Справа № 347/233/25
Провадження № 1-кп/347/214/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м.Косів клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000426 від 13.12.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Косів Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працевлаштованого, раніше судимого, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України,-

в с т а н о в и в:

31.01.2025 року до Косівського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000426 від 13.12.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Прокурор Косівської окружної прокуратури 03.02.2025р. подав до суду клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що 12.12.2024 року о 22 год.05 хв., ОСОБА_5 , маючи умисел на знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме на підпал службового автомобіля Національної поліції України, проник через огорожу на територію внутрішнього дворика Косівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України, що за адресою: місто Косів вулиця Незалежності, 90 Івано-Франківської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи на меті умисно знищити чуже майно шляхом підпалу, ОСОБА_5 за допомогою заздалегідь заготовленої пляшки із легкозаймистою речовиною, облив заднє ліве колесо, переднє ліве колесо та вітрове скло службового автомобіля Національної поліції України марки «Renault Duster» реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого за допомогою запальнички підпалив переднє ліве колесо зазначеного автомобіля та місце вчинення злочину покинув.

Вина ОСОБА_5 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події, протоколом огляду, протоколами допиту свідків, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення та іншими доказами зібраними в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному знищенні чужого майна шляхом підпалу, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 Кримінального кодексу України.

Також 13.12.2024 р. ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України затриманий в порядку ст.208 КПК України. Вказаного числа ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 194 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 відносяться до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до десяти років.

Підстави для тримання під вартою, передбачені нормами Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, ст.5 (право на свободу та особисту недоторканість), а також рішеннями Європейського суду з прав людини.

Основна мета ст.5 Конвенції полягає в тому, щоб виключити необгрунтоване тримання під вартою особи (рішення ЄСПЛ по справі Маккей проти Сполученого Королівства). Вимога законності тримання під вартою не може бути задоволена тільки шляхом дотримання національного законодавства, а національне законодавство повинно відповідати Конвенції, включаючи загальні принципи, які в ній відображені (справа Плесо проти Угорщини).

Положення пункту 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (справа Нештяк проти Словаччини).

Згідно статті 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім такого випадку і відповідно до процедури, встановленої законом, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано, вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Суть терміну «обґрунтована підозра» полягає в існуванні фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Яку саме підозру слід вважати обґрунтованою залежить від обставин справи.

З огляду на вищевказане положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, враховуючи обґрунтованість підозри у даному кримінальному провадженні, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 5 ч; 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

З викладеного вище вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання вказаним ризикам.

Обрання більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, викладеним вище, а тому відносно обвинуваченого ОСОБА_5 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Також, беручи до уваги те, що забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 та запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 176, 177, 184, 194, КПК України, враховуючи вимоги п.п. 3,4,5 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, відповідно з якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законодавством процедурою, тому просить обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просить його задоволити з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 не заперечили щодо задоволення поданого прокурором клопотання.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, подане прокурором клопотання та заслухавши учасників судового провадження приходить такого висновку.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розділ ІІ Кримінально процесуального кодексу України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження. До заходів забезпечення згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 цього Кодексу віднесені також запобіжні заходи. Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Оцінці судом при розгляді даного клопотання підлягають обставини визначені ч. 1 ст. 194 КПК України, а також обставини визначені ст. 178 КПК України.

Так, стосовно обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.194 КК України суд зазначає, що усталена практика ЄСПЛ приходить до висновку, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, суд зазначає, що на даній стадії кримінального провадження, повідомлена ОСОБА_5 підозра вочевидь є обґрунтованою.

Стосовно наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то в ході розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що прокурором доведена наявність вказаних ризиків.

Оскільки, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, у випадку визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винним в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні - безальтернативності санкції ч. 2 ст. 194 КК України, суд вважає, що ці обставини можуть спонукати його до спроб ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Такий висновок узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», за якими при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину, тобто санкція за вчинене кримінальне правопорушення має бути важливим критерієм для визначення виду запобіжного заходу, який підлягає застосуванню.

Більше того, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, не має стабільного доходу та міцних соціальних зв`язків, може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від суду.

Окрім цього, під час вирішення цього клопотання судом було враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винним у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, те, що дане кримінальне правопорушення є тяжким, вік та стан здоров`я (інформація щодо стану здоров`я обвинуваченого несумісного з триманням під вартою - відсутня).

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що прокурор довів обставини, передбачені п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, у тому числі і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам, враховуючи те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а застосування обвинуваченому іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, тому слід застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Щодо визначення обвинуваченому ОСОБА_5 розміру застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд керується вимогами КПК України, згідно яких суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та встановлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

У виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч. 5 ст. 182 КПК України).

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» (п. 78, 820) ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. Отже, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати стримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Суд, враховуючи встановлені ризики, які доведені прокурором в судовому засіданні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інкриміноване йому суспільно небезпечне діяння, яке виразились в умисному знищенні чужого майна шляхом підпалу, а саме службового автомобіля Національної поліції України, вчинене в умовах воєнного стану, дійшов висновку, що застава у визначених законом межах, з урахуванням усіх обставин справи, не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, а також високий ступінь встановлених ризиків, то суд приходить до висновку, що лише застава в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

У разі внесення застави, з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці обвинуваченого, наявні підстави для покладення на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з с.Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону.

Зазначені обов`язки релевантні встановленим ризикам та здатні їм запобігти у випадку внесення застави.

Строк дії обов`язків суд визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 176-178, 182-184, 193-194, 196, 205, 372, 392, 395 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Косівської окружної прокуратури про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 задоволити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» на строк 60 днів до 04 квітня 2025 року, включно.

Визначити ОСОБА_5 розмір застави в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 605 600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на такі реквізити: одержувач ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26289647, банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002265, призначення платежу: застава по кримінальному провадженню №0000426 від 13.12.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, згідно ухвали Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2025 року.

У разі внесення застави звільнити негайно з-під варти обвинуваченого ОСОБА_5 та покласти на нього обов`язки строком до 04.04.2025 року включно, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з с.Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, контактних номерів мобільного телефону.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що відповідно до ч.8, ч.10, ч.11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до прокурора, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)», для виконання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1