Справа № 761/2353/25
Провадження № 1-кс/761/2272/2025
У Х В А Л А

Іменем України

24 січня 2025 року

слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000423 від 27.08.2024

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 27.08.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Київської обласної прокуратури.

Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» та КПН «Київська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її чоловіком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 організували протиправну злочинну схему з вимагання та одержання неправомірної вигоди у розмірі 25000 доларів США з фізичних осіб за підготовку та складання пакету медичних документів, щодо наявності у військовозобов`язаних громадян тяжкого захворювання, що дає підстави для подальшого оформлення лікарських документів для отримання групи інвалідності особам, які не мають на це права. Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залучають до співпраці працівників Дніпровської медико-соціальної експертної комісії та ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою ухилення останніх від призову на військову службу.

28.08.2024 допитаний в якості свідка ОСОБА_9 показав, що звернувся до ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_7 з метою отримання допомоги в збиранні медичних документів для оформлення відповідної інвалідності. 12.08.2024 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 організували проходження ОСОБА_9 медичного обстеження та стаціонарного лікування в Київській міській клінічній лікарні швидкої допомоги, що розміщена за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3. Останній фактично на лікуванні не перебував. Після пройденого стаціонарного лікування медичні документи не отримував. Процес проходження лікування контролювався ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зокрема останні на початку водили ОСОБА_9 по кабінетам, крім того ОСОБА_8 здавав аналізи за ОСОБА_9 .

Для поставлення необхідного діагнозу ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залучають лікаря кардіолог в КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» ОСОБА_10 .

В ході допиту ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_10 , була присутня в маніпуляційному кабінеті під час здачі аналізів ОСОБА_8 замість ОСОБА_9 та коментувала на які аспекти здоров`я ОСОБА_9 ОСОБА_8 необхідно звернути.

Крім того, встановлено, що до прийняття необхідного рішення Військово-лікарняною комісією «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» залучені:

-колишній голова ВЛК КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» та т.в.о. директора «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який проводив зустрічі з посередниками ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;

-лікар токсиколог КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Входить до складу комісії та консультує військовозобов`язаних, зокрема ОСОБА_9 під час перебування останнього в лікарні.

Вищевказані лікарі здійснюють свою діяльність в КНП «Київська Міська Клінічна лікарня Швидкої Медичної Допомоги», за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.

В подальшому ОСОБА_9 підтримував зв`язок з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з метою продовження лікування. Так, подружжя скоординувало ОСОБА_9 на проходження стаціонарного лікування в КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» залучивши до цього завідувачку відділення неврології вказаної лікарні ОСОБА_12 .

Також, встановлено, що організацією госпіталізації до КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» займається лікар відділення неврології зазначеної лікарні ОСОБА_13 .

Зазначені лікарі здійснюють свою діяльність в КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 14.

Встановлено, що 22.10.2024 ОСОБА_8 передано частину неправомірної у розмірі 5000 доларів США.

Крім того, ОСОБА_9 повідомив, що 19.12.2024 у його відбулась зустріч з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 для проходження медико-санітарної комісії перед проходженням якої останні інструктували ОСОБА_9 , крім того своєю поведінкою та розмовами зазначили, що добре знають ОСОБА_14 , який є головою Дніпровського МСЕК м. Київ та вплинуть на те, щоб ОСОБА_9 була оформлена ІІ група інвалідності. Після того, як ОСОБА_9 пройшов вказану комісію ним була здійснена передача неправомірної вигоди у розмірі 15000 доларів США ОСОБА_8 та ОСОБА_15 неподалік від приміщення Дніпровського МСЕК у м. Києві, за адресою: м. Київ, вул. Петра Запорожця, 26. Натомість ОСОБА_9 отримав висновок Дніпровського МСЕК у м. Києві про отримання ІІ група інвалідності.

11.01.2025 року в період часу з 13:55 год. по 15:09 год. на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва №761/718/25 від 08.01.2025 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

11.01.2025 постановою слідчого вищевказаний мобільний телефон визнано речовим доказом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, прокурор просить слідчого суддю накласти арешт на вказане майно.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтрима, просив слідчого суддю його задовольнити.

Представник власника майна проти задоволення клопотання заперечив.

Власник майна підтрима позицію свого представника.

Також від представника власника майна надійшли висьмові заперечення на клопотання.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 КПК вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В той же час прокурором в клопотанні не доведено, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримніального провадження, а відтак вилучене майна не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Також прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених абз. 2 ч.1 ст. 170 КПК України та не обґрунтовано при цьому наявність правових підстав для такого арешту та необхідності у його накладенні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того як було встановлено в судовому засіданні мобільний телефон марки Xiaomi ІІ Т, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з сім картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , був оглянутий слідчим, оскільки ОСОБА_5 був наданий повний доступ до нього.

Разом з тим прокурором не було надано доказів того, що вказаний телефон місить відомості, які необхідні для встановлення істини у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в рамках якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість і недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 376, 395, 532 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000423 від 27.08.2024 - відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1