ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю секретаря судового засіданняОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17 березня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою повернуто скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР у м. Полтава щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Роз`яснено, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що представником військової частини пропущено строк на звернення із указаною вище скаргою та не порушується питання про його поновлення.

В апеляційній скарзі представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17 березня 2025 року, поновити Військовій частині НОМЕР_1 строк на звернення зі скаргою щодо оскарження бездіяльності слідчого ТУ ДБР у м. Полтава, задовольнити цю скаргу та зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР у м. Полтава внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за повідомленням Військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 . Свої вимоги мотивує тим, що слідчий суддя: фактично розглянув скаргу по суті, але в резолютивній частині ухвали прийняв рішення про її повернення; Військова частина НОМЕР_1 звернулась до ТУ ДБР у м. Полтава: 21 жовтня 2024 року - з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_7 , яке 29 жовтня 2024 року отримано уповноваженою особою цього органу досудового розслідування; 14 листопада 2024 року - із запитом про надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, який отримано уповноваженою особою ТУ ДБР у м. Полтава 26 листопада 2024 року, проте в порушення вимог ст.214 КПК України відомості за повідомленням про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено, результату його розгляду не існує, на зазначені повідомлення та запит відповіді надано не було.

Учасники провадження були належним чином повідомлені про місце, дату, час судового засідання апеляційної інстанції та до суду не з`явились. Водночас представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила матеріали провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Процедура ж визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Правило дотримання строку в установленому розмірі має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб заяви, повідомлення, клопотання, скарги та провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, яка має право на оскарження, строк для роздумів щодо того, чи подавати скаргу, визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція слідчого судді не здійснюється.

За змістом ч.2 ст.113 КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням КПК України. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений кримінальним процесуальним законом, також міститься у ст.116 КПК України.

Положеннями п.3 ч.2 ст.304 КПК України унормовано, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, та особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Так, на підставі п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, передбачені ч.1 ст.303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Частиною 1 ст.214 КПК України передбачено, що слідчий, дізнавач або прокурор зобов`язаний внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Із системного аналізу приписів ч.1 ст.214 КПК України, згідно з якими внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань здійснюється не пізніше 24 годин після подання заяви або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а також положень ч.5 ст.115 КПК України, за якими при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк, убачається, що десятиденний строк для подання скарги на згадану вище бездіяльність слідчого (щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення) розпочинається з дня, наступного за тим, у який закінчився перебіг двадцяти чотирьох годинного строку для внесення відомостей до цього реєстру.

Як убачається зі змісту скарги з доданими до неї матеріалами, 21 жовтня 2024 року представник Військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку (АТ «Укрпошта) направив до ТУ ДБР у м. Полтава повідомлення про вчинення солдатом ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, яке отримано уповноваженою особою ТУ ДБР у м. Полтава 29 жовтня 2024 року (а.п.1-7).

При цьому, наведені вище обставини, дати та хронологію дій підтверджено представником Військової частини НОМЕР_1 у скарзі, поданій до слідчого судді, та апеляційній скарзі. Відповідно вони апелянтом не оспорюються.

Затим 20 грудня 2024 року представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , в порядку ст.303 КПК України подав до слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава в системі «Електронний Суд» скаргу на бездіяльність уповноваженої особи (слідчого) ТУ ДБР у м. Полтава щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за названим вище повідомленням військової частини про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що підтверджується відповідною відміткою про дату подання скарги та здійсненим представником військової частини датуванням скарги (а.п.1-2). Скаржник просив зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР у м. Полтава внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування.

Ураховуючи викладене вище, в будь-якому випадку представник військової частини пропустив визначений у ч.1 ст.304 КПК України десятиденний строк на оскарження вказаної вище бездіяльності, подавши скаргу 20 грудня 2024 року. Так, виходячи з того, що уповноважена особа ТУ ДБР у м. Полтава вже 29 жовтня 2024 року отримала повідомлення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що констатовано самим апелянтом, то, за таких обставин, днем, наступним за тим, у який закінчився перебіг двадцяти чотирьох годинного строку для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання цього повідомлення про кримінальне правопорушення, і початком десятиденного строку на подання скарги в цій частині було 31 жовтня 2024 року, а кінцем згаданого строку - 11 листопада 2024 року (понеділок), оскільки 09 листопада 2024 року припадало на вихідний день (суботу). Тобто є наявним факт тривалого пропуску для звернення зі скаргою до слідчого судді в порядку ст.303 КПК України.

Але скаржником - представником військової частини, не ставилось питання про поновлення пропущеного строку на оскарження цієї бездіяльності.

За таких обставин, скарга ОСОБА_6 підлягала поверненню на підставі п.3 ч.2 ст.304 КПК України.

Окрім того, в самій апеляційній скарзі не наведено конкретних доводів щодо дотримання представником військової частини строку на подання скарги чи того, що він порушував питання про поновлення цього строку.

Посилання ж в апеляційній скарзі на те, що слідчий суддя фактично розглянув скаргу по суті, але в резолютивній частині ухвали прийняв рішення про її повернення є неспроможними, оскільки зміст оскаржуваного судового рішення свідчить про те, що слідчий суддя, зокрема, в мотивувальній частині ухвали дійшов висновку саме про необхідність повернення скарги та постановив про це відповідне рішення, виклавши його в резолютивній частині ухвали. Розгляд скарги по суті слідчим суддею не проводився та жодні мотиви, які були би пов`язані з таким розглядом, в оскаржуваному судовому рішенні не наводились, у зв`язку з чим помилково попередньо призначені судові засідання в цьому провадженні самі по собі не є свідченням постановлення ухвали внаслідок розгляду скарги по суті, а не за результатами перевірки її прийнятності до розгляду.

У той же час, у світлі викладеного вище колегія суддів зауважує, що слідчий суддя, встановивши обставини, передбачені п.3 ч.2 ст.304 КПК України, мав би постановити ухвалу про закриття провадження за скаргою як помилково призначеною до розгляду, оскільки судове рішення про повернення скарги слідчий суддя може постановити лише на стадії вирішення питання щодо прийнятності скарги до розгляду (до призначення розгляду скарги).

Так, правильно встановивши, що скаргу подано з порушенням строку, передбаченого ч.1 ст.304 КПК України, та особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, слідчий суддя постановив ухвалу не про закриття провадження за скаргою, а про її повернення, що на думку апеляційного суду, є порушенням норм КПК України, але неістотним, з огляду на обставини цієї справи, так як слідчий суддя дійшов правильного висновку про неможливість розгляду скарги по суті й постановив судове рішення, яким, по суті, завершив провадження. Навіть у випадку формального скасування оскаржуваної ухвали при новому розгляді слідчий суддя за наведених вище обставин після отримання матеріалів провадження все одно повинен буде або повернути скаргу або закрити це провадження як необґрунтовано призначене до розгляду, а «процес заради процесу» не відповідає вимогам ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, розгляд по суті скарги, поданої з порушенням вимог КПК України, може призвести до порушення прав, обов`язків та інтересів особи, щодо яких мають вплив обставини цього провадження.

Тому в контексті наведенного вище колегія суддів не вбачає належних і виправданих, а, отже, й достатніх підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Що стосується апеляційних вимог про поновлення Військовій частині НОМЕР_1 строку на звернення зі скаргою щодо оскарження бездіяльності слідчого ТУ ДБР у м. Полтава, то вони позбавлені підстав, оскільки необхідною умовою для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для поновлення пропущеного строку є порушення скаржником перед слідчим суддею цього питання (про поновлення строку на оскарження відповідного виду бездіяльності), чого в цьому провадженні представником військової частини здійснено не було.

Аргументи апелянта щодо бездіяльності уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Полтава, яка полягає у невиконанні вимог ст.214 КПК України, та необхідності зобов`зання уповноваженої особи цього органу досудового розслідування вчинити дії, визначені в ст.214 КПК України, підлягають вирішенню під час розгляду скарги по суті, в той час як у оскаржуваній ухвалі правильно встановлено наявність обставин (процесуальних перешкод), які унеможливлюють розгляд скарги ОСОБА_6 саме в цьому провадженні.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, то апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У свою чергу, апеляційний суд роз`яснює, що згідно з ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України (зокрема, шляхом подання до слідчого судді аналогічної за змістом скарги, однак разом із заявленням клопотання/заяви про поновлення пропущеного строку на оскарження бездіяльності уповноваженої особи), а відповідно до ст.214 КПК України - шляхом повторного подання заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17 березня 2025 року про повернення скарги представника Військової частини НОМЕР_1 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4