КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0002356, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Геройськ, Голопристанського району, Херсонської області, українця, громадянина України, пенсіонера, із вищою освітою, проживаючого та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 16 вересня 2022 року. Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без зміни. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за таких обставин.

ОСОБА_7 16.09.2022 року приблизно 00 годин 10 хвилин, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптового виниклих неприязних відносин, вступив у словесну сварку зі своєю дружиною ОСОБА_9 , у ході якої у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на заподіяння її смерті.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, взяв в руки двоствольну мисливську рушницю «ТОЗ-БМ» 16-го калібру та здійснив один постріл в ОСОБА_10 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: наскрізного вогнепального поранення живота з утворенням по ходу направлення дії снаряду у напрямку зліва направо та згори (низу, садна на задньо-зовнішньому квадраті лівої молочної залози, вихідної вогнепальної рани на рівні 8-9 ребер по передньо-паховій лінії зліва, пошкодження по ходу ранового каналу лівої нирки, черевного відділу аорти та брижі тонкої кишки, а також крайовим переломом лівої здухвинної кістки та вихідною раною на рівні перелому по задньо-паховій лінії. Зазначені ушкодження виникли внаслідок вогнепального, дробового поранення, що було спричинено пострілом здійсненим з дуже близької відстані у напрямку зліва направо та згори донизу по відношенню до тіла потерпілої. Усі зазначені тілесні ушкодження спричиненні безпосередньо перед настанням смерті, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент їх спричинення та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 , смерть якої настала на місці події.

В апеляційній скарзіпрокурор,не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить

вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2023 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не взято до уваги обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , передбачену п. 6-1 ч. 1 ст.67 КК України, яка зазначена у обвинувальному акті, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2023 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 ; постріл був випадковим, а не прицільним; мисливська зброя відрізняється від бойової різними цілями застосування, а мисливські боєприпаси від бойових своїми характеристиками, та мають інші балістичні показними; враховуючи характер і локалізацію поранень, наведене свідчить про відсутність у ОСОБА_7 прямого умислу на заподіяння смерті.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурората заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу захисника - залишити без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК Українивирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.

Суд першої інстанції дослідив зібрані у кримінальному провадженні докази та дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які могли би поставити під сумнів їх правдивість та достовірність, та у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновки, покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, на підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції обґрунтовано послався на докази, дослідженні безпосередньо в судовому засіданні:

- показання потерпілої ОСОБА_11 :, ОСОБА_7 її батько, військовий пенсіонер, а ОСОБА_10 - її мати. Батьки не проживали разом близько 10 років, однак час від часу зустрічались. 16.09.2022 року вночі їй зателефонував батько та попросив викликати швидку медичну допомогу для мами, та повідомив, що він у неї вистрелив з рушниці;

- показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - працівниківуправління патрульної поліції про те, що приїхавши на місце події за викликом, двері квартири їм відчинив ОСОБА_7 , у стані алкогольного сп`яніння. Повідомив, що намагався заснути а дружина хотіла дивитись телевізор, внаслідок чого сталась суперечка. Він, взяв рушницю, щоб налякати дружину, однак стався постріл і від отриманих травм дружина померла;

- дані протоколу огляду місця події з фототаблицею від 16.09.2022 року, згідно якого в квартирі АДРЕСА_2 було виявлено труп жінки з вогнепальним пораненням; дані, що містяться в ухвалі слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року, якою було надано дозвіл на проведення огляду квартири АДРЕСА_2 ; дані протоколу огляду трупа від 16.09.2022 року, згідно якого в ході огляду трупа ОСОБА_10 було виявлено 4 механічні ушкодження у вигляді розривів(отворів), а саме 2 отвори у нижній частині лівого рукава, 1 отвір на лівій частині у підпахвовій ділянці та 1 отвір у правій частині на лінії поясу; дані протоколу слідчого експерименту від 01.11.2022 року за участі ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_14 , де ОСОБА_7 детально розповів та показав про обставини здійснення пострілу з рушниці та вбивства ОСОБА_10 ; дані ДВД-диску, на якому зафіксовано слідчий експеримент за участі ОСОБА_7 ; дані висновку експерта №КСЕ-19/111-22/42347-БД від 31.01.2023 року, згідно якого на наданому на дослідженні предметі з-зовні схожому на рушницю з маркуванням « НОМЕР_1 », а саме на поверхні важеля рушниці виявлені клітини з ядрами, які збігаються з генетичними зразками букального епітелію ОСОБА_7 ; дані висновку експерта №КСЕ-19/111-22/42347-БЛ від 03.02.2023 року; дані висновку експерта №СЕ-19/111-22/42120-БЛ від 09.11.2022 року; дані висновку експерта №022-80-2665-2022 від 16.01.2023 року, згідно якого смерть ОСОБА_10 настала приблизно за 08-12 годин до проведення дослідження у морзі, тобто у період часу з 22.00 год. ІНФОРМАЦІЯ_2. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: наскрізного вогнепального поранення живота з утворенням по ходу направлення дії снаряду у напрямку зліва направо та згори (низу, садна на задньо-зовнішньому квадраті лівої молочної залози, вихідної вогнепальної рани на рівні 8-9 ребер по передньо-паховій лінії зліва, пошкодження по ходу ранового каналу лівої нирки, черевного відділу аорти та брижі тонкої кишки, а також крайовим переломом лівої здухвинної кістки та вихідною раною на рівні перелому по задньо-паховій лінії. Зазначені ушкодження виникли внаслідок вогнепального, дробового поранення, що було спричинено пострілом здійсненим з дуже близької відстані у напрямку зліва направо та згори донизу по відношенню до тіла потерпілої. Усі зазначені тілесні ушкодження спричиненні безпосередньо перед настанням смерті, у своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент їх спричинення та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 , смерть якої настала на місці події. Будь-яких тілесних ушкоджень, які-б свідчили про боротьбу чи спробу захисту від нанесення тілесних ушкоджень не виявлено. Смерть ОСОБА_10 настала від вогнепального дробового наскрізного поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів. В результаті судово-токсилогічної експертизи в крові трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,24 проміле; дані висновку експерта №022-3-2665-2022 від 19.01.2023 року, згідно якого враховуючи дані слідчого експерименту, результати дослідження трупа, з врахуванням характеру та локалізації тілесних ушкоджень, локалізації та характеру ушкоджень на одязі потерпілої, траєкторії польоту кулі, зроблено висновок про те, що пошкодження виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 могли виникнути за обставин зазначених ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту. Однак під час проведення пострілу потерпіла була повернута до дульного зрізу лівою передньою-боковою поверхнею тіла, торс був нахилений у напрямку зброї та ліва рука була зігнута у лікті і піднята майже до рівня плечового суглобу(чи то у спробі закритись від пострілу, чи то у спробі відхилити ствол рушниці в сторону(назад та вліво по відношенню до тіла потерпілої); дані висновку судово-психіатричного експерта №748 від 01.12.2022 року, про те, що ОСОБА_15 в період часу до якого відносить діяння на будь-який психічний розлад не страждав, психічним розладом не страждає., міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 в період часу до якого відносить діяння у стані фізіологічного афекту чи іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність не знаходився.

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_16 , вказав, що обставини вбивства, вказані ОСОБА_7 під час слідчого експерименту, відповідають характеру та локалізації тілесних ушкоджень, що він і зазначив у своєму висновку №022-3-2665-2022, та стверджує, що потерпіла у момент пострілу намагалась чи то закритись від пострілу, чи відхилити ствол рушниці в сторону назад вліво по відношенню до тіла потерпілої, і цей постріл не міг відбутись в ході боротьби.Також, експерт спростував показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обстановки,яка передувала вбивству: місця розташування обвинуваченого та потерпілої перед пострілом, обставин боротьби ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , де обвинувачений нібито намагався вихопити з рук потерпілої рушницю, розташування рушниці в момент пострілу, зокрема, що рушниця була прикладом вверх, а дулом вниз, та наголосив на тому, що ці показання обвинуваченого,враховуючи механізм та локалізацію отриманих тілесних ушкоджень а також напрям ранового каналу, з експертної точки зору є неспроможними;показання ОСОБА_7 є неправдивими, оскільки виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 пошкодження не могли виникнути за обставин, зазначених ОСОБА_7 у судовому засіданні.

Ухвалюючи вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечуючи дотримання принципу змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України: сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, - ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів їх детальний аналіз та дав належну оцінку кожному з них та в їх сукупності і взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність у ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 , що має наслідком перекваліфікацію його дій на ч. 1 ст. 119 КК України, - є необґрунтованими та спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції належних та допустимих доказів.

Так, судом обгрунтовано покладено в основу вироку показання експерта ОСОБА_16 , який підтвердив складений ним висновок №022-3-2665-2022 та спростував версію сторони захисту про те, що постріл стався випадково, коли ОСОБА_7 нібито намагався вихопити з рук потерпілої рушниці. Есперт наголосив на тому, що така версія обвинуваченого, враховуючи механізм та локалізацію отриманих тілесних ушкоджень, а також напрям ранового каналу,з експертної точки зору є неспроможною, оскільки виявлені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 , вказують на те, що потерпіла у момент пострілу намагалась чи то закритись від пострілу, чи намагалась відхилити ствол рушниці в сторону назад вліво по відношенню до тіла потерпілої, і цей постріл не міг відбутись в ході боротьби.

Відповідно до висновку експерта № 022-3-2665-2022при дослідженні трупа у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження, які виникли внаслідок вогнепального, дробового поранення, що спричинено пострілом, здійсненим з дуже близької відстані, у напрямку зліва направо та згори донизу по відношенню до тіла потерпілої. Усі виявлені тілесні ушкодження спричиненні безпосередньо перед настанням смерті та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 . Будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , які свідчили би про боротьбу чи спробу захисту від нанесення тілесних ушкоджень, не виявлено.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що позиція сторони захисту про те, що ОСОБА_7 захищався від дій ОСОБА_17 та не мав умислу на вбивство останньої, за відсутності доказів на підтвердження цієї версії сторони захисту, є неспроможною.

Отже, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України, як про це просить захисник, колегією суддів не встановлено, позаяк висновок суду першої інстанції про доведеність винності обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України відповідає фактичним обставинам справи і належним чином обґрунтований.

В той же час, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так, абзацом 1 п.2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Законом України від 07.12.2017 №2227-VIII «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» доповнено КК України новини положеннями, в яких передбачено, зокрема, такі склади кримінальних правопорушень, як домашнє насильство, а також внесені відповідні зміни до КПК України.

Зокрема ч. 1 ст. 67 КК України доповнено перелік обтяжуючих обставин новим пунктом 6-1, відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

У п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ від 07.12.2017 №2229 -VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає домашнє насильство як діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: умисне протиправне заподіяння смерті своїй дружині - ОСОБА_17 .

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено обставиною, яка відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 77 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 , вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносина або близьких відносинах.

Проте, суд першої інстанції, встановивши, що злочин вчинено обвинуваченим щодо дружини, у мотивувальній частині вироку помилково зазначив, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність зазначити обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Колегія суддів зауважує, що встановлення апеляційним судом обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення злочину щодо подружжя, в даному випадку, не може слугувати підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як вказує прокурор, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів убачає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції на виконання вимог ст. 50, 65 КК України уповній мірі врахував характер і ступень тяжкості вчиненого, обставини скоєного кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, задовільно характеризувався за місцем тимчасового утримання, є особою пенсійного віку, на спеціальних обліках не перебуває, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.

На думку колегії суддів, призначене місцевим судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром відповідає засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке є пропорційним.

Підстав уважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим через м`якість, як зазначає прокурор, чи несправедливим через суворість, як вказує захисник, судом апеляційної інстанції не встановлено.

При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали би прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу захисника слід залищити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково, вирок суду першої інстанції - змінити, зазначивши в мотивувальній частині вироку суду обставини, що у відповідності до п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, в іншій частині вирок суду слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - змінити.

Визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

В іншій частині вирок щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _

______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2084/2024

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Доповідач: ОСОБА_1