Провадження № 1-кс/752/3286/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва клопотання слідчого відділу Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002087 від 13.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадження слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання про арешт майна, де із підстав викладених у клопотанні, орган досудового розслідування просить слідчого суддю накласти арешт на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242), який розташований за адресою: АДРЕСА_1; та транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , які на праві власності належать громадянину ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) шляхом заборони, розпоряджатися будь-яким чином, у тому числі вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією та перереєстрацією прав власності, здійснювати дії пов`язані із відчуженням об`єктів майна, передачі в користування іншим особам та ін.

Мотивуючи зазначене клопотання, слідчий вказує на наступне.

Слідчим відділом Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві за процесуального керівництва Голосіївської окружної прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002087 від 13.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 та інші невстановлені в ході досудового розслідування особи придбали право на майно шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах, а саме право на земельну ділянку за адресою: вул. Набережно-Корчуватській 35 в м. Києві, з кадастровим номером :90:019:0129, загальною площею 0,5636 га при наступних обставинах.

ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з невстановленими особами, достовірно знаючи, що об`єкт нерухомості, розташований за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 35 - нежитлові приміщення (літ. "Б","В","Г","Д","Е","Ж","З","И","К","Л","М") - кафе з літнім майданчиком загальною площею 421,5 кв.м одержано ним злочинним шляхом, здійснив внесення вказаного об`єкту нерухомості у якості внеску у статутний капітал ТОВ «РК Галера», чим вчинив дії, спрямовані на приховування, маскування походження майна, здобутого злочинним шляхом, тим самим здійснив легалізацію майна, одержаного злочинним шляхом.

Так, у ході проведення досудового розслідування встановлено, що згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві власності громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить нерухоме майно, а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належить транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

Беручи до уваги, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та те, що об`єкти майна, а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242), який розташований за адресою: АДРЕСА_1; транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , можуть бути використані як засіб відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та як виду покарання у вигляді конфіскації майна.

Враховуючи викладене, наразі у слідчого є достатньо підстав вважати, що об`єкти майна: а саме: житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 242), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Також громадянину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на праві власності належить транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 можуть бути використані як засіб відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та як виду покарання у вигляді конфіскації майна.

Слідчий з метою збереження майна, а саме, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення майна, яке може бути використане як засіб відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та як вид покарання у вигляді конфіскації майна, просить слідчого суддю клопотання задовольнити.

У судове засідання слідчий не з`явився. До суду слідчий ОСОБА_3 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та документи, додані до клопотання, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУ НП в м. Києві за процесуального керівництва Голосіївської окружної прокуратури міста Києва проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002087 від 13.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

25.03.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Так, відповідно санкція ч. 2 ст. 209 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка за кадастровим номером :01:009:0708, площею 0.178 із розміщеним на нею житловим будинком загальною площею 88.6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 .

Крім того, з реєстраційної карточки транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб марки «MITSUBISHI», модель «OUTLANDER», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 .

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий вказував на необхідність накладення арешту на майно на підставі п.п. 3-4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання, а також за рахунок нього може бути забезпечене відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Відповідно до 5 ст. 170 КПК України у випадку накладення арешту з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна. У випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України. До таких ризиків відноситься можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити: 1) чи набула особа статусу підозрюваного; 2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна; 3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою; 4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких слідчий звертається із відповідним клопотанням; 6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Арешт майна з метою забезпечення можливої конфіскації на стадії досудового розслідування може бути застосований лише до підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру.

Як встановлено слідчим суддею, 25.03.2025 письмове повідомлення про підозру було вручено особисто ОСОБА_5 .

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_5 , має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, оскільки санкція однієї із статей, у вчиненні яких повідомлено про підозру, передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Як вказувалось вище, підставою застосування арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації та забезпечення відшкодування завданої шкоди є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», у зв`язку з чим, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з вказаної практики вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Таким чином, слідчому судді необхідно з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_5 міг вчинити саме інкримінований йому злочин. При цьому, остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України застосування арешту з метою відшкодування шкоди може бути за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

При цьому, згідно з ч. 8 вказаної статті вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Однак до матеріалів клопотання не долучено доказів того, що в межах даного кримінального провадження заявлено цивільний позов, у зв`язку з чим відсутнє належне підтвердження встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. З інших доказів, долучених до клопотання, такі обставини також встановити неможливо. Враховуючи зазначене, підстави для накладення арешту на майно за п. 4 ч. 1 ст. 170 КПК України відсутні, а тому клопотання слідчого у цій частині задоволенню не підлягає.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 1 ст. 173 КПК України, особа, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана довести не лише правову підставу арешту, але й наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна. У поданому слідчим клопотанні такі ризики не сформульовані та не конкретизовані, а обґрунтування необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження викладено загально та безпосереднього зв`язку з обставинами справи.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, що виключає можливість задоволення клопотання із підстави п. 3 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Таким чином, до матеріалів клопотання не долучено доказів того, що в межах даного кримінального провадження заявлено цивільний позов, у зв`язку з чим відсутнє належне підтвердження розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З інших наданих доказів такі обставини також не встановлюються.

Крім того, слідчим у клопотанні не наведено конкретних ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, на підставі яких арешт майна є необхідним для досягнення завдань кримінального провадження.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що у ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене майно, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України,

п о с т а н о в и в:

клопотання слідчого відділу Голосіївського УП ГУ Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002087 від 13.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 197-1, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України залишити без задоволення.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1