УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» - ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Рівненський слідчий ізолятор»),

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця російської федерації, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, засудженого 07.10.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, від відбування покарання,-

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , засудженого 07.10.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Клопотання мотивує тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, зараховано у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 10.06.2021 по 19.07.2021 включно. Ухвалою Київського апеляційного суду вищезгаданий вирок було залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду в справі №569/12238/22 від 02.11.2022 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та в подальшому неодноразово його було продовжено.

Ухвалою Рівненського міського суду від 07.09.2023 року в судовій справі №569/1265/23 вирішено питання про залишення ОСОБА_5 в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» для відбування покарання на період судового розгляду вказаної судової справи.

На даний час засуджений відбув більш ніж частини строку покарання, що надає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК України.

Покликаючись на позитивну характеристику, наявність заохочень захисник вважає, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому.

Засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника, зазначив, що під час відбування покарання не допускав порушень, а також не вчиняв жодного кримінального правопорушення, кримінальні провадження стосовно нього сфальсифіковані.

Представник державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 не заперечувала щодо задоволення клопотання.

Прокурор заперечував щодо задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у зв`язку з відсутністю передбачених кримінальним законодавством правових підстав, зазначав, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки після засудження обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, що перебувають на розгляді в суді.

Суд, заслухавши пояснення захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_3 , представника державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 , ретельно вивчивши матеріали особової справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.12.2022 вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

Відтак, вирок суду набрав законної сили 12.12.2022.

На день розгляду клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 призначеного покарання судом.

З характеристики на засудженого ОСОБА_5 від 10.09.2024 вбачається, що за час перебування в ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» він зарекомендував себе позитивно. Вимоги режиму тримання та правила внутрішнього трудового розпорядку виконує. На заходи виховного впливу реагує правильно. Допустив одне порушення вимог режиму тримання за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Два рази був заохочений у вигляді «Подяки»». По відношенню до адміністрації СІЗО поводить себе ввічливо та коректно. Правил особистої гігієни дотримується. Соціально-корисніи зв`язки із рідними підтримує шляхом отримання передач, посилок та на побаченнях. У відношенні із співкамерниками підтримує позитивні стосунки, конфліктних ситуацій не створює.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 12.07.2023 у справі №569/1265/23 ОСОБА_5 залишено в умовах ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» тимчасово, у зв`язку з розглядом кримінального провадження відносно нього в Рівненському міському суді Рівненської області, у зв`язку із чим слід вважати, що ОСОБА_5 фактично відбуває покарання призначене йому за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021. Враховуючи, що ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» територіально знаходиться на території м.Рівного, з метою забезпечення права засудженого ОСОБА_5 на вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення, суд дійшов висновку про необхідність розгляду заявленого захисником клопотання.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Зі змісту вказаних норм закону слідує, що застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох обов`язкових підстав, які зазвичай називають матеріальною (ч. 2 ст. 81 КК України), що відображає факт виправлення засудженого та формальною (ч. 3 ст. 81 КК України), яка підтверджує факт відбуття певної частини покарання. Наявність цих підстав в сукупності надає суду можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого. При цьому основним, вирішальним є факт виправлення засудженого.

Матеріальна підстава відображає її якісну характеристику та полягає в тому, що засуджена особа виправилась і це доведено нею під час відбування покарання.

Під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. В основу умовно-дострокового звільнення передусім повинна бути покладена зміна ціннісних орієнтацій, зумовлених вчиненим злочином, на позитивні орієнтації. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що саме по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Результат з виправлення засудженого досягається відповідними засобами, що застосовують до нього протягом часу відбування покарання, а саме: режимом, пробацією, суспільно корисною працею, соціально-виховною роботою, загальноосвітнім і професійно-технічним навчанням, громадським впливом.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно-корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися в тому числі на ставленні до праці за весь період знаходження у виправних установах. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Разом із тим, матеріали особової справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 залучався до праці, чи виявляв бажання до праці під час відбування покарання.

З досліджених матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що за час відбування покарання він мав одне дисциплінарне стягнення та два заохочення, дотримується порядку і умов відбування покарання.

Суд зазначає, що при вирішенні вказаного клопотання слід враховувати весь період відбування покарання. При цьому засуджений має протягом всього строку відбування покарання доводити, що стає на шлях виправлення, а не лише в окремі періоди відбування покарання.

Наявність двох заохочень у засудженого за час відбування покарання не може бути визнано достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводить виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Водночас, суд наголошує на тому, що дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання, відповідно до ст. 9 КВК України, є обов`язком засудженого, та дотримання таких правил, саме по собі не свідчить безумовно про те, що останній довів своє виправлення та перевиховання.

Суд сприймає доводи захисника щодо характеристики обвинуваченого, його сімейних зав`язків з матір`ю, стан здоров`я матері та засудженого. Водночас, вказані аргументи не є вирішальними у доведеності факту виправлення засудженого.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення суд бере до уваги, що у період після засудження за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2021 відносно ОСОБА_5 до суду скеровано нові кримінальні провадження. Так, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області розглядається кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 162 КК України, а Рівненським міським судом - кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

Суд, оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що процес виправлення ОСОБА_5 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 392, 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання.

Копію ухвали вручити засудженому ОСОБА_5 , його захиснику, прокурору негайно після її оголошення, а також направити керівнику ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1