Справа №:755/5074/25
Провадження №: 1-кп/755/974/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 24.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

встановив:

02.04.2025 року прокурор прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 24.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що кримінальне провадження розпочато на підставі рапорту прокурора відділу прокуратури АР Крим про виявлення інформації в загальнодоступній мережі Інтернет щодо викрадення на тимчасово окупованій території АР Крим громадянина України ОСОБА_4 .

За отриманими даними встановлено, що 11.07.2017 року ОСОБА_4 перебував у себе вдома, а саме на ТОТ АРК, с. Леніно, де останній отримав дзвінок на мобільний телефон. ОСОБА_4 не вказує, хто йому телефонував, але повідомив, що йому зателефонував знайомий та повідомив, що до його будинку під`їхав давній знайомий, з яким вони не бачились 4 роки, та бажає поспілкуватись. ОСОБА_4 вийшов з будинку та сів у припаркований автомобіль. В автомобілі знаходились четверо не відомих йому чоловіків, які не представившись, почали запитувати у ОСОБА_4 про особу на ім`я ОСОБА_5 . Останній зазначив, що йому нічого невідомо про запитувану особу. Невідомі чоловіки йому не повірили, та вивезли його за межі населеного пункту у поле поблизу с. Семенівка Ленінського району Автономної Республіки Крим, не доїжджаючи до м. Феодосія. Невідомі особи почали погрожувати, що уб`ють ОСОБА_4 , якщо він їм не розповість за ОСОБА_6 . Один із чоловіків продемонстрував предмет, схожий на зброю. В подальшому вони умовляли останнього співпрацювати з ними та надавати інформацію щодо мусульман, особливо за тих, які відносяться до партії «Хізб ут-Тахрір». Тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не спричинялось, висловлювались лише усні погрози. Через деякий час невстановлені особи, зрозумівши, що ОСОБА_4 їм не надасть інформації, яка їм цікава, сказали йому написати заяву про те, що він ні до кого не має претензій. В шапці заяви ОСОБА_8 зазначив начальника УФСБ по Республіці Крим та м. Севастополю.

В ході досудового розслідування проведено огляди інформації, розміщеної в мережі Інтернет стосовно досліджуваного злочину, зокрема зафіксовано надані ОСОБА_4 пояснення щодо його позбавлення волі невстановленими особами. Останній не зазначає ані зовнішній опис осіб, які його вивезли на пустир, ані їх імена.

Вказала, що згідно інформації з Державної прикордонної служби України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно перебувають на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, на материкову частину України з моменту тимчасової окупації півострова Крим, не виїжджали.

Разом з цим, слідчим з метою отримання додаткової інформації з приводу викрадення ОСОБА_4 та встановлення його контактних даних, спрямовані листи до Центру інформації про права людини, Центру журналістських розслідувань, ГО «КримСОС», ГО «Кримська правозахисна група», Кримськотатарського ресурсного центру, телеканалу «АТР», Українсько Гельсінської спілки з прав людини, Медійної ініціативи за права людини, Правозахисного руху Криму, Регіонального центру з прав людини, Української правди, однак жодної відповіді так і не отримано.

Вказала, що до правоохоронних органів заяв про вчинення злочину відносно ОСОБА_4 не надходило.

Крім того зазначила, що під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження особа, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлена, жодній особі про підозру не повідомлено.

Повідомила, що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло понад 6 років, що свідчить про закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні підтримала вказане клопотання з мотивів, наведених в його мотивувальній частині та просила його задовольнити.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився. Викликався шляхом публікації судової повістки у загальнодержавних засобах масової інформації, у відповідності до положень ч. 8 ст. 135 КПК України.

Відтак, згідно положень абз. 2 ч. 8 ст. 135 КПК України, ОСОБА_4 вважається особою, яка належним чином повідомлена та ознайомлена зі змістом повістки про виклик з моменту її опублікування у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження.

За таких обставин, слідчий суддя, заслухавши думку сторони обвинувачення, дослідивши надані матеріали, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Законність як засада кримінального провадження з огляду на ч. 2 ст. 9 КПК полягає утому, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Публічність, згідно зі ст. 25 КПК, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Згідно з пунктом 3-1 ч.1 ст.284КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим усіх зібраних та перевірених доказів.

Суд під час вирішення питання про закриття кримінального провадження має враховувати, чи дотримано органом досудового розслідування вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, що є необхідною умовою належного вирішення завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Така позиція узгоджується з практикою Касаційного кримінального суду, відображеною, зокрема, в постановах від 25 серпня 2021 року (справа № 142/536/20, провадження № 51-1546км21), від 29 червня 2022 року (справа № 725/3569/21, провадження № 51-1061км22), від 07 червня 2023 року (справа № 545/51/22, провадження № 51-2327км23), від 18 жовтня 2023 року (справа № 750/1575/23, провадження № 51-4007км23).

Більш того, за іншого підходу умовне «автоматичне закриття» не враховуватиме положення ст. 2, 9, 25 КПК та практики ЄСПЛ, який вже розглядав справи, де надмірно формальне тлумачення національними судами процесуальних правил не дозволило притягнути осіб, щодо яких були докази винуватості, до кримінальної відповідальності, зокрема, у справах «Маслова та Налбандов проти Росії», «R.B. v. Estonia».

При дослідженні матеріалів вказаного кримінального провадження, судом встановлено, що 24.11.2017 року до ЄРДР були внесені відомості за повідомленням засобів масової інформації про те, що «представники незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів, за попередньою змовою групою осіб, із погрозою застосування зброї 10.06.2017 року в селищі Леніно, тимчасово окупованої території АР Крим, незаконно позбавила волі кримського татарина ОСОБА_10 ».

В подальшому 27.12.2017 року першим заступником Генерального прокурора доручено здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення слідчим СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі, а здійснення процесуального керівництва - прокуратурі АР Крим. Уповноваженими особами органу досудового розслідування та прокуратури сформовано групу слідчих та групу прокурорів.

Так, лише 16.06.2020 року прокурором було надано вказівки у вказаному кримінальному провадженні.

05.10.2020 року, 12.12.2020 року, 17.03.2021 року, 08.09.2021 року, 12.02.2022 року, 05.07.2022 року, 24.12.2022 року, 13.07.2023 року, а також 17.02.2025 року було проведено огляд веб-ресурсів та задокументовано інформацію стосовно події кримінального правопорушення.

В той же час, в порушення вимог ст. 105 КПК України, до матеріалів кримінального провадження слідчим не долучено відеозапис, який був предметом протоколу огляду від 12.02.2022 року, що позбавляє суд можливості безпосередньо дослідити зазначений доказ.

Після цього слідчим надавалися численні доручення на проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, в порядку ст.ст. 38, 40, 41 КПК України, проте їх виконання не було результативним.

На виконання доручення № 488/100/06-2025 від 03.02.2025 року було надіслано рапорт, в якому надано інформацію стосовно наявних у потерпілого засобів зв`язку, а також повідомлено, що вжитими заходами встановити свідків та очевидців даної події та повні анкетні дані осіб, які затримували фігуранта не представилось можливим.

В подальшому, слідчим здійснено запити до Центру інформації про права людини, Центру журналістських розслідувань, ГО «КримСОС», ГО «Кримська правозахисна група», Кримськотатарського ресурсного центру, телеканалу «АТР», Українсько Гельсінської спілки з прав людини, Медійної ініціативи за права людини, Правозахисного руху Криму, Регіонального центру з прав людини, Української правди.

Проте, суд наголошує увагу, що належних доказів направлення вказаних листів на адреси вищезазначених установ до матеріалів кримінального провадження не долучено, що перешкоджає суду встановити факт дійсності та комплексності проведення слідчих (розшукових) дій. При цьому рапорти слідчого про направлення вказаних запитів на електронні адреси вищевказаних органів не є належним доказом їх надсилання та подальшого отримання, оскільки у вказаному випадку слідчий повинен був керуватися положеннями Глави 11.

31.03.2025 року прокурором складено рапорт з інформацією про те, що 18.03.2025 року потенційного потерпілого ОСОБА_4 , шляхом направлення відповідних повідомлень в заборонених на території України соціальних мережах, було повідомлено про здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Варто зазначити, що відповідно до ст. 133 КПК України слідчий, прокурор під час досудового розслідування має право викликати підозрюваного, свідка, потерпілого або іншого учасника кримінального провадження у встановлених цим Кодексом випадках для допиту чи участі в іншій процесуальній дії. Слідчий, прокурор під час досудового розслідування мають право викликати особу, якщо є достатні підстави вважати, що вона може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою.

Згідно з ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Частиною 8 ст. 135 КПК України регламентовано, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Проте, слідчим та прокурором жодного разу належним чином не викликано ОСОБА_4 до органу прокуратури або органу досудового розслідування.

Суд також наголошує увагу органу досудового розслідування та прокуратури, що матеріали зазначеного кримінального провадження сформовані неналежним чином, а саме процесуальні документи долучені не в хронологічному порядку.

Враховуючи вищевикладене, у наданих суду матеріалах відсутні відомості про вжиття будь-яких заходів для встановлення очевидців кримінального правопорушення, здобуття доказів та встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

При дослідженні наданих до клопотання матеріалів убачається формальний підхід до розслідування даного кримінального провадження, правові засоби для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, не вичерпано, оскільки не проведено всіх необхідних слідчих дій для встановлення дійсних обставин правопорушення, не виконано усіх запланованих оперативно-розшукових заходів, мали місце формальні доручення слідчого, на виконання яких надавалися формальні рапорти про неможливість їх виконати.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора.

Варто наголосити увагу, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду, яка знайшла своє відображення у постанові ККС ВС від 16.12.2024 року у справі № 405/1050/24, ухвала про відмову у закритті кримінального провадження не може бути переглянута в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 2, 284, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 24.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України - залишити без задоволення.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000211 від 24.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України - повернути до прокуратури АР Крим та м. Севастополя.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 11.04.2025 року о 09.00 год.

Суддя