням досудового розслідування, і обвинувачується ОСОБА_8 .

Тим паче цей злочин вчиняється працівником поліції до посадових обов`язків якого відноситься саме виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень, та, якому достеменно відомо про дійсні обставини вчиненого відносно ОСОБА_9 кримінального правопорушення, оскільки він у складі СОГ прибув на місце події та з першоджерела отримав інформацію про обставини події, вчиняє тиск на потерпілого ОСОБА_9 , який є інвалідом 2 групи та страждає на захворювання ДЦП, з метою спотворення дійсних обставин вчиненого злочину та переконує ОСОБА_9 не зазначати у заяві про те, що невідомі із застосуванням насилля заволоділи його грошовими коштами. При цьому мотиви вчинення приховування злочину можуть бути різними та на кваліфікацію не впливають.

Крім того, вважає, що про однобічність судового розгляду свідчить і той факт, що судом першої інстанції не взято до уваги, що 15.02.2021 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000021 за фактом грабежу відносно ОСОБА_9 за ст. 186 ч. 2 КК України, яке перебуває в провадженні СВ ВП № 2 ХРУП № З ГУНП в Харківській області за цією самою кваліфікацією, що свідчить про те, що ОСОБА_8 шляхом вмовляння ОСОБА_9 не надавати правдиві пояснення щодо вчиненого відносно нього кримінального правопорушення дійсно приховав тяжкий злочин, вчинений відносно ОСОБА_9 .

Також судом першої інстанції необгрунтовано визнано недопустимим доказом протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020 - в якому зафіксовано розмову, яка відбулась 14.03.2020 о 20-15 годині між заступником начальника - начальником кримінальної поліції Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_12 та старшим інспектором-черговим цього ж відділу поліції ОСОБА_13 в ході якого черговий ОСОБА_13 доповідає ОСОБА_12 про те, що відбувся грабіж по АДРЕСА_2 , де двоє невідомих підійшли до чоловіка, заломали та забрали у нього 450 грн., та повідомив, що ОСОБА_8 поїхав на місце події. Так, із зазначеного протоколу чітко вбачається попередня кваліфікація вчиненого відносно ОСОБА_9 злочину, проте судом необгрунтовано зазначено, про те, що з даного протоколу неможливо встановити попередню кваліфікацію подій.

Також вважає необгрунтованим висновок суду про те, що даний протокол визнано недопустимим доказом з тих підстав, що згідно ухвали слідчого судді Харківського апеляційного суду від 18.09.2020 дозвіл на використання цих матеріалів НСРД надавався у кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.2020, а не у кримінальному провадженні № 0000350 від 26.07.2021. При цьому судом не враховано, що постановою прокурора від 26.07.2021 з матеріалів кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 виділені матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 396 КК України, яким присвоєно № 0000350 (примітка: але саме у цьому дозвіл не надавався ) та в додатку до цієї постанови зазначено перелік матеріалів, які виділені, в тому числі і зазначений протокол.

Таким чином протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020 є належним та допустимим доказом, здобутим у відповідності до вимог КПК України.

Також вважаю, що судом необгрунтовано визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021 в ході якого свідок ОСОБА_9 в присутності понятих впізнав ОСОБА_8 як працівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, який приїжджав за викликом про вчинення злочину щодо свідка та переконував ОСОБА_9 не писати заяву про вчинений відносно нього злочин, на тій підставі, що цей протокол був отриманий в рамках іншого кримінального провадження та за іншою правовою кваліфікацією.

При цьому судом не враховано, що даний протокол є частиною виділених прокурором матеріалів з кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 у кримінальне провадження № 0000350 від 26.07.2024 відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 396 КК України на підставі постанови від 26.07.2021 та додатку до неї, а тому є належним та допустимим доказом. Також суд необгрунтовано зазначає, що не бере до уваги дані отримані в ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками оскільки свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надав покази, які не підтверджують обставини зазначені у протоколі, зокрема і на тій підставі, що свідок в судовому засіданні не впізнав осіб, які його забирали до райвідділу. Необгрунтованим вважаю такий висновок суду та тій підставі, що від дати події, а саме 14.03.2020, до дати судового засідання пройшов тривалий час, більше 4-х років, та у зв`язку з цим свідок міг не впізнати ОСОБА_8 в судовому засіданні.

Крім того, судом необгрунтовано було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про допит в судовому засіданні в якості свідків прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з питань обставин проведення таких слідчих дій як допит свідка ОСОБА_9 та проведення впізнання за фотознімками з участю цього свідка з метою з`ясування та перевірки об`єктивності наданих свідком ОСОБА_9 показань в судовому засіданні, які протирічать матеріалам кримінального провадження, зібраним в ході досудового розслідування.

Крім того, суд не надав належної оцінки дослідженому в судовому засіданні матеріалу № 2449 про результати розгляду ЖЄО № 5273 від 14.03.2020 за повідомленням від ОСОБА_9 в якому міститься повідомлення зі служби «102» про відкрите заволодіння двома невідомими особами із застосуванням насилля грошовими коштами у сумі 450 грн. у ОСОБА_9 , фототаблицею інспектор- криміналіста ОСОБА_14 на якій зафіксовано факт того, що ОСОБА_9 показував на місці події місце, де невідомі особи вчинили відносно нього неправомірні дії, а також заява від ОСОБА_9 датована 14.03.2020, яка відібрана оперуповноваженим СКП Холодногірського ВП ОСОБА_8 та в якій ОСОБА_9 просить припинити розгляд його звернення, оскільки гроші він знайшов в іншій кишені. При цьому вбачається, що підпис ОСОБА_9 та текст написаний ним в кінці заяви явно відрізняється за почерком від тексту самої заяви, яка вочевидь написана не самим ОСОБА_9 .

Даний доказ підтверджує обставини встановлені стороною обвинувачення в ході досудового розслідування про те, що оперуповноважений ОСОБА_8 , користуючись тим, що він є працівником правоохоронного органу, переконав ОСОБА_9 не подавати заяву про вчинений відносно заявника тяжкий злочин, а саме грабіж, що також залишив суд поза увагою при ухваленні виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 .

Крім того, суд першої інстанції вступив в протиріччя сам із собою надаючи оцінку наданому стороною захисту ДВД диску з відеозаписом з одної сторони зазначаючи, що цей доказ строни захисту не містить необхідних ознак для отримання такого доказу як відео, а з іншої сторони вважає його належним та допустимим доказом сторони захисту та використовує дані, що містяться на ньому як одну з підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 .

При цьому суд, проявляючи упередженість в оцінці доказів, встановивши, що з цього відеозапису не можливо встановити час, місце його створення, доходить висновку, що ОСОБА_9 на цьому відео перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не беручи до уваги, що ОСОБА_9 є інвалідом з діагнозом ДЦП та постійно має вади мови, та беззаперечно приймає позицію строни захисту, що саме цей запис зроблено 14.03.2020 під час доставления ОСОБА_9 до відділу поліції. Таким чином суд ухвалив виправдувальний вирок, використовуючи неналежний та недопустимий доказ строни захисту.

Також вважаю, що суд необгрунтовано послався на покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні пояснили, що не пам`ятають будь-які обставин прийняття повідомлення від ОСОБА_9 та обставин перевірки цього повідомлення, як на докази невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вони з однієї сторони не надали будь-яких свідчень, які б мали значення для з`ясування обставин події, а з іншої сторони вони були колегами ОСОБА_8 на момент вчинення ним інкримінуємого кримінального правопорушення, ОСОБА_13 перебував на чергуванні у відділі поліції на час прийняття заяви від ОСОБА_9 , доставления його до відділу поліції та спілкування з ним ОСОБА_8 , а ОСОБА_15 приймав рішення за матеріалом № 2449 про результати розгляду у ЖЄО № 5273 від 14.03.2020 за повідомленням від ОСОБА_9 , а тому зацікавлені в уникненні ОСОБА_8 передбаченої Законом відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Зазначене свідчить про упередженість суду при винесенні судового рішення на угоду обвинувачених.

Таким чином автор апеляційної скарги вважає, що дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження вина ОСОБА_8 в інримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 396 КК України, підтверджується в повному обсязі, підстав для його виправдання не вбачається.

Висновки суду щодо недоведеності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, в діях ОСОБА_8 надуманими, необгрунтованими, однобічними та зробленими з виправдувальним нахилом на користь сторони захисту.

Таким чином, вважає, що при прийнятті рішення про виправдання ОСОБА_8 , судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, крім того, висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.ч. 1,3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Колегія суддів відмовляє у клопотанні прокурора про допит в якості свідків прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з питань обставин проведення таких слідчих дій як допит свідка ОСОБА_9 та проведення впізнання за фотознімками участю цього свідка з метою з`ясування та перевірки об`єктивності наданих свідком ОСОБА_9 , показів в судовому засіданні в суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів виходить із того, що сам по собі факт участі прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у проведення таких слідчих дій як допит свідка ОСОБА_9 та проведення впізнання за фотознімками участю цього свідка ніким не оспорюється.

В той же час, дана вимога про допит цих свідків є суперечливою, враховуючи, що автор апеляційної скарги не ставить питання про повторний допит самого свідка ОСОБА_9 покази якого під сумнів безпосередньо в апеляційній скарзі не ставить.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Так під час апеляційного розгляду повторно досліджено наступні докази:

- протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020; ( т.2 арк. 45-46)

-постанову прокурора від 26.07.2021 про виділення матеріалів кримінального провадження з додатками; (т.2, арк. 8);

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021; (т.2, арк. 51-52);

-матеріал № 2449 про результати розгляду ЖЄО № 5273 від 14.03.2020 за повідомленням від ОСОБА_9 ; (т.2, арк. 78-80, 85)

-відомості з Книги нарядів-3 Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, що розпочата 01.03.2020 року; (т.2, арк. 92)

-лист Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова № 52-103-5886вих-24 від 26.08.2024; (т.2, арк. 129),

Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ч. 391 КК України судом зазначено, у якості мотивів виправдання, зокрема те, що за відсутністю всіх ознак у злочину, який ОСОБА_8 за версією досудового розслідування приховував, то навіть приховування такої події, якщо б воно мало місце не утворює складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України.

В контексті даного висновку судом вказано, що інкримінований ОСОБА_8 державним обвинуваченням склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК, є формальним, і з об`єктивної сторони приховування злочину полягає в заздалегідь не обіцяному переховуванні злочину, яке може бути вчинене тільки шляхом активної поведінки - дії. Форми (способи) вчинення цього злочину наведені в ч. 6 ст. 27 КК України, відповідно до якої він може бути вчинений шляхом приховування: а) злочинця, б) знарядь та засобів вчинення злочину, в) слідів злочину чи г) предметів, здобутих злочинним шляхом. Конкретні способи здійснення приховування можуть бути різними (надання злочинцю притулку чи документів, зміна його зовнішності, знищення різних слідів злочину, укриття предметів, здобутих злочинним шляхом, тощо).

Таким чином, суд правильно вважав, що при існуючий нормі законодавства визначеної як активна діяльність по переховуванню злочину (ч.1 ст. 396 КК України), ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення за не існуючим складом злочину, оскільки він за версією досудового розслідування приховував подію, яка сама по собі не була злочином.

Більше того, станом на момент події обвинувачений перебував на посаді оперуповноваженого Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області тобто був співробітником правоохоронного органу.

Отже, обвинувачений не лише отримав відомості про подію, яка, на думку прокурора, містила ознаки тяжкого чи особливо тяжкого злочину, а і повідомив належних суб`єктів в установленому законом порядку вніс відомості до ЖЄО(матеріал № 2449 про результати розгляду ЖЄО № 5273 від 14.03.2020 за повідомленням від ОСОБА_9 ), що не оспорюється і в апеляційній скарзі прокурора.

Далі на противагу висновкам суду про відсутність самого злочину, який приховував ОСОБА_8 прокурор зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що 15.02.2021 ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження 0000021 за фактом грабежу відносно ОСОБА_9 за ст. 186 ч. 2 КК України, яке перебуває провадженні СВ ВП 2 ХРУП ГУНП Харківській області за цією самою кваліфікацією, що свідчить про те, що ОСОБА_8 шляхом вмовляння ОСОБА_9 не надавати правдиві пояснення щодо вчиненого відносно нього кримінального правопорушення дійсно приховав тяжкий злочин, вчинений відносно ОСОБА_9 .

Між тим, на думку колегії суддів, внесення відомостей до ЄРДР передбачає собою первинну правову кваліфікацію, це не свідчить про факт вчинення кримінального правопорушення за такою кваліфікацією, а лише про обґрунтоване припущення.

Крім того, до ЄРДР за ч. 2 ст. 186 КК України було внесено відомості майже через рік після події 14.03.2020.

Між тим, станом на момент винесення вироку від 25.09.2024 (через 3,5 роки після початку розслідування) та на час апеляційного розгляду відсутні процесуальні рішення за результатом такого розслідування.

Прокурор не зазначає про наявність вироку за ч. 2 ст. 186 КК України, про направлення обвинувального акту до суду чи хоча б повідомлення про підозру за вказаною кваліфікацією.

Отже, тривале (3,5 роки) навіть на думку стороннього спостерігача розслідування в ході якого не повідомлено про підозру жодній особі має тлумачитись на користь ОСОБА_8 .

Також на користь висновку суду про невинуватість ОСОБА_8 свідчать і покази свідка ОСОБА_9 який пояснив суду, що нічого не пам`ятає про події 14.03.2020р., так як був у стані сильного алкогольного сп`яніння, має вади здоров`я та є інвалідом 2 групи. Він розпивав з невідомими йому хлопцями горілку біля магазину. Приїхала поліція, чому вони приїхали він не розуміє. Потім його забрали до Ленінського відділку поліції, хто його забрав він не пам`ятає, у залі суду також не впізнав осіб чи особу які тоді приїжджали. Розпивав горілку із хлопцями біля магазину, ніхто його не бив, насильницькі дії до нього не застосовувались. Що відбувалось у Ленінському районному відділку поліції та чи писав він будь-яку заяву, він не пам`ятає, так як випив приблизно однієї пляшки горілки. Пояснив, що не пам`ятає, чи допитували його в якості свідка. На запитання пояснив, що ніяких речей у нього не зникало. Гроші, телефон та ключі він знайшов у кишені, де у нього порвалась підкладка на наступний день, коли він прокинувся. Приблизно через місяць до нього до дому приїхали два чоловіка та жінка, представились працівниками правоохоронного органу, якого саме він не пам`ятає, та повідомили, про необхідність покарати поганого поліцейського. Крім цього, вони сказали йому, що все напишуть, а йому треба поставити свій підпис. Після чого вони дали йому 300 чи 350 грн. та пообіцяли привести продукти харчування. Після цього, він їх більше не бачив.

В контексті названих показів прокурор а апеляційній скарзі вказував на те, що судом необгрунтовано визнано недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2021 ході якого свідок ОСОБА_9 присутності понятих впізнав ОСОБА_8 як працівника Холодногірського ВП ГУНП Харківській області, який приїжджав 14.03.2020 за викликом про вчинення злочину щодо свідка, а також не бере до уваги дані отримані ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками оскільки свідок ОСОБА_9 судовому засіданні надав покази, які не підтверджують обставини зазначені протоколі, зокрема на тій підставі, що свідок судовому засіданні не впізнав осіб, які його забирали до райвідділу.

Між тим, згідно з ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Фактично суд першої інстанції мав два суперечливих докази: протокол впізнання, яке проводилось без участі сторони захисту та суду; та показання самого свідка, якому ставили запитання сторона захисту та суд та прокурор.

Отже, на думку автора апеляційної скарги суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 1, 2 та 3 ст. 23 КПК України мав надати пріоритет доказу, який він безпосередньо не досліджував, натомість поставити під сумнів показання, надані безпосередньо у приміщенні суду.

За таких обставин колегія суддів вважає такий довід необґрунтованим.

Більше того, думку колегії суддів на підтвердження даної тези автор апеляційної скарги, а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не наводить аргументів стосовно того, якими саме, дослідженими під час судового розгляду доказами підтверджується сам факт того, що ОСОБА_8 переконував ОСОБА_9 не писати заяву про вчинене стосовно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.

Також, а апеляційній скарзі містяться посилання на те, що суд першої інстанції вступив протиріччя сам із собою надаючи оцінку наданому стороною захисту DVD диску відеозаписом на якому свідок ОСОБА_9 повідомляє, що знайшов речі які вважав що в нього забрали шляхом грабежу, з одної сторони зазначаючи, що цей доказ сторони захисту не містить необхідних ознак для отримання такого доказу як відео, але з іншої сторони вважає його належним та допустимим доказом сторони захисту та використовує дані, що містяться на ньому як одну підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_8 »

Колегія суддів не погоджується із даним доводом, оскільки надаючи оцінку доказам сторони захисту, а саме наданому DVD диску, суд зазначав що доводи сторони обвинувачення щодо відсутності необхідних ознак для отримання такого доказу як відео, знайшло своє підтвердження, однак, враховуючи в сукупності всі зібрані у справі докази та безпосередній допит потерпілого в судовому засіданні, його вади пов`язані зі здоров`ям, дає суду підстави для встановлення всіх подій, які пред`являються в обвинувачення ОСОБА_8 , а тому обґрунтовано вважав його належним та допустимим.

Крім того, суд констатував, що із вказаного відео вбачається, як ОСОБА_9 , повідомляє, що претензій не має та показує, де знаходяться його речі, які він вважав викраденими, що узгоджується з його поясненнями в судовому засіданні, а також із показами обвинуваченого ОСОБА_8 .

Колегія суддів також зазначає, що клопотань про повторне дослідження даного доказу стороною обвинувачення не заявлялось, зміст відеозапису під сумнів не ставився.

Автор апеляційної скарги також вважає що суд необгрунтовано послався на покази свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , які судовому засіданні пояснили, що не пам`ятають будь-які обставин прийняття повідомлення від ОСОБА_9 14.03.2020 та обставин перевірки цього повідомлення, як на докази невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки вони однієї сторони не надали будь-яких свідчень, які мали значення для ясування обставин події, іншої сторони вони були колегами ОСОБА_8 на момент вчинення ним інкримінуємого кримінального правопорушення, ОСОБА_13 перебував на чергуванні відділі поліції на час прийняття заяви від ОСОБА_9 , доставления його до відділу поліції та спілкування ним ОСОБА_8 , ОСОБА_15 приймав рішення за матеріалом 2449 про результати розгляду ЖЄО 5273 від 14.03.2020 за повідомленням від ОСОБА_9 , тому зацікавлені уникненні ОСОБА_8 передбаченої Законом відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення».

Натомість у даному аспекті є нелогічним, що, суд мав критично поставитися до показань свідків (бо вони 4 роки тому були колегами Обвинуваченого), однак при цьому суд мав викликати та допитати прокурорів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які брали безпосередню участь по кримінальному провадженню як процесуальні керівники та навіть брали участь у судовому розгляді по даній справі.

Крім того автор апеляційної скарги не вимагав повторного дослідження показів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , а відтак суд апеляційної інстанції не має процесуального права відкинути покази названих свідків.

Отже, підводячи підсумок дослідженим під час апеляційного розгляду доказам колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та цілком відповідно до вимог законодавства оцінив показання свідків та дійшов логічного висновку про те, що допитані у ході судового розгляду особи не лише не підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, а навпаки спростовують версію сторони обвинувачення.

В той же час колегія суддів вважає неправильним висновок суду стосовно визнання недопустимим доказом протоколу про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020р. у виді копії, містить фрагменти телефонних розмов керівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з приводу робочих питань за період з 15.02.2020, 17.02.2020, 18.02.2020, 19.02.2020, 19.03.2019, 12.03.2020, 13.03.2020, 14.03.2020, 17.03.2020, 28.03.2020, 02.04.2019, 03.04.2019.

Так суд першої інстанції виходив з того, що вказана слідча (розшукова) дія була проведена в рамках досудового розслідування №0000558 від 24.08.2019р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та згідно ухвали слідчого судді Харківського апеляційного суду від 18.09.2020р. не надавався дозвіл на використання саме у вказаному кримінальному провадженні

№ 0000350 від 26.07.2021 по обвинуваченню ОСОБА_8 , а надавався у кримінальному провадженні №0000360 від 22.07.2020р.

Між тим з матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.09.2020р. надано дозвіл на використання інформації, отриманої за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, в іншому кримінальному провадженні, а саме надано дозвіл на використання в іншому кримінальному провадженні № 0000360 від 22.07.20 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, інформації та матеріалів, отриманих за результатами негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000558 від 24.08.19 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а саме: протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж №1583т від 12.06.2020, матеріальних носіїв; ДВД-диск, реєстр№1009т, проведених на підставі ухвал слідчого судді Харківського апеляційного суду за №1718т від 04.02.2020 (т.2 а.с.36-38);

- згідно протоколу про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020р. зафіксована розмова, що відбулась 15.02.2020 о. 11 год. 42 хв. між ОСОБА_12 та старшим інспектором-черговим Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 . Так, на аркуші №46 вказаного протоколу є телефонне повідомлення керівника про грабіж та виїзд на вказаною адресою Згирвача (т.2 а.с.39-48).

В той же час, з матеріалів проваження, зокрема з дослідженої під час апеляційного розгляду постанови прокурора від 26.07.2021 вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000360 від 22.07.2020 виділені матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 396 КК України, яким присвоєно № 0000350 (т.2 арк 8)

Таким чином, ураховуючи те, що названою вище постановою прокурора від 26.07.2021 з матеріалів кримінального провадження 0000360 від 22.07.2020 виділені матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 396 КК України, , що саме і стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000350 від 26.07.2021, то апеляційний суд зазначає, що передбачених ст. 257 КПК України підстав для звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на використання у цьому кримінальному провадженні інформації здобутої у кримінальному провадженні №0000360 не було.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 червня 2023 року у справі № 718/1069/21 (провадження № 51-787км23), від 14 вересня 2023 року у справі № 154/2120/18 (провадження № 51-3524км19) та від 02 листопада 2023 року у справі № 991/10566/20 (провадження № 51-4240км22).

Між тим, дослідивши під час апеляційного розгляду протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020, стосовно даних цього протоколу за 14.03.2020 року, колегія суддів констатує наступне.

Даний доказ містить лише інформацію стосовно того, що 14.03.2020 відбулась розмова між ОСОБА_12 та старшим інспектором черговим Холодногірського ВП ГУНП в Х/о ОСОБА_13 в ході якої отримані відомості про те, що на виклик за фактом грабежу на вул. Революції 1905 року, буд, 1 виїхали оперативні співробітники Згирвач та Долинський.

Тобто, названий доказ свідчить лише про те, що оперативні співробітники Згирвач та Долинський виїхали за викликом за фактом вчинення грабежу.

Між тим, названа обставина в сукупності з наведеними вище висновками не може свідчити про те, що надходження до чергового виклику за фактом грабежу та подальший виїзд оперативних працівників за місцем виклику обов`язково означає, що мало місце вчинення злочину.

Враховуючи викладене, вирок суду підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання на недопустимість доказу - протоколу про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020р. у виді копії, містить фрагменти телефонних розмов керівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з приводу робочих питань за період з 15.02.2020, 17.02.2020, 18.02.2020, 19.02.2020, 19.03.2019, 12.03.2020, 13.03.2020, 14.03.2020, 17.03.2020, 28.03.2020, 02.04.2019, 03.04.2019.

За виключенням наведеного вище, колегія суддів констатує, що інші доводи апеляційної скарги прокурора не містять обґрунтованих посилань на факти істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які дійсно перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а твердження щодо невідповідності висновків суду обставинам справи та неповноти судового розгляду не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Суд правильно вважав, що зібрані у справі докази не підтверджують пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, в його діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України, всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, а сумніви щодо доведеності обвинувачення необхідно тлумачити на користь обвинуваченого.

Будь- яких інших підстав для скасування вироку суду 1 -ї інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено, а відтак судове рішення в решті є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м Харкова від 25 вересня 2024 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на недопустимість доказу - протоколу про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 12.06.2020р. у виді копії, містить фрагменти телефонних розмов керівника Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області з приводу робочих питань за період з 15.02.2020, 17.02.2020, 18.02.2020, 19.02.2020, 19.03.2019, 12.03.2020, 13.03.2020, 14.03.2020, 17.03.2020, 28.03.2020, 02.04.2019, 03.04.2019

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді