Справа № 947/5155/25
Провадження № 1-кп/947/785/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2025 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в м.Одесі у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000345 від 11.08.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Одеса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Одеса, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 ,

захисники: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законні представники: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представник служби у справах дітей ОСОБА_10 ,

потерпілий ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000345 від 11.08.2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.114-1, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження застосованого до обвинувачених, кожного окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи своє клопотання тим, що на теперішній час існують ризики передбачені п.1, п.2, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 , заперечував проти заявленого прокурором клопотання, зазначивши, що воно є формальним, ризики значно зменшились, обвинувачений є неповнолітньою особою, впливати на свідків чи потерпілих, переховуватись від суду наміру та можливості не має, також усі докази в кримінальному провадженні уже зібрані стороною обвинувачення, а тому ризик їх знищення чи спотворення є неактуальним. Захисник зауважив, що ОСОБА_3 уже тривалий час перебуває під вартою, має міцні соціальні зв`язки, а кримінальне правопорушення було вчинено не з політичних мотивів, тому просив суд застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або ж визначити розмір застави.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 підтримала думку свого колеги та зауважила, що ризики, що зазначаються прокурором є недоведеними, її підзахисний має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий та є неповнолітньою особою, тривалий час перебуває під вартою, матеріальна шкода відшкодовується батьками поступово, а тому усі висновки щодо своєї неправомірної поведінки уже зробив та розкаюється у вчиненому, тому просила суд застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачені, кожен окремо, підтримали своїх захисників.

Законні представники обвинувачених також підтримали думку захисників.

Вивчивши подані клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді клопотань прокурора відносно обвинувачених, кожного окремо, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Під час досудового розслідування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожного окремо, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено слідчим суддею та судом.

Так, обґрунтованість повідомленої під час досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, підозри було перевірено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останніх.

Приймаючи до уваги те, що на теперішній час ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечний характер, враховуючи, що санкція ч.1 ст.114-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від п`яти до восьми років, суд приходить до переконання що ризик, який існував на момент застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати, а саме ризик у вигляді переховування від суду.

Крім того, враховуючи, що на теперішній час свідки безпосередньо судом не допитувались, суд приходить до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд вважає доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень.

Також, приймаючи до уваги те, що на теперішній час ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, його суспільно-небезпечний характер, враховуючи, що санкція ч.1 ст.114-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від п`яти до восьми років, суд приходить до переконання що ризик, який існував на момент застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати, а саме ризик у вигляді переховування від суду.

Крім того, враховуючи, що на теперішній час свідки безпосередньо судом не допитувались, суд приходить до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд вважає доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень.

Таким чином, викладене свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, кожного окремо, незважаючи на те, що прокурором не доведено існування такого ризику, як знищення, спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України та ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим, кожному окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення, суд приходить до переконання про необхідність продовження обвинуваченим, кожному окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотань прокурора, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно обвинувачених, кожного окремо, в судовому засіданні встановлено не було.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 314, 315, ст.ст.370-372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.06.2025 року, включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.06.2025 року, включно, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення обвинувачених.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1