ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/304/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА
09 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 , -
Вказаною ухвалою повернуто заяву адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , зацікавлена особа Михайлівський відділ державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про скасування арешут майна,заборони відчуження майна, накладеного на особу в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна.
Своє рішення суд мотивував тим, що подана заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду. При цьому, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено прийняття рішення про повернення заяви про скасування арешту майна, накладеного на особу в порядку виконання.
Окрім того, в порядку виконання вироку розглядаються не заяви до зацікавленої особи, а клопотання за участю всіх учасників кримінального провадження.
В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати, задовольнити вимоги ОСОБА_8 , скасувати заходи вжиті під час примусового виконання вироку, а саме арешт майна та заборону відчуження майна, а також відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників.
Апеляційні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25.06.2019, який набрав законної сили 06.10.2020.
На теперішній час в Єдиному реєстрі заборон відчуження майна міститься запис, що на майно ОСОБА_8 державним виконавцем накладено заборону.
Всупереч діючого КПК України, заборону на відчуження майна не скасовано, відомості про боржника не виключені з Єдиного реєстру боржників.
З метою скасування зазначених обмежень, ОСОБА_8 звертався до суду адміністративної юрисдикції, яким закрито провадження по справі.
Вказане рішення було залишено без змін судом апеляційної та касаційної інстанцій. ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді в порядку статті 303 КПК України, однак, слідчим суддею матеріали за скаргою повернуті заявнику.
Після чого, неодноразові звернення з відповідними клопотаннями заявами не привели до результату, суд постійно повертав подану заяву із вказівкою про необхідність звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.
Зазначає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, відсутності відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном. Звертає увагу на висновок ЄСПЛ у справі «Шестовалова проти України», в якому визнано порушення з боку держави статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, щодо відсутності доступу до правосуддя через невизначеність юрисдикції.
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який проти апеляційної скарги захисника заперечував, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Цих вимог закону України судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
На підставі вироку, в порядку виконання, було видано виконавчий лист про конфіскацію майна засудженого, який направлено на виконання до Михайлівського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).
В межах вказаного ВП державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.12.2020 року. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем внесені відомості щодо ОСОБА_8 до Єдиного реєстру боржників.
Крім того, з метою забезпечення реального виконання рішень в межах виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника від 17.12.2020 року. Про що внесені дані до відповідних реєстрів. 29.01.2021 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про повернення виконавчого документа №63939783 на підставі п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення заборгованості за виконавчим документом. Разом з тим, у вказаній постанові зазначено, що витрати виконавчого провадження у розмірі 170. 96 грн. божником сплачені в повному обсязі.
Вказані обставини підтверджені і в листі від 29.05.2024 року управління забезпечення примусового виконання рішень в Запорізькій області.
Про накладення арешту в рамках виконавчого провадження державним виконавцем Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м.Дніпро) ОСОБА_12 на рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_8 свідчить постанова від 17..12.2020 року, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон.
Крім того, ОСОБА_8 внесений до Єдиного реєстру боржників.
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції встановлено і заявником не оспорюється, що слідчим суддею, судом в рамках проведення досудового розслідування та судового провадження по даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_8 не застосовувались заходи забезпечення, заборони та арешти на його майно не накладалися, а арешт був накладений державним виконавцем державної виконавчої служби при примусовому виконанні виконавчого документу- вироку Орджонікідзевського районного суду щодо конфіскації майна засудженого ОСОБА_8 .
Відповідно до частини третьої статті 535 КПК у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.
Таким чином, КПК урегульовано питання накладення слідчим суддею арешту на майно, а також оскарження ухвали слідчого судді про накладення такого арешту.
Разом з тим предметом спору у цій справі є фактичне оскарження дій державного виконавця щодо незняття накладеного ним же (державним виконавцем) арешту та заборон в рамках виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на підставі вироку суду та вимога про скасування арешту накладеного під час примусового виконання вироку постановою державного виконавця.
Захисник саме про вказані обставини зазначив і у своїй апеляцйній скарзі. Жодних питань, які пов`язані саме з питаннями виконання вироку в порядку ст. 537, 539 КПК України, апелянт не ставить.
Заявник, обґрунтовуючи свою заяву вказує на обов`язок державного виконавця повернути виконавчий лист стягувачу ( суду, який ухвалив вирок) та скасувати всі арешти та заборони, а також відомості про боржника виключити з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші заходи, вжиті під час примусового виконання вироку суду, що не було зроблено.
При цьому, чинний КПК України не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.
Натомість статтею 181 КАС) визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 287 КАС у чинній редакції.
Таким чином, з урахуванням того, що КПК не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності ДВС при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, учасники виконавчого провадження можуть оскаржити такі рішення, дії чи бездіяльність у порядку адміністративного судочинства.
Вказаний правовий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2020 року по справі №823/564/17.
З огляду на наведене вище, розгляд питання скасування арешту на майно, накладеного як додаткове покарання у виді конфіскації майна в порядку виконання вироку, не передбачений за правилами КПК України, оскільки такі вимоги можуть бути заявлені в порядку адміністративного судочинства.
Окрім іншого, захисник посилається на на те, що Постановою Великої Палати Верховного суду від 30.06.2020 року по справі №727/2878/19 року сформований правовий висновок про те, що « зняття арешту з майна, який було накладено у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа суду в рамках кримінального провадження повинно здійснюватися в порядку кримінального провадження» судом до уваги не приймаються, оскільки такий правовий висновок в даній Постанові Великої Палати Верховного Суду не був сформований.
Обставини справи, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду в цій справи суттєво відрізнялися від тих фактичних обставин, які наразі є предметом судового розгляду. Арешт на майно був накладений слідчим в рамках кримінального провадження в ході досудового розслідування,а не в рамках виконавчого провадження державним виконавцем.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в цій постанові зазначила та зробила такий правовий висновок:
Згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.
На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.
Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.
Таким чином, послання захисника на вказану вище судову практику є хибним, оскільки наведена практика жодним чином не стосується предмету спору у даному провадженні.
Колегія суддів наголошує на тому, що подана заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення до адміністративного суду. При цьому, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено прийняття рішення про повернення заяви про скасування арешту майна, накладеного на особу в порядку виконання.
З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою. Підстав для її скасування не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду мХаркова від 18 червня 2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді