КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003397 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

Цим же вироком цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 90 400 грн. та витрати, пов`язані із похованням, на суму 40 195 грн.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1580/2025 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_1

Також цим вироком вирішено питання щодо витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 13 серпня 2018 року близько 08 години 20 хвилин водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки ЗАЗ TF69Y0, державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись в крайній лівій смузі руху по бульвару Князя Володимира зі сторони Площі Волі в напрямку вул. Шевченка в м. Біла Церква Київської області, в порушення вимог:

- п. 1.3 Правил дорожнього руху України, де вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5 Правил дорожнього руху України, де вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 1.7 Правил дорожнього руху України, де вказано, що водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності;

- п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.11.2 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом;

- п.12.3 Правил дорожнього руху України, в якому зазначено що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проявила неуважність та безпечність, не рухалась ближче до правого краю проїзної частини, при виникненні небезпеки для руху не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого допустила наїзд на пішохода похилого віку ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину дороги справа наліво відносно руху автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала наступні тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, крововиливи в м`які покриви голови під оболонки і в тканину головного мозку, крововиливи у шлуночки головного мозку, набряк-набухання головного мозку, закриту травму грудей, переломи ребер справа і більше зліва, забій легень, закриту травму тазу, крововиливи в м`яких тканинах тазу, поширені до кісток, переломи верхньої гілки лонної та сідничної кісток зліва, крововиливи в за очеревинній клітковині зліва та в області лівого купола діафрагми, підшкірну гематому лівого стегна по зовнішній поверхні з утворенням карману, який заповнений кров`ю, крововиливи в підшкірно-жировій клітковині та м`язах лівої нижньої кінцівки, переломи обох кісток лівої голінки у верхній третині, масивні крововиливи в м`яких тканинах навколо всіх переломів кісток, синці, садна тіла.

Смерть ОСОБА_11 настала від сукупної травми голови, тулуба і лівої нижньої кінцівки з численними ушкодженнями кісток скелета та внутрішніх органів з крововтратою та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_7 порушень вимог п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 11.2, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 04.04.2024 на початку судового засідання захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 відмовився від виконання своїх обов`язків на підставі п. 2 ч. 3 ст. 47 КПК України по причині незгоди з обвинуваченою щодо вибраного нею способу захисту. Ця відмова згідно закону являється такою, яка вчинена без згоди ОСОБА_7 . Суд прийняв таку відмову, проте із позиції обвинуваченої вбачається факт неочікуваності такого розвитку подій, і це вбачається з того, що захисник заявив таке клопотання усно, а не письмово, та і сама обвинувачена після з`ясування судом її думки з приводу цього повідомила, що не знає, що казати і як далі діяти.

Також зазначає, що після отримання відмови та видалення захисника із зали, судом продовжено подальший судовий розгляд справи, при чому не роз`яснено обвинуваченій права, передбачені ст. 20 КПК України, про можливість залучення іншого захисника, не з`ясовано, чи вона бажає його залучити та не надано час і можливість його залучити, чим грубо порушено право на захист, передбачене ст. 20 КПК України.

Вказує й на те, що у подальшому сторона обвинувачення у порушення вимог Конституції та кримінального законодавства почала тиснути на обвинувачену та схиляти її на визнання винуватості у вчиненні злочину, а далі судом та стороною обвинувачення було здійснено допит обвинуваченої без роз`яснення ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України - права не свідчити проти себе, та з грубим порушенням зі сторони обвинувачення процедури прямого допиту із застосуванням тиску на неї, чим було грубо порушено під час допиту ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України та ст. 6 Конвенції з прав людини.

Також зазначає, що у подальшому, суд, скориставшись розпачем та розгубленістю обвинуваченої, у зв`язку із відсутністю належної правової допомоги, не з`ясувавши щодо готовності обвинуваченої до стадії судових дебатів, призначив їх, і таким чином не вжив необхідних заходів для забезпечення реалізації права обвинуваченої на виступ у судових дебатах, не забезпечив сторонам рівних умов для реалізації їхніх процесуальних прав.

Окрім цього, зазначає, що судом при постановленні вироку, всупереч вимогам розділу V КК України, не встановлено форми вини обвинуваченої.

Зокрема, як вбачається із досліджених автотехнічних експертиз у справі, жодна із них не враховувала показань допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 про те, що, на його думку, водій Ланоса не побачила пішохода, так як сонце її засліпило, та не враховувала фактору сонячного засліплення на можливість обвинуваченою вчасного виявлення перешкоди (потерпілої) на проїжджій частині та уникнення ДТП.

Разом з тим, суд, досліджуючи протокол огляду місця події та схему ДТП, не надав належної оцінки тому, що в місці скоєння ДТП не міститься жодного знаку чи дорожньої розмітки, які б вказували на те, що у цьому місці дозволено перетин проїжджої частини пішоходами.

Отже, вважає, що суд не врахував факту грубого порушення потерпілою ПРД, що і спричинило причинно-наслідковий зв`язок між діями потерпілої і ДТП.

Також суд не врахував і те, що, оскільки ДТП відбулося на проїжджій частині, то саме потерпіла, а не обвинувачена, порушила вимоги п. 1.5 ПДР, створивши перешкоду для дорожнього руху, та помилився стосовно порушення обвинуваченою п.п. 1.7, 2.3 (б), 12.3 ПДР, оскільки, відповідно до вимог п. 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Отже, вважає, що судом не взято до уваги та не надано оцінки тому, що обвинувачена до моменту ДТП не розраховувала на те, що потерпіла порушить п.п. 4.7, 4.14 (б) ПДР та раптово вискочить на проїжджу частину і почне її перетинати у невстановленому місці.

Стосовно порушення п. 11.2 ПДР в сенсі того, що обвинувачена мала б рухатися не в лівій, а в правій смузі руху, то вважає, що сторона обвинувачення не довела того факту, що таке порушення було в причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, що також не було підтверджено і автотехнічними експертизами, оскільки встановлено, що потерпіла перебігала проїжджу частину з права на ліво, то, рухаючись обвинувачена у правій полосі, часу на виявлення перешкоди та уникнення ДТП було б значно менше з огляду на те, що потерпіла перебігала проїжджу частину із за перешкоди у вигляді мікроавтобуса маршрутного таксі.

Звертає увагу й на те, що в якості основного доказу винуватості ОСОБА_7 у ДТП суд фактично встановлює наявність технічної, а не фактичної можливості його уникнення, згідно експертного висновку від 25.01.2024, однак при детальному його вивчені вбачається, що при експертному дослідженні за основу брався диференційований час реакції водія, тобто середньостатистичний, а тому через те, що швидкість реакції обвинуваченої була більшою від середньостатистичної на 1,1 секунду, суд визнав її винуватою у скоєні злочину та засудив до реальної міри покарання.

Також судом не було враховано, що обвинувачена частково відшкодувала завдану шкоду та частково визнала вину, з огляду на дії потерпілої, суд мав визнати ці обставини як пом`якшуючі.

Крім того, суд не враховує при призначенні покарання ОСОБА_7 зміст досудової доповіді, оскільки вона сформована, в тому числі, враховуючи, що остання вину визнала, щиро каялася, тоді як в судовому засіданні суд не встановив цих обставин.

Такі висновки суду суперечать самому змісту досудової доповіді (а.с. 66-68), яка ґрунтувалася на дещо інших поясненнях обвинуваченої, а саме (а.с.67), що вона щиро шкодує про скоєний злочин.

Також сторона захисту звертає увагу, що судова доповідь готується на підставі комплексного дослідження ступеня ризиків та не може бути відхилена лише з підстав відсутності беззастережного каяття та повного визнання вини.

Окрім того, судом не враховано позицію потерпілого у справі, який визнав факт часткового відшкодування шкоди та не наполягав на застосуванні до обвинуваченої реальної міри покарання.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Будучи повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, потерпілий ОСОБА_8 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив і ніяких клопотань про відкладення розгляду від нього не надійшло, а тому апеляційний суд, враховуючи, що його неявка не перешкоджає проведенню розгляду, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі потерпілого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, дослідивши шляхом відтворення в судовому засіданні аудіозапис судового засідання в суді першої інстанції, що відбулося 04.04.2024 року, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно положень ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Одним з основних прав, гарантованих Конституцією, є право на професійну правничу допомогу. При цьому конституційна норма визначає, що кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ст. 59 Конституції України).

Також слід зазначити, що, виходячи із аналізу положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і ст. 21 КПК України, право підозрюваного, обвинуваченого на захист є невід`ємною складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно; слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його. Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

За вимогами кримінального процесуального закону слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правничу допомогу, якщо обвинувачений виявив таке бажання, з боку обраного ним або призначеного захисника.

Захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках, які передбачені ч. 4 ст. 47 КПК України, зокрема у разі незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника.

Порядок і процес розірвання договору про правову допомогу визначений умовами цього договору, який передбачає завчасне повідомлення адвоката своєму клієнту про намір відмовитися від участі у захисті його прав та інтересів. Це забезпечує можливість обвинуваченого адаптуватися до нових обставин та вирішити питання про залучення іншого захисника.

У разі відмови захисника від участі під час здійснення судового провадження, суд повинен з`ясувати думку обвинуваченого щодо можливості подальшого розгляду справи без залучення іншого захисника, роз`яснивши обвинуваченому наявність у нього такого права.

Наведені вище обставини є складовою поняття права обвинуваченого на захист.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, захист інтересів ОСОБА_7 під час досудового розслідування та розгляду справи в суді першої інстанції здійснював адвокат ОСОБА_12 на підставі Договору №12 про надання правової допомоги від 01.03.2019 року (т. 1 а.п. 38).

04 квітня 2024 року на початку судового засідання адвокат ОСОБА_12 заявив про відмову від захисту ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 47 КПК України, а саме у зв`язку з незгодою з обвинуваченою щодо вибраного нею способу захисту.

Згідно пояснень обвинуваченої ОСОБА_7 , така позиція захисника для неї була несподіваною, захисник в засіданні встав і пішов, вона навіть не зрозуміла чому, хоча перед цим вони з ним про все домовлялися, вона не знала, що їй робити, юридичної освіти у неї не має, у зв`язку із нервовим виснаженням навіть не може сформувати речення.

З дослідженого під час апеляційного розгляду, шляхом відтворення, аудіозапису судового засідання суду першої інстанції від 04 квітня 2025 року вбачається, що на ньому зафіксовано, як захисник заявляє клопотання про відмову від участі у кримінальному провадженні на підставі п. 2 ч. 4 ст. 47 КПК України, у зв`язку з незгодою з обвинуваченою щодо вибраного нею способу захисту. На запитання суду щодо заявленого захисником клопотання, обвинувачена пояснила, що не знає, чим її позиція не співпадає з думкою захисту. На запитання суду, чи можливо слухати справу далі, обвинувачена пояснила, що не знає, вона хоче, щоб був захисник ОСОБА_12 . На що суд вказав, що у обвинуваченої із захисником була неузгоджена позиція і було прийнято його відмову, тоді обвинувачена погодилась, що продовжуємо далі, після чого суд продовжив судовий розгляд в ході якого допитав обвинувачену, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченої та видалився до нарадчої кімнати.

Отже, після оголошення в судовому засіданні згаданої відмови адвоката ОСОБА_12 від виконання своїх обов`язків, обвинувачена не виявила чіткої позиції щодо можливості продовження судового розгляду справи без залучення нового захисника, вона не розуміла, що сталося та була розгублена внаслідок такої поведінки адвоката ОСОБА_12 . Однак, незважаючи на такі обставини, суд першої інстанції продовжив розгляд кримінального провадження без участі захисника.

Разом з тим, враховуючи той факт, що під час досудового розслідування та протягом всього періоду розгляду справи в суді першої інстанції, який тривав з 27.03.2019 року, ОСОБА_7 виявила бажання скористатися правовою допомогою, та з огляду на її позицію, яка чітко свідчить про бажання мати кваліфіковану правову допомогу, колегія суддів вважає такі дії суду першої інстанції порушенням права ОСОБА_7 на захист.

За наведеного, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були порушені вимоги п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України та здійснено судове провадження за відсутності захисника, участь якого є обов`язковою, що, у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України тягне за собою скасування вироку Білоцерківського місьрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вважає наявним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, але поряд з цим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме - у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, зважаючи на дані про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, конкретні обставини справи, тяжкість та категорію вчиненого нею кримінального правопорушення, зокрема, що вона має вік 60 років, в минулому не судима, зареєстрована та проживає в Київській області, у зв`язку з чим ОСОБА_7 слід звільнити з-під варти в залі суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з населеного пункту без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3