Справа № 126/1100/24
Провадження №11-кп/801/167/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 30.10.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 19.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берізки - Чечельницькі, Гайсинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 відповідно до Закону України ''Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'', являючись військовозобов`язаним, визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 102/528 від 24.05.2023, являючись відповідно до Указу Президента України ''Про загальну мобілізацію'' від 24.02.2022 №69/2022 особою, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, будучи 21.02.2024 у встановленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, що підтверджується актом фіксування відмови від отримання повістки на відправку, діючи всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.1 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'', ст.22 Закону України ''Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'', усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув о 08 годині 22.02.2024 до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 30.10.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.336 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Прокурор Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 30.10.2024 щодо ОСОБА_7 за ст. 336 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

В решті частини вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що судом не у повній мірі враховано суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Прокурор вважає, що ОСОБА_7 заслуговує на більш суворе покарання, без застосування вимог ст.75 КК України, оскільки на всій території України введено воєнний стан, здійснюється мобілізація військовозобов`язаних осіб, придатних за станом здоров`я для проходження військової служби.

При цьому ОСОБА_7 відповідно до довідки військово-лікарської комісії (№ 102/528 від 24.05.2023) являється придатним до військової служби.

Рішення Чечельницького районного суду суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України та у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ст. ст. 50, 65 КК України) та відповідно до ст. 413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, просив задоволити, обвинувачений не кається, фактично заперечує висновки суду, щирого каяття немає, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволеннні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.336 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Однак, наявні підстави для скасування вироку.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що твердження апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м"якість є слушними, належним чином обгрунтованими.

Згідно ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності у суду обґрунтованих підстав дійти висновку, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без його ізоляції від суспільства.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 з застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, згідно довідки-характеристики проживає одиноко, офіційно непрацевлаштований, висновок Гайсинського районного сектору № 4 філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області, згідно якого виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, обставину, яка на думку суду відповідно ст.66 КК України пом`якшує покарання те, що обвинувачений щиро покаявся відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично не визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, тому суд безпідставно визнав та врахував пом"якшуючою обставиною щире каяття.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, внаслідок чого суд призначив покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через м"якість, що є підставою для скасування вироку суду відповідно до ст. 409 КПК України.

Виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком .

Згідно роз`ясснень викладених Постанові Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 15.11.2023 (справа №641/1067/23) щодо засудження особи за ст.336 КК України зазначено, що ст. ст. 50, 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. З урахуванням вищенаведеної мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.

При цьому суд вказав, що з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією РФ та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

На думку суду апеляційної інстанції, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд першої інстанції належним чином не обгрунтував та не навів мотивів,з яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, виходячи з обставин його вчинення, наслідків.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України.

Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність призвело до невідповідності покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м"якість.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд апеляційної інстанції у відповідності з положеннями ст.50, ст.65 КК України, керуючись роз"ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься згідно ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, обставини вчинення кримінального правопорушення, та те, що ухилення від призову до Збройних сил України з числа військовозобов`язаних громадян під час воєнних дій, створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, довідку -характеристику згідно якої обвинувачений проживає одиноко, офіційно непрацевлаштований, та вважає за доцільне визначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості, індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно д при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 414,420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 30.10.2024 щодо ОСОБА_7 за ст. 336 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок.

ПризначитиОСОБА_7 за ст. 336 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку суду.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4